Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Címoldal
		A KERESZTÉNY HIMNUSZKÖLTÉSZET REMEKEI LATINUL ÉS MAGYARUL FORDÍTOTTA SÍK SÁNDOR A magyar piarista rendfônôk engedélyével. Nihil obstat. Dr. Nicolaus Töttössy, censor dioecesanus. Nr. 8818/1943. Imprimatur. Strigonii, die 8. Nov. 1943. Dr. Joannes Drahos, vicarius generalis. Tartalomjegyzék


Tartalomjegyzék

A könyv elektronikus változata

Bevezetés

A himnuszok jegyzéke

-- Idôrendben

-- A latin himnuszok kezdôsorai szerint

-- A magyar himnuszok kezdôsorai szerint

-- Szerzô szerint

Jegyzetek a himnuszokhoz


 A könyv elektronikus változata

Ez a program az azonos címû könyv elsô, kétnyelvû kiadásának elektronikus változata. A könyv 1943-ban jelent meg a Szent István Társulat gondozásában. Az elektronikus változat a Piarista Rend magyarországi tartományfônökének és a Szent István Társulat engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más szerzôi jog a Piarista Rend Magyarországi Tartományáé.

A könyv szövegét dr. Csík Vera vitte számítógépbe.

Az eredeti kiadásban két himnusz fordítása hiányosan jelent meg, azokat itt pótoltuk. Lavardini Hildebert a Szentháromságról szóló himnuszában két sor, a Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után címû magyarországi ismeretlentôl származó himnuszban pedig egy versszak. A toldásokat [...]-be tettük.

A program a legalacsonyabb képernyôfelbontáshoz (VGA) és 10 pontos betûnagysághoz készült. A kétnyelvû szöveget táblázatban mutatja a képernyôn. A táblázat mérete rögzített, és a VGA képernyôfelbontáshoz van beállítva. Ha az aktuális képernyôfelbontás annál nagyobb, akkor a képernyô jobb oldalán üres részt lát, amelyet nem lehet kiküszöbölni.

Ha a himnuszokat átmásolja a saját dokumentumába, a latin és a magyar szöveget minden sorban Tabulátorjel választja el. A Tabulátorjel áthelyezésével beállíthatja a kívánt formátumot. Ha a latin- (vagy a magyarnyelvû) szöveget ki akarja törölni, akkor elôször alakítsa a szöveget táblázattá és utána egy utasítással kitörölheti a nemkívánt rész oszlopát. (A szöveg táblázattá alakításához jelölje ki az egész szöveget, és a ,,Táblázat'', mad a ,,Szövegbôl Táblázat'' utasításra válassza a ,,Cellahatároló: Tabulátorjel'' opciót.)


A himnuszok jegyzéke idôrendben

I. Az ókeresztény Nyugat lírájából.

Szent Nikétász:

Téged Isten dícsérünk

Szent Hilarius:

A Szentháromságról

Szent Ambrus:

Himnusz kakasszóra

Hajnali himnusz

Esti himnusz

Adventi himnusz

Himnusz a Harmadik Hórára

Himnusz a Hatodik Hórára

Himnusz a Kilencedik Hórára

Szent Ágnes ünnepére

Szent Gervasius és Protasius vértanuk tetemének feltalálására

Szent vértanuk ünnepére

A szent szûzek ünnepére

Ambróziánus himnuszok

Elsô Hórára

Éjjeli zsolozsmára (hétfôre)

Éjjeli zsolozsmára (keddre)

Éjjeli zsolozsmára (szerdára)

Dícséretre

Prudentius:

Hajnali himnusz

Himnusz kakasszóra

Temetési himnusz

Isten Bárányáról

A Minden órára való himnuszból

Aprószentek ünnepére (I. Hajnali zsolozsmára)

Aprószentek ünnepére (II. Dícséretre)

Vízkereszti himnusz

Urunk színeváltozása ünnepére

Szent Paulinus:

Az elsô zsoltár

Köszöntô vers feleségéhez

Sedulius:

Krisztus életérôl

Szûz Mária köszöntése

Venantius Fortunatus:

A kereszt himnusza

Nagypénteki himnusz

A Szeplôtelen Szûzrôl

A Boldogságos Szûz Máriáról

Ismeretlen szerzô:

A szeretet himnusza (A nagycsütörtöki lábmosásra)

Nagy Szent Gergely:

Halld meg jóságos Alkotó

Titokzatos szokás szerint

Fényalkotó kegyelmes Úr

Ég mérhetetlen Mestere

Földnek teremtô Istene

Egek szentséges Istene

Ó, nagyhatalmas Istenünk

Nagyságos emberalkotó

Ki csillagokat alkotál

A minden napok elsején

Ó, Háromság Egysége te

A napvilág leáldozott

Száll a tüzes nap lefelé

Fekete éjszaka fedez

Mártírok királyi Ura

Ismeretlen szerzôk (IV-VIII. század):

Világmegváltó Jézusunk

Égnek örökös glória

Fölséges Ige

Im harsan feddô égi szó

Üdvösség napja, Jézusunk

Kegyes jóságnak Istene

Már Krisztus mennybe költözött

Ég városa, Jeruzsálem

Olymp magas tetôiról

Zsarnok, mit fenyegetôzöl!

II. A középkor himnuszköltészetébôl.

A tiszteletreméltó Béda:

A Hat Nap és a Hat Világkorszak

Ismeretlen ír költô:

Áldozási ének

Ismeretlen gót költô:

Háborús veszedelemben

Pál diákonus:

Tengernek Csillaga

Keresztelô Szent Jánosról

Alkuin:

Az ember méltóságáról

Szent Teodulf:

Virágvasárnapi himnusz

Rabanus Maurus:

Püskösdi himnusz

Mindenszentek himnusza

Himnusz a szent vértanúkról

Boldog Notker:

Pünkösdi szekvencia

Az ifjabbik Hartmann:

Az Evangéliumról

Wipo:

Húsvéti szekvencia

Ismeretlen szerzôk (IX-X. század):

Búsultak az apostolok

Ó, mennyei örök király

Hajnalbíborban ég a menny

Földszerte Húsvét örömét

Örömtôl hangos a világ

Üljük körül fehérben

Jézus, a Szûznek Fia s alkotója

Emlékezzél meg, Alkotó

Im a hitvalló, kit a föld határán

Jézus, felséges korona

Az öröklétnek fényessége önti el

Ó, boldog pásztor, Péter

Isten, jutalma, otthona

Kis szolgáidnak megbocsáss

Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk

Meghozta boldog örömünk

Ó, gyôzhetetlen vértanu

Damiáni Szent Péter:

A halálról

A mennyországról

A béna Hermann:

Adventi antifóna

Lavardini Hildebert:

A Szentháromságról

Morlasi Bernát:

A Mariáléból (Kázmér király himnusza)

Abelard:

Az Úr harsonája

Szentviktori Ádám:

Nagyboldogasszonynapi himnusz

Karácsonyi himnusz

Húsvéti himnusz

Szekvencia a Szent Keresztrôl

Ismeretlen költô (XI. század):

Róma dícsérete

II. Róbert király:

Jöjj Szentlélek (Veni Sancte)

III. Incze:

Szûz Mária mennybevitelére

Szent Bernát:

Jézus Szent Nevérôl I-III.

Grèvei Fülöp:

A mulandóságról

Löweni Arnulf:

A Szent Archoz

Celanói Tamás:

Az utolsó itéletrôl

Assisi Szent Ferencrôl

Szent Bonaventúra:

A szent keresztrôl I-II.

Aquinói Szent Tamás:

Rejtezô Istenség hittel áldalak

Ezen a szent napon

Isten igéje földre szállt

Zengd a titkot hangos ének

Dícsérd Sion

Strassburgi Hugó:

Szûz Mária dícsérete

Ismeretlen szerzô:

A Bolondok ünnepének szekvenciája

Todi Jakab:

A Fájdalmas Szûzrôl

Az Örvendezô Szûzrôl

A világ hiúságáról

Peccham János:

A Fülemile

Ismeretlen szerzô:

Himnusz Krisztus születésérôl

Colonna Aegidius:

Hóra-ének Krisztus szenvedésérôl

Kempis Tamás:

Az angyalokról

III. Néhány késôbbi himnusz.

Aegidi Jakab:

Urunk színeváltozására

Antoniano Silvius:

Az erôs asszony himnusza

VIII. Orbán:

Urunk mennybemenetelére

XI. Kelemen:

Szent Józsefrôl I-III.

Ismeretlen költôk:

Áldozócsütörtökre

Egy hitvalló-püspökrôl

Vasárnapi Dícséretre, nyáron

XIV. Benedek:

Szeplôtelen Fogantatás ünnepére

Ismeretlen költô (XVIII. sz.)

Jézus Szent Szívérôl I-III.

XIII. Leó:

A Szent Család ünnepére I-III.

IV. Magyarországi himnuszok:

Ismeretlen szerzôk:

Verses zsolozsma Szent István királyról

Úrjöveti himnusz

Karácsonyi himnusz

Szent Magdolna siralma

Szekvencia asszonyunk Szûz Máriáról

Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához

Pázmány Péter:

Magyarország Nagy Királynôjérôl és Patronájáról


A latin himnuszok kezdôsorai

-- A --

Adoro Te devote latens deitas

Ad perennis vitae fontem

Ad regias Agni dapes

Aeterna coeli gloria

Aeterna Christi munera

Aeterne rerum Conditor

Aeterne Rex altissime

Age iam precor mearum

Agnes, beatae virginis

Ales diei nuntius

Alma Redemptoris Mater

Alpha et O, magne Deus

Alto ex Olympi vertice

Ante saecula qui manens

A solis ortus cardine

Auctor beate saeculi

Audi benigne Conditor

Audit tyrannus anxius

Aurora caelum purpurat

Aurora iam spargit polum

Ave maris stella

Ave mundi Domina

Ave, Virgo singularis

Beata nobis gaudia

-- B --

Beate pastor Petre clemens accipe

Beatus ille qui procul vitam suam

-- C --

Caelestis urbs Jerusalem

Caelitum loseph decus atque nostrae

Christum ducem qui per crucem

Coeli Deus sanctissime

Coelo rores pluunt flores

Congregavit nos in unum Christi amor

Consors Paterni luminis

Cor Arca legem continens

Corde natus ex parentis

Creator alme siderum

Cum sit omnis caro foenum

Cur mundus militat

-- D --

Decora lux aeternitatis auream,

Deus Creator omnium

Deus, tuorum militum

Dies irae, dies illa

-- E --

Ecce iam noctis tenuatur umbra

Eja Phoebe nunc serena

En clara vox redarguit

En ut superba criminum

Ex more docti mystico

Exsultet orbis gaudiis

-- F --

Florens Yesse regula

Fortem virili pectore

-- G --

Gaude Virgo gloriosa Mater Christi

Gloria, laus et honor

Grates tibi Jesu novas

Gravi me terrore pulsas

-- H --

Hominis superne Conditor

-- I --

Iam Christus astra ascenderat

Iam lucis orto sidere

Iam moesta quiesce querela

Iam sol recedit igneus

Immense caeli Conditor

In passione Domini

Intende qui regis Israel

Invicte Martyr, unicum

Iste Confessor Domini sacratus

Iste quem laeti colimus fideles

-- J --

Jesu, corona celsior

Jesu corona Virginum

Jesu decus angelicum

Jesu dulcis memoria

Jesu Redemptor omnium, quem lucis

Jesu Redemptor omnium, Perpes corona

Jesu Rex admirabilis

-- L --

Lauda Sion Salvatorem

Laudes crucis attollamus

Lilium floruit

Lucis Creator optime

Lux alma Jesu mentium

Lux est orta gentibus

-- M --

Magdalena mortuo Jesu

Magnae Deus potentiae

Memento, rerum Conditor

-- N --

Nocte surgentes vigilemus omnes

Nox atra rerum contegit

Nox et tenebrae et nubila

Nunc Sancte nobis Spiritus

-- O --

O gente felix hospita

O gloriosa virginum

O gloriosa, a speciosa

O lux beata Caelitum

O qualis quantaque laetitia

Omni die dic Mariae

Orientis partibus

O Roma nobilis, orbis et domina

O sola magnarum urbium

O Sol salutis intimis

-- P --

Pange lingua gloriosi corporis

Pange lingua gloriosi lauream

Paschale mundo gaudium

Patris Sapientia

Philomena praevia temporis amoeni

Placare Christe servulis

Praeclara custos virginum

Prima creator saeculi

Primo dierum omnium

-- Q --

Quem terra, pontus, sidera

Quicumque Christum quaeritis

Quid Tyranne, quid minaris

-- R --

Rector potens verax Deus

Regem regum venerantes

Rerum Creator optime

Rerum Deus tenax vigor

Rex gloriose Martyrum

Rex sempiterne Caelitum

-- S --

Sacra iam splendent decorata lychnis

Sacrata libri dogmata

Sacris solemniis

Salutis aeternae dator

Salutis humanae Sator

Salve Jesu reverende

Salve, sancta Parens

Salvete flores Martyrum

Sancti Spiritus assit nobis gratia

Sanctitatis nova signa

Sancti venite Christi corpus sumite

Sanctorum meritis inclyta gaudia

Somno refectis artubus

Sperne Camoena leves hederas

Splendor paternae gloriae

Stabat Mater dolorosa

Stabat Mater speciosa

Summae Deus clementiae

-- T --

Te Deum laudamus

Te homo laudet

Te lucis ante terminum

Te Joseph celebrent agmina Caelitum

Telluris ingens Conditor

Tristes erant Apostoli

Tristes nunc populi

Tuba Domini Paule maxima

Tu Trinitatis Unitas

-- U --

Ut queant laxis resonare fibris

-- V --

Veni Creator Spiritus

Veni Jesu veni amor

Veni Sancte Spiritus

Verbum supernum prodiens e Patris

Verbum supernum prodiens nec Patris

Vexilla regis prodeunt

Victimae paschali

Virginis proles opifexque Matris

-- Z --

Zyma vetus expurgetur


A magyar himnuszok kezdôsorai

-- A --

A férfias szívû, erôs

A húsvéti Bárányt

A Keresztet ünnepeljük

A királyoknak Királyát áldjuk

Alfa és Ómega, Isten

Ama végsô harag napja

A minden napok elsején

A nappal szárnyas hírnöke

A napvilág leáldozott

A sarkon már hajnal remeg

Atyaisten dicsfénye te

Atyja szíve szülte ôt

Az isteni Bölcseség

Az öröklétnek fényessége önti el

-- Á --

Ágnes, a boldog szûzleány

Áldjon az ember, drága Teremtô

Áll a fájdalomnak anyja

Áll az édes Istenanyja

Áve Jézus, tisztelendô

Áve világ Asszonya

-- B --

Boldog ki távol elrekeszti életét

Boldogságos Krisztus Anyja vigadozzál

Búsultak az apostolok

-- D --

Dícsérd Sion Udvözitôd

Dobd le Camoena a könnyü babért

-- E --

Egek szentséges Istene

Ember, tested fû a réten

Ember-üdvösség Kútfeje

Emlékezzél meg, Alkotó

Este-reggel énekekkel

Ezen a szent napon

-- É--

Égi kertek permeteltek

Ég mérhetetlen Mestere

Égnek ékesség, minekünk dicsôség

Égnek örökôs glória

Ég városa, Jeruzsálem

Éj és homály és fellegek

Éjjel serkenvén közösen virrasszunk

Életemnek végsô napja

Életszentség új virága

Élô minden idôk elôtt

-- F --

Fekete éjszaka fedez

Fényalkotó kegyelmes Úr

Figyelmezz Izrael Ura

Földnek teremtô Istene

Földszerte húsvét örömét

Fölséges Ige, ki Atyád

Frissült tagokkal ébredünk

Fülemile, hírnöke tavasz eljöttének

-- G --

Gyôzedelmes harc babérját

-- H --

Hajnalbíborban ég a menny

Halld meg jóságos Alkotó

Hallja a zsarnok és remeg

Hívságos fény után

Hogy könnyûlt szivvel csoda tetteidnek

Hódolat és áldás néked

-- I --

Igaz Isten, hatalmas Úr

Im a hitvalló, kit a föld határán

Im gôgös bûneink dühe

Im harsan feddô égi szó

Imhol a szentséges tanok

Isten igéje földre szállt

Isten, jutalma, otthona

Isten, világot alkotó

-- J --

Jessze bimbós vesszeje

Jézus, angyalok éke te

Jézus, a Szûznek fia s alkotója

Jézus, felséges korona

Jézus, király, csodálatos

Jézus, szûzek koszoruja

Jöjj el Jézus, én szerelmem

Jôjj Szentlélek Istenünk

Jöszte kérlek életemnek

-- K --

Kegyes jóságnak Istene

Ki csillagokat alkotál

Kinyílt egy liliom

Királyi zászló jár elôl

Kis szolgáidnak megbocsáss

Ki szûzek ôrizôje vagy

Kit minden hívôk e napon dícsérûnk

Kit tenger, föld és csillagok

Krisztus Mestert, ki kereszten

Krisztus örök kegyelmeit

-- L --

Legelsején az Alkotó

Lelkünk szép fénye, Jézusunk

-- M --

Magasságos örök Király

Már a templomban lobog a szövétnek

Már kél a fénynek csillaga

Már Krisztus mennybe költözött

Mártírok királyi Ura

Megérkezett a szamár

Meghozta boldog örömünk

Megváltónk kegyes anyja

Mindent hordozó ôserô

Mindnyájan Krisztus-keresôk

Minket itt Krisztus szerelme összegyüjtött

Most szállj le Szentlélek reánk

-- N --

Nagyságos emberalkotó

Naptámadat mesgyéitôl

Nemzetekre fény hasadt

Nézz ránk Üdvözítônk

Nosza Phoebus, tiszta fényed

-- O --

Olymp magas tetôirôl

Ó Alkotó Lélek jövel

Ó boldog pásztor Péter, hallgasd kegyesen

Ó, boldogságos égi Fény

Ó boldog tûzhely, Názáret

Ó dicsôséges, ó te szépséges

Ó gyôzhetetlen vértanú

Ó Háromság Egysége te

Ó Jézus, rád emlékezés

Ó mennyei örök Király

Ó milyen öröm az és mekkora

Ó nagyhatalmas Istenünk

Ó nemes Róma te, úrnô vagy s egy világ

Ó szûzek legdicsôbbike

Ó te páratlan Betlehem

Ó virágocska vértanuk

-- Ö --

Örök élet kútfejére

Örömtôl hangos a világ

-- R --

Rejtezô Istenség, hittel áldalak

Régi kovászt kiseperjünk

-- S --

Sápadoz lassan köde már az éjnek

-- SZ --

Száll a tüzes nap lefelé

Szent Anya, üdvözlégy

Szentek, Krisztusnak testét venni jöjjetek

Szentlélek Isten, kegyelmeddel

Szent Magdolna elmene

Szent Pál, isteni harsány harsona

Szív, mely a frigy szekrénye vagy

Szûnjél szomorú panasz immár

-- T --

Társak, zengje szavunk szentek erényeit

Tengernek csillaga

Téged Isten dícsérünk

Téged, József az ég rendjei áldjanak

Titokzatos szokás szerint

-- U --

Urunk kínszenvedései

Új háladalt mondok neked

-- Ü --

Üdvösség napja, Jézusunk

Üdvösségszerzô Jézusunk

Üdvözlégy szûzek virága

Üljük körül fehérben

-- V --

Világ megváltó Jézusa

Világmegváltó Jézusunk

Világnak boldog Mestere

Világosság, Atyáddal egy

Világszerzô jóságos Úr

Világ teremtô Mestere

-- Z --

Zengd a titkot, hangos ének

Zsarnok, mit fenyegetôzöl


A himnuszok jegyzéke szerzô szerint

-- A --

Abelard:

Az Úr harsonája

Aegidi Jakab:

Urunk színeváltozására

Ambróziánus himnuszok

Elsô Hórára

Éjjeli zsolozsmára (hétfôre)

Éjjeli zsolozsmára (keddre)

Éjjeli zsolozsmára (szerdára)

Dícséretre

Szent Ambrus:

Himnusz kakasszóra

Hajnali himnusz

Esti himnusz

Adventi himnusz

Himnusz a Harmadik Hórára

Himnusz a Hatodik Hórára

Himnusz a Kilencedik Hórára

Szent Ágnes ünnepére

Szent Gervasius és Protasius vértanuk tetemének feltalálására

Szent vértanuk ünnepére

A szent szûzek ünnepére

Alkuin:

Az ember méltóságáról

Antoniano Silvius:

Az erôs asszony himnusza

-- B --

XIV. Benedek:

Szeplôtelen Fogantatás ünnepére

Szent Bernát:

Jézus Szent Nevérôl I-III.

A tiszteletreméltó Béda:

A Hat Nap és a Hat Világkorszak

Szent Bonaventúra:

A szent keresztrôl I-II.

-- C --

Colonna Aegidius:

Hóra-ének Krisztus szenvedésérôl

-- G --

Nagy Szent Gergely:

Halld meg jóságos Alkotó

Titokzatos szokás szerint

Fényalkotó kegyelmes Úr

Ég mérhetetlen Mestere

Földnek teremtô Istene

Egek szentséges Istene

Ó, nagyhatalmas Istenünk

Nagyságos emberalkotó

Ki csillagokat alkotál

A minden napok elsején

Ó, Háromság Egysége te

A napvilág leáldozott

Száll a tüzes nap lefelé

Fekete éjszaka fedez

Mártírok királyi Ura

Grèvei Fülöp:

A mulandóságról

-- H --

Az ifjabbik Hartmann:

Az Evangéliumról

A béna Hermann:

Adventi antifóna

Szent Hilarius:

A Szentháromságról

-- I --

III. Incze:

Szûz Mária mennybevitelére

Ismeretlen gót költô:

Háborús veszedelemben

Ismeretlen ír költô:

Áldozási ének

Ismeretlen szerzô (ókeresztény):

A szeretet himnusza (A nagycsütörtöki lábmosásra)

Ismeretlen szerzôk (IV-VIII. század):

Világmegváltó Jézusunk

Égnek örökös glória

Fölséges Ige

Im harsan feddô égi szó

Üdvösség napja, Jézusunk

Kegyes jóságnak Istene

Már Krisztus mennybe költözött

Ég városa, Jeruzsálem

Olymp magas tetôiról

Zsarnok, mit fenyegetôzöl!

Ismeretlen szerzôk (IX-X. század):

Búsultak az apostolok

Ó, mennyei örök király

Hajnalbíborban ég a menny

Földszerte Húsvét örömét

Örömtôl hangos a világ

Üljük körül fehérben

Jézus, a Szûznek Fia s alkotója

Emlékezzél meg, Alkotó

Im a hitvalló, kit a föld határán

Jézus, felséges korona

Az öröklétnek fényessége önti el

Ó, boldog pásztor, Péter

Isten, jutalma, otthona

Kis szolgáidnak megbocsáss

Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk

Meghozta boldog örömünk

Ó, gyôzhetetlen vértanu

Ismeretlen szerzô (XI. század):

Róma dícsérete

Ismeretlen szerzôk (késô középkori):

A Bolondok ünnepének szekvenciája

Áldozócsütörtökre

Egy hitvalló-püspökrôl

Himnusz Krisztus születésérôl

Vasárnapi Dícséretre, nyáron

Ismeretlen szerzô (XVIII. sz.)

Jézus Szent Szívérôl I-III.

Ismeretlen szerzôk (magyarországi):

Verses zsolozsma Szent István királyról

Úrjöveti himnusz

Karácsonyi himnusz

Szent Magdolna siralma

Szekvencia asszonyunk Szûz Máriáról

Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához

-- K --

XI. Kelemen:

Szent Józsefrôl I-III.

Kempis Tamás:

Az angyalokról

-- L --

Lavardini Hildebert:

A Szentháromságról

XIII. Leó:

A Szent Család ünnepére I-III.

Löweni Arnulf:

A Szent Archoz

-- M --

Morlasi Bernát:

A Mariáléból (Kázmér király himnusza)

-- N --

Szent Nikétász:

Téged Isten dícsérünk

Boldog Notker:

Pünkösdi szekvencia

-- O --

VIII. Orbán:

Urunk mennybemenetelére

-- P --

Pál diákonus:

Tengernek Csillaga

Keresztelô Szent Jánosról

Szent Paulinus:

Az elsô zsoltár

Köszöntô vers feleségéhez

Pázmány Péter:

Magyarország Nagy Királynôjérôl és Patronájáról

Peccham János:

A Fülemile

Damiáni Szent Péter:

A halálról

A mennyországról

Prudentius:

Hajnali himnusz

Himnusz kakasszóra

Temetési himnusz

Isten Bárányáról

A Minden órára való himnuszból

Aprószentek ünnepére (I. Hajnali zsolozsmára)

Aprószentek ünnepére (II. Dícséretre)

Vízkereszti himnusz

Urunk színeváltozása ünnepére

-- R --

Rabanus Maurus:

Püskösdi himnusz

Mindenszentek himnusza

Himnusz a szent vértanúkról

II. Róbert király:

Jöjj Szentlélek (Veni Sancte)

-- S --

Sedulius:

Krisztus életérôl

Szûz Mária köszöntése

Strassburgi Hugó:

Szûz Mária dícsérete

Szentviktori Ádám:

Nagyboldogasszonynapi himnusz

Karácsonyi himnusz

Húsvéti himnusz

Szekvencia a Szent Keresztrôl

-- T --

Aquinói Szent Tamás:

Rejtezô Istenség hittel áldalak

Ezen a szent napon

Isten igéje földre szállt

Zengd a titkot hangos ének

Dícsérd Sion

Celanói Tamás:

Az utolsó itéletrôl

Assisi Szent Ferencrôl

Szent Teodulf:

Virágvasárnapi himnusz

Todi Jakab:

A Fájdalmas Szûzrôl

Az Örvendezô Szûzrôl

A világ hiúságáról

-- V --

Venantius Fortunatus:

A kereszt himnusza

Nagypénteki himnusz

A Szeplôtelen Szûzrôl

A Boldogságos Szûz Máriáról

-- W --

Wipo:

Húsvéti szekvencia


Bevezetés

A régi költészet tiszteletreméltó préselt virágai és melegházban csodált növényei mellett az Egyház latin himnuszköltészete olyan, mint egy eleven és örökzöld ôsi fenyôrengeteg. Élô ez a költészet kétféleképen is. A mindennapi használat eleven életét éli a katolikus liturgiában, a mise, a zsolozsma, a különbözô szertartások máig meg nem szakadt gyakorlatában. És él, titokzatos, de nem kevésbbé eleven életet a modern európai lírában. Mint Babits írja: ,,tudva vagy tudatlanul, mindannyian e jámbor középkori himnuszköltôk örökösei vagyunk; formában, színben, érzésben, gondolatban egyformán tôlük függünk, és koldusok lennénk ô nélkülük.''

Miben áll ezeknek a himnuszoknak páratlan értéke? Kristályosan tiszta, kimért tökéletességû, egyetemes érvényû formákban a legnagyobbat adják, ami a költészetnek egyáltalán hozzáférhetô: a legnagyobb közösségi élményeken át a legnagyobb egyéni élményeket: azt; ami az emberben végtelen, örökkévaló, isteni. Édes testvére ez a költészet a másik legnagyobbnak, a zsoltárokénak. Amaz talán egy fokkal erôteljesebb, emez színesebb, melegebb, európaibb: egy fokkal jobban a mienk. Jobban a mienk formában is. Hiszen a születô európai nyelvek zenéje és hangsúlyviszonyai teremtették meg ritmikáját, a felnövô friss nemzetek észjárása, képzelete alakította ki belsô formáit. A nagy európai keresztény család közös gondolati és érzelmi kincse, élményi és ízlésbeli gazdagsága halmozódik fel benne, -- de mindegyik nemzet beléleheli a maga egyéni lelkének frisseségét, nemzeti ízeinek édességét is.

Boldog büszkeséggel állapíthatjuk meg: a magyarországi latin himnuszköltészet eleven és nem másodrendû részese ennek a nagy költészetnek. Emlékeink legjava semmivel sem áll a nagy nyugati himnuszok legmagasabb szintje alatt, -- bizonyságául annak az egyre jobban igazolódó igazságnak, hogy a magyarság mostoha történelmi viszonyai ellenére is már a középkorban egyenrangú és méltó részese volt Európa szellemi életének.

Az ismert himnuszok száma nem jár messze a félmilliótól. Három ôsforrás táplálja ezt a gazdag, szinte ôserdôszerû tenyészetet. Nyelvet, hangot, ritmust, méltóságos magatartást a nagy római költészettôl tanult. A himnuszköltészet atyját, Szent Ambrust, az utolsó rómainak is nevezték. A latin forma elôkelô idomaiba korán beleömlött a provinciák fiatalabb népeinek lobogó fantáziája. Az ókori himnuszköltészet csúcsán a hispániai Prudentius barokkosan tömött és majdnem romantikusan szertelen himnuszai állnak. Témával, megszentelt hagyománnyal, érzelmi mélységgel és bensôséggel a Biblia és az élô Egyház lelkivilága látta el ezt az új, beláthatatlan jövôjû költészetet. A harmadik, a legfrissebb, az el nem apadó forrás: a fiatal európai népek friss, nyers, gyermeki, de egyre fejlôdô, fínomodó, lelkiesedô szelleme.

A keresztény dalköltészet kezdetei a Szentírásig nyúlnak vissza. Forrásául a zsoltárok és canticumok nagyszerû költészete, elsô termékéül talán az Újszövetség néhány helye tekinthetô. A fejlôdés elsô mozzanatait azonban homály fedi. Az elsô adatokat Szent Pál leveleiben olvassuk: két helyen is felszólítja a híveket, hogy dícsérjék az Urat, énekelvén és zengedezvén ,,zsoltárokkal, himnuszokkal , és lelki énekekkel''. (Ephes. 5. 18-13. és Coloss. 3. 16.) Hogy mit jelent pontosan és miben különbözik egymástól ez a három szó, nem dönthetô el határozottan. Bizonyosnak látszik, hogy a kereszténység mindjárt kezdetben megteremtett valamiféle lírát. Annak az új gondolat- és érzésvilágnak, melyet megnyitott, szinte lehetetlen volt dalban nem törnie ki. A misztikus dogmák, az Istenségnek, a halhatatlanságnak, a megváltásnak nagyszerû eszméi, a belsô, egyéni lelki élet mindenek fölé helyezése: mind olyan motívumok, melyeknek elôbb-utóbb meg kellett találniok a lírai kifejezési formát. De énekeket követelt a keresztény községek liturgiája is. Már a II. század legelején tanuskodik e költészet meglétérôl az ifjabb Plinius, majd Lucianus, a keresztény írók közül Justinus, utóbb Tertullianus és Eusebius; mindezek az adatok azonban homályosak és határozatlanok. A keresztény líra legelsô termékei minden valószínûség szerint mérték nélkül, a latinnyelvû szentírási költészet (a Magnificat, a Benedictus, a zsoltárok és próféták) prózaritmusos formájában készültek, mint a Te Deum; a metrikus forma és a strófás szerkezet csak késôbbi, a klasszikus költészet befolyásának tulajdonítható fejlemény.

A keleti Egyházban korán feltûnnek e költészet termékei. Alexandriai Szent Kelemen himnusza (Paedagogus c. munkája végén) még a II. század végérôl való. A görög keresztény líra gyorsan fejlôdött. Methodius éneke, a III. század végérôl, formában és nyelvben már a klasszikus görög költészet hatását tünteti fel. Nazianzi Szent Gergely és Synesios költészetében már egyesült a kereszténység és a görög szellem. Nazianzi Szent Gergelynek kortársa Szíria legnagyobb költôje is: Szent Efrém, ,,a Szentlélek hárfája''.

Nyugaton természetszerûleg szintén ki kellett fejlôdnie a keresztény lírának, de itt kevésbbé kedvezô talajra talált. Már maga a mûvészileg kevésbbé fogékony, inkább józan és gyakorlatias római szellem sem kedvezett neki. De mostohák voltak a viszonyok is. A kereszténység eleinte inkább az alsóbb néposztályok közt terjedt tömegesebben, akik nagyon messze álltak a felsôbb osztályok kifínomult görögös mûveltségétôl; az elôkelôbbeket, mûveltebbeket, fínomabb ízlésûeket csak késôbb kezdte nagyobb számban meghódítani. A kereszténység az elsô három században amúgy is csaknem szakadatlan üldözéseknek volt kitéve; ez, ha nem nyomta is el teljesen a keresztény költészetet, de a liturgia fényesebb kifejlôdését mindenesetre hátráltatta. De meg ismeretes, hogy kezdetben a római egyház nyelve is görög volt. A legrégibb nyugati atyák mind görögül írtak, még Tertullianus is egyes mûveit mindkét nyelven megírta; nem csodálható tehát, hogy a latin himnuszköltészet is csak késôbb alakult ki, a jobb idôk eljöttekor. Ez az idô a IV. századdal következett be.

Az akkor erôteljesebben meginduló keresztény lirára nagy munka várt: a keresztény és a római elem egyesítése. A kettô küzdelme már a prózában is észrevehetô. A lírában ennek a harmonizáló iránynak elsô képviselôje, egyszersmind a nyugati egyház himnuszköltészetének is atyja, Poitiers-i Szent Hilarius (+366.). ,,A himnuszköltésben elsônek virágzott'' (,,hymnorum carmine floruit prinius'') -- mondja róla Sevillai Isidorus. Az ariánusok elleni küzdelmeiért számkivetve, keleti tartózkodása alatt, valószínûleg Phrygiában, a görög egyházban ismerte meg a himnuszköltészetet, és hazatérte után hazájában is meg akarta honosítani. Könyvébôl csak három himnusz maradt ránk, azokat is csak újabban fedezték fel, azok is töredékesek. De az irányt világosan jelzik. Tárgya az elsônek az, aminek védelmében harcolta végig egész életét: a ,,Filius consubstantialis'', az Atyával egylényegû Fiú születése; a másiké a Megváltó halála, a harmadiké a sátán. A tartalom tehát nemcsak hogy teljesen keresztény, de egyenesen teológiai; nehéz dogmatikus kérdések elvont, tudós, igen kevéssé költôi fejtegetése. A forma viszont teljesen a régi római költészet hagyományának keretei közt mozog: asklepiadeusok, senariusok, trochaikus tetrameterek. Az új irány mellett a kezdet nehézségei is jelentkeznek verselésében: technikája igen gyönge; az elsô himnusz sorainak fele hibás, némelyik feltûnôen rossz. Ez a gyenge külsô forma az egyik oka annak. hogy Hilarius költészete hatástalanul hangzott él.

A nyugati himnuszköltészet igazi megteremtôje Szent Ambrus (340 kör.--397.). Már külsô élete is alkalmassá teszi a keresztény és római mûvelôdés összeolvasztására. A trieri praefectus praetorio fia igazi római szellemben nevelkedik, retorikát tanul, jogtudóssá lesz és az állami szolgálatban consularis helytartóságig viszi. Mint hitujoncot választja a nép püspökké, és ô nagy buzgalommal merül a szent tudományokba. Népének igazi atyja, nagy szónok, teológiai iratokat, leveleket és himnuszokat ír, az ortodoxia tüzes védôje, a pogányságnak és az ariánizmusnak Itáliában legfélelmesebb ostora, és mind e sokoldalú tevékenysége mellett még politikai küldetésekre is jut ideje. Valóban a régi Róma férfiúi ideáljának megtestesítôje! -- A hagyomány élete nagy hitvédô küzdelmeivel hozza összeköttetésbe himnuszainak eredetét is, azzal a kitartó ellenállással, melyet a püspök a gyermek II. Valentinianus császár ariánus anyjának, Justinának erôszakoskodásaival szemben folytatott. A császárnô több sikertelen zaklatás után 386-ban katonaságot küldött ellene. Ambrus a bazilikába zárkózott híveivel; két napot és két éjszakát töltöttek itt. A fegyveresektôl körülzárt istenházában készítette a hívek lelkesedésének ébrentartására az elsô himnuszokat. A milánói egyházból terjedt el a himnusz, Sevillai Isidorus tanúsága szerint, az egész nyugati egyházban. Hatásuk óriási volt. A nép annyira megszerette ôket, hogy Ambrust ellenségei a népnek bûvös versekkel való elcsábításával vádolták. Szent Ágoston Vallomásaiból tudjuk, hogy rá is nagy hatással voltak ezek a himnuszok már keresztsége elôtt is: gyakran mondogatta ôket magában, nem egyszer könnyekre fakasztották, és anyja halála után bennük talált vígasztalást.

Nagy hatásuk bizonysága az a körülmény is, hogy csakhamar a tartalomra és formára

-- ha értékre nem is mindig -- hasonló himnuszok egész serege termett nyomukban (hymni Ambrosiani). A himnusznak úgyszólván kánonját szabta meg egy évezredre.

E himnuszok tartalmán meglátszik eredetük. Az üldözött, az istenházába menekülô hívôk mélységes hite, szent komolysága szól belôlük. Szeretik a didaktikus vonatkozásokat, a szimbolikus célzásokat. Váltakozó, két karban való éneklésre készültek, azért formájuk is bizonyos párhuzamosságot, gondolati ritmust mutat. Mértékük a császárkor legnépszerûbb latin verse, a jambusi dimeter, mely a keresztény költészetnek ezentúl uralkodó formájává lett. Minden ambroziánus himnusz strófás természetû és strófáinak száma nyolc. A hiteles Szent Ambrus-féle himnuszok technikája gondos, a többiekben sokszor nagy formai botlásokat találunk. Hangjukban a római patricius komoly méltósága és a Krisztus szolgájának alázatos hite egyesül. Nyoma sincs itt a görögök szárnyaló képzeletének, áradó erejének: mindenütt nyugodt, komoly méltóság, fönséges egyszerûség. tömörség, harmónia és a nyelv tiszta latinsága.

Hatásra talán nem de egész költôi egyéniségét tekintve sokkal jelentôsebb költô Szent Ambrusnál Prudentius. (348-410 kör.) Hispániában született, valószínûleg keresztény szülôktôl. Ô is a római ifjúság nevelésében részesült, végigjárta a rétoriskolát és jogot tanult. Életmódja is olyan volt, mint a római ifjúság megszokott életmódja. Ügyvédi gyakorlatot folytatott, majd állami szolgálatba lép, kétszer is helytartóságot visel és közpályáját a császár közvetlen környezetében végzi be. Ötvenhét éves korában váratlan fordulat állt be életében. Mint valami hirtelen reveláció tárul lelke elé életének hiúsága. ,,Mi hasznosat tettem ily hosszú idô alatt?'' kérdi magától. Lemond a világról, magas tisztségeirôl, és életét a szent költészetnek szenteli, ,,hogy legalább szóval dícsérje Istent, ha érdemeivel nem tudja.'' Élete végén megfordul Rómában, fölkeresi a mártírok sírjait, többet aztán nem tudunk róla. Élete, jelleme, mûveltsége egészen római és egészen keresztény. Római hazafisága több helyen meghatóan nyilatkozik meg. Legfôbb vágya, hogy az egész állam megtérjen; leghôbb kérése: ,,Legyen hívôvé Romulus, És higgyen immár Numa is.''

E két szellem teljes eggyéforrását mutatja nagyszabású és sokoldalú  szimbolikus, didaktikus, elbeszélô -- költészete is. Ennek csak egy kis része -- a Liber Cathemerinon -- tartozik a líra körébe. Elsô himnuszai tartalmilag Szent Ambrus hatását mutatják; a jambusi dimeter gyakori használata is arra vall. De mennyire más mégis, mint Szent Ambrus! Egy nagy, önálló, a római irodalomban valóban szokatlanul hatalmas egyéniség nyilatkozik meg elôttünk. Keresztény tartalom, a legmûvészibb klasszikus metrumoknak, a népies ritmikának, sôt önalkotta versszerkezeteknek nagy változatossága, egy Horatiuséval vetekedô formamûvészet. De Prudentius nemcsak keresztény és római: a délvidék fia; Hispániában született és ott töltötte élete nagy részét. A délvidéki ember nagy érzékenységét, izgékonyságát, fantáziáját, szenvedélyességét viszi bele költészetébe, egy minden eddigi római és keresztény költôtôl különbözô, új és gazdag költôi szellemet. Valami eddig ismeretlen erô és színgazdagság van benne, a képzeletnek olyan -- sokszor túlságig menô, a harmóniát is megbontó -- csapongása, mely hallatlan az aurea mediocritas költészetében. A fenségre és a gyengédségre egyformán hangot talál. A ragyogó leírásokhoz épp oly jól ért, mint a kevés szóval sokatmondás mûvészetéhez. Szent Ambrus inkább római, Prudentius spanyol. Szent Ambrus bensôségesebb, komolyabb, Prudentius lelkesebb, szenvedélyesebb. Szent Ambrus szigorú, komoly, Prudentius színesebb, ragyogóbb. Szent Ambrus kereszténysége inkább az értelemé, Prudentiusé a szívé, a fantáziáé. Prudentius a himnuszt kissé terjengôssé, kevésbbé egyszerûvé, de egyszersmind szabadabbá, ragyogóbbá, lelkesebbé, egyénibbé, mindenesetre mûvészibbé tette.

Szent Ambrus és Prudentius pályájához hasonlít a 1V. század harmadik kiváló költôjének, Szent Paulinus-nak élete is. (353-431.) Elôkelô, bordeauxi szenátori családból született és a leggondosabb római nevelésben részesült. Állami szolgálatba lépve, csakhamar Campania helytartójává lett, majd visszavonulva élt birtokán, igazi római ,,otium literarium''-nak. Nagy családi szerencsétlenségek érik; hosszú lelki küzdelem után mûvelt és gyengédlelkû, testvérként mellette élô feleségével, Therasiával együtt lemond a világról, kereszténnyé, majd pappá lesz, vagyonának nagy részét a szegényeknek osztja és Nolába vonul, ifjúkorától választott védô- szentjének, Szent Félixnek sírjához, kinek ünnepét minden évben himnusszal ünnepli. Nemsokára püspökké választják és mint a keresztény élet mintaképét csodálják mindenfelé. Barátságban állt és levelezett Szent Ágostonnal és Szent Jeromossal. A legenda szerint élete végén egy szegény özvegy fia helyett adta magát a vandalok rabságába. -- Költészetének tekintélyes részét a Szent Félixrôl írt 13 ,,születésnapi vers alkotja. Nagyon érdekesek zsoltár-parafrázisai, melyekkel a keresztény költészet egy kedvelt mûágának lett elsô képviselôje. De talán egész költészetében legkedvesebb, legköltôibb az a pár sor, amelyet feleségéhez írt. (Age, iam precor...) Egyénisége még jobban megnyilatkozik költészetében, mint Prudentiusé. Egyszerûbb annál és közvetlenebb, nem áll mögötte ízlésben és formai mûvészetben sem, de egészben kisebbszerû költôi egyéniség; világa szelíd lemondás,. merengô reflexiók, bensôséges szeretet.

Az utolsó szorosan vett ókori himnuszköltô Coelius Sedulius, az V. század elsô felébôl. Életérôl nagyon keveset tudunk. Itáliában született, ifjúkorában valószínûleg világi tanulmányokat folytatott, késôbb pappá lett. Sedulius tulajdonképpen nem is számítható a lírikusok közé. Fômûvén, az Úr csodáiról írt hexameteres Carmen Paschale öt könyvén kívül írt ugyan két himnuszt is, de ezek sem igazi lírai költemények. Az egyik egy distichonokban írt didaktikus-epikus vers az Ószövetség elôképeirôl,[1] a másik pedig Jézus Krisztus életét dolgozza fel jambikus dimeterekben. E hosszabb himnusznak két része is belekerült a Breviáriumba, az A solis ortus cardine és a Hostis Herodes impie kezdetû. -- Sedulius sokat tanult elôzôitôl, különösen Szent Ambrustól, és nem mutatkozik méltatlan tanítványuknak. Fôereje a formában van, ez bámulatos könnyedséggel folyik nála. Kifejezésmódját erôs tömörség tünteti ki. Verstechnikájában különben erôsen érezhetô már a hangsúly benyomulása a metrikába, és feltûnôen sokszor használja a rímet, amely Szent Ambrusnál még csak elvétve csendült meg. Mindezek már mutatják az átmenetet a középkorhoz.

A keresztény ókorhoz számíthatjuk a himnuszköltészet szempontjából Európának a Karolingokig terjedô zavaros korszakát is, Ennek az idônek legjelentôsebb költôje, Venantius Fortunatus, Itáliában született a VI. század közepe táján. Ravennában jogot és szabad mûvészeteket tanult. Döntô jelentôségû életében megismerkedése Radegundával, I. Klotár frank király özvegyével és gyámleányával, Ágnessel, a poitiers-i kolostor fejedelemnôjével. Hatásuk alatt már idôs korában pappá, majd Poitiers püspökévé lesz. Versei közt útleírások, elégiák, dicsôítô versek, költôi levelek, sírfelíratok váltakoznak. Számos himnuszt írt az egyházi év ünnepeire, ezek azonban jórészt elvesztek. Összesen hat himnuszát ismerjük, de közülük két remekmû -- a Vexilla regis és a Pange lingua -- máig dísze a nagypénteki liturgiának.

A latin himnuszköltészet elsô hôskorának utolsó nagy neve Nagy Szent Gergelyé. (540-604.) Elôkelô szenátori családból származott: a római jogot és az egyházatyákat tanulmányozta és korán prefektus lett. Atyja halála után palotáját bencés kolostorrá alakítja; gyors egymásutánban pap, pápai meghatalmazott, apát, végül 590-ben pápa lesz. Gergely, a liturgia elsô nagy szervezôje, az egyházi ének reformátora (,,gregorián'' ének), az egyházi hagyományokban egy sereg himnusz szerzôjeként él. Szerzôsége azonban nem bizonyítható, mert az adatok nagyon is késôiek. Minthogy azonban a neki tulajdonított himnuszok -- a breviáriumban ma is élnek -- meglehetôsen rokonok egymással, nem láttuk szükségesnek a szerzôség megjelölésében eltérni a hagyománytól. Ezek a himnuszok különben rövidségükben is ,,a világosságnak, gyengédségnek és nagyságnak utánozhatatlan egységét mutatják.'' (Wolters.)

A VII. századig nyúlik vissza az írországi himnuszköltészet. Többnyire hosszabb, néha terjengôs költemények ezek. Nevezetes köztük legrégibb ismeretes eucharisztikus himnuszunk, a Sancti venite kezdetû. -- Az írekével nagyjában egykorú, de számban és értékben jelentôsebb az u. n. mozarab himnuszköltészet, az arabok közt lakó spanyolországi gót keresztényeké. Kb. 200 darabját ismerjük. Nagy részük nemes értelemben vett alkalmi líra: ünnepi eseményekre, az élet különbözô szükségleteire (királykoronázásra, lakodalomra, aratási ünnepre, a háború idejére: Tristes nunc populi). E költészet vezéralakja Sevillai Isidorus.-- A VII. századi angol egyház nagy történetírója, a tiszteletreméltó Béda (Beda Venerabilis, 632-735.) is szerzett himnuszokat. Ezeket bizonyos józanság és formai kiszámítottság jellemzi. Ilyen a Prima Creator saeculi kezdetû himnusz a teremtés Hatnapjáról és a hat Világkorszakról.

A római kultúra hanyatlása után új idomokat ölt az új népek ajkán a himnusz is. Fiatalos ügyetlenség, kedves dadogás szólal meg a régi formákban, a görög mérték ízeiben kedves félszegséggel, de a X. századtól egyre zengôbb tisztasággal helyezkedik el a születô újlatin nyelvekbôl belopódzó hangsúly-elv és a sorok végén egyre gyakrabban, egyre tudatosabban csendûl fel az édes új csilingelés, a rím, hogy aztán a középkor delelôjén varázslatos gazdagságig kifejlôdve uralkodóvá legyen az európai költészetben. Az új köntösben új lélek is énekel: az a lélek, amely a román székesegyházakban kapja meg lelkünket. Az ókori himnusz egyszerû, alázatos, méltóságos és józan hangja után most erôsebben fölbúg a mélységek visszhangja. A szellem feszültsége, ég és föld, lélek és test ellentétei, harcai hullámzanak a mélyben, de a formák még egyensúlyt tartanak és darabos erôvel tornyosulnak egymás fölé, nyugodtan, ünnepélyesen.

Nagy Károly körében három jeles himnuszköltôt is találunk. A legnagyobb köztük Pál, a diakonus (Paulus Diaconus, 730--799.), a longobárdok híres történetírója. A montecassinói bencés kolostor tagja, de több mint egy évtizedet töltött a császári udvarban is. Kevés himnuszát ismerjük; remeke a Keresztelô Szent Jánosról szóló. -- A másik kettô: az umbriai Alkuin (+804.), az ember méltóságáról szóló kis dal költôje, és a gót Szent Teodulf, orleansi püspök (+821), a Gloria, laus et honor kezdetû virágvasárnapi himnusz szerzôje; ezt a legenda szerint az angersi kolostor börtönében rögtönözte, mikor a körmenet, Nagy Károllyal, elvonult ablaka alatt. Alkuin tanítványa volt Rabanus Maurus (776--856). A fuldai apátság, majd a mainzi püspökség elôkelô egyházi hivatalait viselte, de legboldogabb akkor volt, amikor teljes visszavonultságban a tudományoknak és a költészetnek szentelhette idejét. Himnuszai közül a Veni Creator Spiritus kezdetû a bensôség remeke; a liturgiában ma is használatos.

Külön kört alkotnak a szentgalleni himnuszszerzô szerzetesek. A legnevezetesebb köztük boldog Notker, akit -- beszédhibája miatt -- Dadogónak (Balbulus) hívtak. (+912.) Jelentôsége azért nagy, mert ô az elsô képviselôje a középkorban virágzó szekvencia-költészetnek. Hogy a liturgikus dallamok éneklését megkönnyítse, saját költésû szövegekkel látta el ôket. Igy folyton változó formájú, prózaritmusú mûvek keletkeztek, amelyeknek két-két -- ugyanazon dallamra énekelt szakasza mindig megfelel egymásnak. Ilyen Sancti spiritus assit nobis gratia kezdetû pünkösdi szekvenciája. -- Szentgalleni apát volt az ifjabbik Hartmann is (+925.), az Evangéliumról szóló himnusz szerzôje. A burgundi Wipo (+1048 után), II. Konrád és III. Henrik császár udvari káplánja, több világi mû szerzôje, írta a Victimae paschali kezdetû, a húsvéti liturgiában ma is használatos szekvenciát. Ez a Notker-féle kezdetleges szekvenciaformának továbbfejlôdését mutatja: itt már szabályosan csendûl meg a rím. A béna Hermann (Hermannus Contractus, 1013-1054.) a reichenaui kolostor grófi családból származó szerzetese. Nyomorék felsôteste nem akadályozta meg abban, hogy közkedvelt tanár, csodált zeneszerzô és sokoldalú író ne legyen. Ô írta a középkor elsô világkrónikáját. Mária-antifonái: a Salve Regina és az Alma Redemptoris Mater máig használatosak a liturgiában.

A XI. század nagy hinmuszköltôje Itáliában Damiáni Szent Péter (1006-1072). Szegény születésû kamalduli szerzetes, több fontos egyházi hivatal és pápai diplomáciai megbízatás betöltôje, utóbb ostiai bíborosérsek, élete végén félreesô kolostorába vonult világmegvetô remete. Sok himnusza maradt ránk, fôleg Mária-énekek és az utolsó dolgokról szóló költemények. Ilyen a halálról és a mennyországról szóló himnusz. Formai tökéletességben nem éri el a gótikus kor nagy költôit (a csengô rímek helyett a tompább asszonáncot használja), de érzelmi melege, gazdagsága, színpompája a legnagyobbak közé emeli. -- A XI. századból származik valószinûleg a Veni Sanete Spiritus kezdetû pünkösdi himnusz is, amelyet a hagyomány II. Róbert francia királynak tulajdonít. (971--1031.)

A gótika korában viharosabbá válik a lélek harca, ujjongóbbá a feltörô gyôzelem, megrendítôbb hangon szól a bûnbánat és a múlandóság érzelme. Nagyobb a mélység a lélek ellentétei közt, ragyogóbbak, vagy sötétebbek a színek, szenvedélyes szimbolika, lobogó képgazdagság, omló, merész rímzuhatagok, lendületesebb szerkesztés, teljesebb idomok jellemzik a kor legnagyobbjainak költészetét.

A középkori himnuszköltészet nagy virágkorát a lavardini születésû Hildebert (Hildebertus Cenomannensis, 1056-1135.) tours-i érsek nyitja meg. Nevét a középkor himnuszköltészetének egyik leghatalmasabb alkotása tette halhatatlanná: az Alpha et O, magne Deus... kezdetû Szentháromság-himnusz. A legnehezebb teológiai fogalmak csengô rímekbe és mélyértelmû szójátékok sorába öltöztetve jelennek itt meg, de érezzük a hívô és küzdô emberlélek mélységeit is. -- Hildebert viszontagságos életében sokat harcolt egyházmegyéjéért a kor hatalmas hûbéruraival, angol fogságot is szenvedett, háromszor járt Rómában. Kevés hiteles himnuszát ismerjük de ezek a latinnyelvû költészet remekei közé tartoznak. Körülötte egész kis himnuszköltôi kör csoportosul (Marbod, Baudré, Canterbury-i Reginald), akik újra a szigorú latin idômértékes formákban írták mûveiket.

A középkor Szent Bernátot; a nagy clunyi apátot tekintette a legnagyobb himnuszköltônek; neki tulajdonították az ismert és szeretett himnuszok egész seregét. A kritika kimutatta, hogy Szent Bernát -- néhány jelentéktelen vértanú-éneken kívül -- nem írt költeményeket. Egészen a legújabb idôkig az ô neve alatt emlegették a Jesu dulcis memoria kezdetû remek ,,ujjongást'', mely azonban -- kétszótagos jambusi rímeinek tanusága szerint -- valószínüleg csak a XIII. században keletkezett. -- Egy másik, Szent Bernátnak tulajdonított híres himnusz szerzôje: Morlasi Bernát (élt 1140 körül). Róla csak annyit tudunk, hogy a híres clunyi kolostor szerzetese volt. Egy rímes hexameterekben írt költeménye van a világ megvetésérôl. Tôle való az a Mariale c. himnuszsorozat is, melynek egyik része az Omni die dic Mariae kezdetû Mária-ének. Ennek az éneknek tekintélyét mutatja, hogy sokszor Szent Bernátnak, Szent Anzelmnek (vagy Szent Kázmér lengyel királynak) tulajdonították. Jeles költô volt Szent Bernát nagy teológiai ellenfele, Abelard (1079-1142.), a középkor egyik legérdekesebb alakja: harcos filozófus, romantikus szerelmes, és nem utolsó sorban termékeny himnuszköltô, aki egy egész himnáriumot hagyott ránk. Mûveinek értéke nem áll arányban számukkal, de vannak köztük igen sikerültek is. Mint a Szent Gildas-i apátság feje halt meg.

A középkori himnuszköltészet csúcsát Szentviktori Ádám-ban éri el. (1130-1192.) Életérôl jóformán csak annyit tudunk, hogy a híres párizsi ágostonrendi Szent Viktor-apátság tagja volt, valószínûleg kortársa Szentviktori Hugónak és Rikárdnak, a misztikus teológia jeles mûvelôinek [a ,,három nagy viktorinus''); ô maga is nevezetes biblia-tudós. (Ennek a kolostornak volt apátja Ádám idejében az a Geoffroy de Breteuil, aki a legrégibb magyar versnek, a löweni Máriasiralomnak eredetijét írta.) Költeményeiben fölényes teológiai tudás egyesül áradó érzelmi gazdagsággal, csillogó színekkel, zengô zeneiséggel és teljes formai tökéllyel, nem egyszer virtuózitással. Tôle származik a szekvencia újabb, mértékes, rímes formája (ilyen a Stabat Mater is). Költôi erejével körülbelül olyan helyet foglal el a középkori himnuszköltészetben, mint az ókoriban Prudentius, hatása viszont Szent Ambrus költészettörténeti helyzetére emlékeztet. Egy lelkes kutató (Neale) nem habozik ôt ,,nemcsak a középkor, hanem minden idôk legnagyobb latin költôjének'' nevezni.

A XIII. században külön csoportba foglalhatjuk a kolduló rendek himnuszköltôit. Ilyen mindenekelôtt a ,,doctor angelicus'', Aquinói Szent Tamás (1225-1234.), minden idôk egyik legnagyobb teológusa és filozófusa. A pápa megbízásából ô szerkesztette az úrnapi ünnep miséjét és zsolozsmáját; ennek a megbízásnak köszönhetjük az Oltáriszentségrôl írt himnuszait. Legmélyebben azonban talán a magányos áhítatra készült Adoro te ragad meg. -- Kortársa, és vele sok tekintetben rokon egyéniség, Szent Bonaventura (Johannes Fidanza, (1221-1274.), többek. közt a szent keresztrôl szóló himnusz szerzôje. Bonaventura nagy tekintélye magyarázza, hogy mint Szent Bernátnak -- neki is számos más-írta himnuszt. tulajdonított a középkor. Az ô tanítványa Peccham János (1240-1292.) Canterbury-i érsek: Fülemile c. nagy költeménye egyes részleteiben olyan bájos és zengzetes, hogy egy pillanatra sem érzik hosszadalmasnak. A tanító és erkölcsi célzat teljesen felolvad az átélés melegében. Celenói Tamás (1190-1230), Assisi Szent Ferenc életírója sem méltatlan társa a most felsoroltaknak; nevét egy nem egészen biztosan tôle származó költemény, az utolsó ítéletrôl szóló híres Dies irae -- a gyászmise szekvenciája -- tette halhatatlanná. ,,Hármas rímei, mint hármas kalapácsütés reszkettetik meg a lélek legmélyét.'' (Guericke.) Szellemben, formában, értékben édes testvére a ferences költôknek a kolduló rendek harcos ellenfele, a jeles teológus és szónok, Philippe de Grève (1165-1236). Mint a párizsi egyház kancellárja, kora egyházi életének és tudományának nevezetes alakja volt. Költeményeinek -- anyanyelvén is ír -- tárgyai a legváltozatosabbak, de a himnuszköltészet terén is néhány remeket alkotott. (Cum sit omnis caro foenum.) -- Nagy népszerûségre tett szert Löweni Arnulf (+1250.) villersi cisztercita apátnak a kereszten függô Jézus tagjaihoz írt himnuszsorozata. Kódexeinkben is megtalálható, (Szent Bernát himnusza a fölfeszített Krisztushoz címen szokás emlegetni.) A Szent Archoz szóló rész német fordítására írta J. S. Bach híres ,,O Haupt voll mit Wunden''-ját.

Az utolsó nagy középkori himnuszköltô Jacopone da Todi (1240-1306). Olasz nemesi családból származott, jogot végzett és világias, nagyúri életet élt, de fiatal felesége megrázó körülmények között bekövetkezett halálának hatására a Ferencrendbe lépett, mint laikus fráter. VIII. Bonifác pápa évekig börtönben tartotta. Itt sem szûnik meg írni olasznyelvû (Laudi) és latin költeményeit. Himnuszai az istenszeretet mámorától lángolnak; méltán híres Mária-énekei (mint a két Stabat Mater) a gyengédség remekei. Érdekesek erkölcsi célzatú himnuszai is: a szegénységrôl, a múlandóságról.

A XIV. századtól kezdve a himnuszköltészet lassú hanyatlásnak indul, nem ugyan számban, nem is mintha egyes kitünô alkotások nem születnének, de egészben véve kevés az új hang, gyengül a formaérzék, lazul a szerkesztés, hanyagabb a verselés. Ennek a kornak legjava terméséhez tartoznak Kempis Tamás (1380-1431) magánájtatosságra írt himnuszai. A legklasszikusabb aszketikai könyvnek, a Krisztus követésé-nek szerzôje himnuszköltônek is jelentôs, ha nem is mérkôzhetik a korábbi nagyokkal.

A XIV. századtól meginduló humanista költészet csak lassan és módjával veszi fel mûfajai közé a himnuszt. A humanista költészet azonban egészen más jellegû, mint az igazi himnuszköltés. Emez, ha átvesz is klasszikus formákat és szólásokat, sôt ha itt-ott mitológiai fordulatokat is alkalmaz (az eget Olympusnak, a napot Phoebusnak mondja, sôt III. Ince himnuszában Szûz Máriát Bellonához hasonlítja), sokkal eredetibb, saját ihletésû, hatalmas keresztény lelkiségbôl áradó mûvészet, míg a humanista költô mindig erôsén függ a klasszikusoktól, hiszen elvszerûen, mûvészi becsvágyból utánozza ókori mintáit. Azért, noha a humanista vallásos lírának jelentôs költôi vannak (Sarbievszky, Balde), mûveiket nem tekinthetjük a himnuszköltészethez tartozónak.

Maga az egyházi himnuszköltés nagyjából lezárul a Trienti Zsinattal. Ennek intézkedései egységesítik a liturgiát, új liturgikus költészetre nincs többé szükség, csak mikor nagyritkán új ünnepet vezetnek be. Ilyenkor Rómában készülnek még liturgikus himnuszok, de ezek halvány másai csak a régi remekeknek. Olykor ezek közt is akad persze szerencsésebb ihletbôl született; ezekbôl hozunk néhány példát. A Jézus Szent Szívérôl írt himnuszok például igazi meleg ihletrôl tanuskodnak. XIII. Leó pápa Szent Családhimnuszai egyenesen a himnuszköltészet hôskorára emlékeztetnek.

* * *

Különös megilletôdéssel olvassuk a magyar eredetû himnuszokat. Vannak köztük olyanok, amelyeket bízvást írhatott volna francia vagy olasz szerzô is, mint a Veni Jesu, veni amor kezdetû úrjöveti himnuszt vagy a Florens Jesse regula kezdetû Mária-éneket: ott is a himnusz-világköltés javához tartoznának. Másokon félreismerhetetlenül megérezzük a magyar ízt. A Gaude Virgo gloriosa Mater Christi kezdetû Mária-ének egyenesen a magyarok Nagyasszonyához fordul, strófáiban a török hódoltság vérpárás levegôje csap meg. A Coelo rores pluunt flores késô-gótikus rímcsilingelése egyes strófákban a magyar betlehemesjáték parasztosan meghitt környezetét idézi. A Szent Istvánról szóló zsolozsma pedig valósággal a magyar Szent Istvánt állítja elénk, egyszerre a legendák ,,kegyes király''-át és a lovasnomád ôsök igaz fiát, a harcos ,,erôs királyt''-- olyan tökéletes és egész képet, aminôt szép· irodalmunknak azóta sem sikerült rajzolnia errôl a szent, örök-magyar szimbolumról. Koronája e költészetnek -- a karácsonyi ének mellett -- a Pázmánynak tulajdonított O gloriosa kezdetû Mária-himnusz; páratlanul melegen csillogó színei, a ,,lángoló'' gótikára emlékeztetô rím-áradása (Babits a Balassa-strófa zamatát érzi benne) valóban az egész himnusz-világköltészet kivételes remekei közé emelik.

* * *

Mint minden élô költészetnek, természetesen a himnuszköltésnek is megvannak saját törvényei, formái, mûfajai. A mûfajok itt is történetileg alakultak ki; elsôsorban létrejöttük körülményei, célzata, az élô használat igényei szabták meg ôket. Az ambrusi himnusz születésének ismertetett története egyszer s mindenkorra eldöntötte, hogy a himnusz valójában az egyházi közösségnek szóló, az együttérzô, együttimádkozó közösség érzelmeit kifejezô ének. Ez a rendeltetés eleve kizárni látszik az egyéniség erôsebb érvényesülését, a személyes áhitat határozottabb színeit. Csakugyan, ennek az ezeréves költészetnek egyes darabjai -- az óriási idôbeli különbségek és szerzôiknek kor, faj és szülôföld szerint való nagy tarkasága mellett is -- annyira rokonok, hogy a felületesebb olvasó néha szinte egy költô mûveinek gondolhatná ôket, -- legfeljebb ugyanannak a költônek más-más életkorából és fejlôdési korszakából. Ezt a családi jelleget nemcsak a közös nyelv biztosítja, hanem a hagyományos, aránylag kevés nagy motívumra szorítkozó témakör, az e mögött rejlô egységes egyházi mûveltség, gondolatvilág és történeti anyag (Biblia, szentek élete) is. Ihletôjük az a néhány nagy ôs-elemi alapérzelem, amely az emberiségnek Istenhez való viszonyát jellemzi és amely tulajdonképen minden vallásos költészet örökegy mondanivalója. Ezért aki a vers hétköznapi értelemben vett ,,tartalmán'' nem tud túljutni, valószínûleg egyhangúnak fogja találni ezt a költészetet, -- amint valószínûleg sok nagyon-nagy költôt is annak talál. Aki azonban rokonlélekkel, a himnuszokban megszólaló nagy vallási élmények valamelyes megtapasztalásával, vagy az igazi esztétikai átélés adományával, a szavak, szólások, színek és dallamok ízeinek érzékével -- hát még aki mind a kettôvel együtt! -- adja át magát ennek a költészetnek, az megérzi bennük nemcsak a nagy örökemberit, hanem a nagy egyéni és mûvészi mondanivalók gazdagságát is.

Meg fogja érezni mindezt a himnuszoknak abban az óriási tömegében is, amely mindenestül közösségi használatra készült: a liturgikus himnuszokban. Ezeket fôleg a breviárium és a breviáriumhoz készült énekeskönyvek, az u.n. antiphonariumok tartalmazzák. A középkori nyelvhasználat elsôsorban ezeket nevezte himnuszoknak. A breviárium a papok napi-zsolozsmájának könyve; a századok folyamán kialakult érdekes és kötött kompozicióba foglalt részleteit a nap meghatározott óráiban olvasták, recitálták, illetôleg énekelték (és mondják, éneklik ma is) a szerzetesi közösségek és egyes más egyházi testületek. Minden egyes ilyen önálló részben -- az ú. n. hórákban -- zsoltári, szentírási szövegeket; szentatyákból vett elmélkedéseket, történeti olvasmányokat és imádságokat és egy-egy himnuszt tartalmaz. Igy vannak himnuszai a matutinumnak és nocturnumnak (éjjeli zsolozsma), a laudesnek (dícséret), a nappali hóráknak (prima,  tertia, sexta, nona -- elsô, harmadik, hatodik és kilencedik óra -- a mi idôszámításunk szerint hat, kilenc, tizenkettô és délután három órára elôírt imádság), a vesperásnak (vecsernye) és a completoriumnak (záróimádság, régi magyar szóval kompléta). Ennek a breviáriumi költészetnek formailag is megvan a maga hagyománya: az ambrusi forma, a nyolc szótagos jambusi sorokból (dimeter jambicus) álló négysoros strófa, aminôt legnagyobb számban tartalmaz ez a könyv is; de szép számmal akadnak köztük sapphói (Pál diákonus himnusza Keresztelô Szent Jánosról: Ut queant laxis resonare fibris) asklepiadesi (XI. Kelemen himnusza Sz. Józsefrôl: Te Joseph celebrent agmina caelitum), trochaikus trimeterben írt himnuszok is (rendesen két sorban, egy nyolc és egy hét szótagos sorban írva: ôsük Prudentiusnak Minden Hórára írt himnusza: Corde natus ex parentis Ante mundi exordium). A késôbbi középkorban egész officiumokat írtak versben (csak a zsoltárok és a bibliai, vagy szentatyákból vett olvasmányszövegek maradtak prózában); ezeket historia rhytmicá-nak nevezték; szemelvényeink közt ilyen a Szent István királyról szóló magyarország verses zsolozsma.

Jóval kisebb a misekönyvnek (missale) és énekes párjának, a gradualénak himnuszanyaga. A mise szövegében a Szentírásból vett olvasmány (lectio) után következett a himnusz, azért nevezték sequentia-nak (következô). A sequentia -- a szûkebb értelemben vett himnusz mellett ennek az egész költészetnek legfôbb, leggazdagabban kifejlôdött mûfaja -- a fejlôdés során két egymástól nagyon különbözô, jellegzetes formát fejlesztett. Mindkettônek formai alapelve a szigorú párhuzamosság: minthogy két egymást váltogató kar énekelte, két-két strófa azonos dallamra készült, tehát ritmussor és szótagszám tekintetében szigorúan megfelelt egymásnak. A régebbi sequentia-forma a Dadogó Notker nevéhez fûzôdik; valójában prózai sorokból áll; amelyekbe az ének miatt szigorúan kiszabott szótagszám és két-két strófa tökéletes egybevágósága visz bele sajátságos jellegzetes ritmust példája Notker Pünkösdi sequentiája: Sancti Spiritus Assit nobis gratia). Késôbb ez a ritmikus próza is fölveszi a rímet (ilyen Wipo Húsvéti sequentiája: Victimae paschali). A késôbbi sequentiaforma a trochaikus trimeterbôl fejlôdött ki; annak elsô, nyolcszótagos sorát megismételték és páros rímmel látták el. Igy jött létre az a hatsoros rímes strófa, amelyet a gótikus korszak nagy költôi (Szentviktori Ádám, Aquinói Szent Tamás és mások) utóbb már hármas, sôt négyes rímekkel olyan káprázatos formamûvészettel dolgoztak ki. Ennek a sequentiaformának nagy példái gyüjteményünkben a Stabat Mater, a Lauda Sion és Szentviktori Ádám Ave virgo singularisa. A liturgia újabb fejlôdése igen lecsökkentette a használatos sequentiák egykori nagy számát: a mai misekönyvben már csak öt van: Húsvétkor a Victimae Paschali, Pünkösdkor a Veni Sancte, Úrnapján a Lauda Sion, a gyászmisében a Dies irae és a Fájdalmas Szûz ünnepén a Stabat mater (a XII. és XIII. században egyikmásik misekönyv hetvenet-nyolcvanat is tartalmazott). A misekönyv költészetéhez tartoznak a körmenetekre készült énekek is, amilyen Venantius Fortunatus Vexilla regis-e és Pange linguá-ja, vagy Teodulf Gloria laus et honor kezdetû distichonos virágvasárnapi himnusza.

A liturgián kívüli himnuszköltészet számban, mennyiségben szinte beláthatatlan gazdagságú. Ha liturgikus himnusz sokezer maradt ránk, az egyéni himnuszok számát százezrekkel mérhetjük. Egy ezeréves lelki kultúra gazdag virágzása ez, amelynek éppenúgy megvannak -- sokszor névtelen -- klasszikusai, mint a világi költészetnek, de éppenúgy megvannak kedves kezdôi, ügyetlen dilettánsai, fáradt epigonjai és lelketlen utánzói is. Ezek a nem-liturgikus himnuszok voltaképen verses imádságok és elmélkedések; az egyéni áhitat szülöttei, azért jobban magukon is hordozzák az egyéniség külön színeit. Minthogy nem készültek éneklésre, formáik is szabadabbak, változatosabbak. A klasszikus görög formáktól a népies ízû, hangsúlyos dalstrófákig, a puritán ambrusi jambustól a lángoló gótika bonyolult szerkezeteiig, barokkos rímáradásáig és kiötvözött leoninusaiig (rímes hexameter és pentameter) megtalálunk ebben a költészetben minden formai motívumot, amelybôl a modern európai líra táplálkozik. Vannak köztük hagyományosan kialakult mûfajok, mint a hóra-énekek, amelyek a zsolozsma egyes részleteire, hóráira adnak egy-egy strófát, vagy strófacsoportot (ilyen a Patris sapientia kezdetû himnusz), -- a glossák, amelyek egy-egy szent szöveg, pl. a Miatyánk, vagy az Üdvözlégy egyes szavait írják körül, vagy fejtik ki, a psalteriumok, amelyek a százötven zsoltárnak megfelelôleg százötven strófából, a Rosariumok, melyek a rózsafûzér ötven Ave Mariajához igazodva ötven strófából állnak stb. Az eredetileg magánhasználatra készült énekeket, ha utóbb a liturgiában is felhasználták, cantiónak (ének), a zsolozsmába, vagy a miseszövegbe utóbb betoldott rövid költôi részeket tropusnak hívják.

* * *

Az anyag kiválasztásában háromféle szempont vezetett. Az elsô és döntô az irodalmi, illetôleg esztétikai cél volt: amennyire lehetett; az óriási anyag legjavából iparkodtam választani; csak olyan szövegeket akartam adni, amelyek a maguk nemében tökéletes alkotások. E törekvéssel megpróbáltam összekötni a történeti szempontot is: a kiválasztásban és csoportosításban szerettem volna megéreztetni egyrészt ennek az ezeréves költészetnek fejlôdését, másrészt gazdagságát, belsô változatosságát is megsejtetni. De nem mondhattam le arról sem, hogy megmutassam a himnuszköltészet ma is élô eleven arcát is, azért jórészt felvettem az élô liturgia (a mai misekönyv és breviárium) himnuszkincsét is. Ez a harmadik szempont itt-ott némi megalkuvást parancsolt az esztétikai követelménnyel szemben -- a breviáriumi himnuszok remekei között néhány igénytelenebb szépségû darab is meghúzódik --, de azt hiszem, szerencsésen egészíti ki a gyüjtemény történeti szemléltetô értékét. Ez a hármas szempont magyarázza, hogy néhány olyan darab is szerepel szemelvényeim között, amelyeket a himnuszgyüjtemények nem szoktak fölvenni, amelyek nem számíthatók a tulajdonképeni himnuszköltészethez, de tárgyuk, vagy szerzôjük révén mégis belsô rokonságban vannak vele. Ilyen pl. gyüjteményünk egyik remeke, Nolai Szent Paulinusnak feleségéhez intézett üdvözlô verse, amely tiszta egyéni líra, de gondolatköre és érzelmi világa nem különbözik a himnuszétól. Alkuin verse az ember méltóságáról egy egyéni tartalmú levél részlete, Peccham János Fülemiléje már csak terjedelménél fogva sem sorolható a himnuszok közé (a gyüjtemények rendszerint csak egy-egy kis részletét hozzák), de nemcsak himnikus részei és elmélkedései, hanem az egész bájosan tudákos koncepció olyan sajátosan remek és oly jellemzô a franciskánus-kor költészetére, hogy nélküle csonkának érezném a gyüjteményt. Egészen elüt a himnusz méltóságos stílusától a Bolondok Ünnepe Szamár-énekének félreérthetetlenül népies csengésû hangja, de viszont ez meg rendeltetésénél fogva a szó szoros értelmében liturgikus jellegûnek tekinthetô. Ezt sem hagyhattam ki: ez a hang is hozzá tartozik a középkor egyházi költészetéhez. Ezek és hasonlók talán azokat is ráeszméltethetik az egyházi költészet élô gazdagságára, akik a breviáriumi himnuszok látszólag egyszínû áhítatát egyhangúnak éreznék.

A történeti szempont megkövetelte az idôrendi csoportosítást. A latin szövegeket jórészt Dreves alapvetô nagy mûvébôl vettem (Guido Maria Dreves S. J. -- Clemens Blume S.J.: Analecta Hymnica Medii Aevi. Lipcse. 1896-tól, eddig ötven kötet), illetôleg ennek kétkötetes rövidebb kiadásából (Ein Jahrtausend lateinischer Hymnendichtung, Lipcse, 1909). Munka közben állandóan forgattam Dreves pompás kis népszerû könyvét (Die Kirche der Lateiner in ihren Liedern, Kempten és München, 1908), F. J. Mone háromkötetes gyüjteményét. (Lateinische Hymnen des Mittelalters, Freiburg im Breisgrau, 1853-55), Phillimore kis antológiáját (The Hundred Best Latin Hymns, London, 1926), Richard Zoozmann szép kétnyelvû gyüjteményét [Laudate Dominum. Lobet den Herrn, München, 1928) és a George-körhöz tartozó Friedrich Wolters remek német antológiáját (Hymnen und Sequenzen, Berlin, 1922).

A magyarországi himnuszokat részben Dankó alapvetô gyüjteményébôl vettem (Josephus Dankó: Vetus Hymnarium ecclesiasticum Hungariae, Bp., 1893), részben a XVII. századi énekgyüjteményekbôl; az egyes lelôhelyekre a jegyzetekben utalok.

* * *

A magyar himnuszfordítás tekintélyes multra tekinthet vissza. A legrégibb ismert magyarnyelvû költemény, a Löweni Máriasiralom, a szabad átköltésnek ez a remekmûve, egy XII. századi latin himnusz fordítása. Kódexirodalmunk egyik legjelentôsebb lírai darabja, az ú. n. Szent Bernát himnusza a felfeszített Jézushoz, Löweni Arnulfnak gyüjteményünkben is képviselt himnuszait foglalja magyar versekbe. A breviáriumi himnuszok legnagyobb részét megtaláljuk kódexeinkben. Lírai költészetünknek Balassa Bálintig legszebb darabja, az Idvezlégy kegyelmes Szent László király kezdetû himnusz, irodalomtörténészeink többsége szerint szintén fordítás; latin változatát csak azért nem vettem föl fordításaim közé, mert meggyôzôdésem szerint a kettô közül a magyar az eredeti és a latin a fordítás.[2] A régi magyar énekeskönyvek -- elsôsorban természetesen a katolikusok, de imitt-amott a protestánsok is -- szebbnél-szebb himnuszfordításokat tartalmaznak. Az újabb fordítói mûvészet Faludi egy-két himnuszával kezdôdik; néhány ma is ismert éneket alkotott himnuszokból Tárkányi Béla, Mindszenty Gedeonnál pedig már mai értelemben vett remekeket is találunk. A magyar himnuszfordítás klasszikus fômûve Babits Mihály Amor sanctus-a. (Amor sanctus, Szent szeretet könyve, Középkori himnuszok latinul és magyarul, Bp. 1933.) Napjainkban is sûrûn olvasunk szép fordításokat Horváth Bélától, Geréb Lászlótól, Sárközi Györgytôl, Szedô Dénestôl (Philoména, Régi ferences himnuszok, Bp. 1942.), Szirmai Józsefnétôl (A breviárium himnuszai, latin-magyar szöveggel).

Magam harmincöt évvel ezelôtt kezdtem foglalkozni a himnuszokkal. Elsô tanulmányomat az ókori keresztény-latin líráról 1910-ben írtam a Religió-ba. Elsô himnuszfordításaim is ekkor készültek. Harminc évvel ezelôtt a java himnuszokból 15-20, néhány évvel utóbb vagy 40 fordításom állt készen, egy részük (a Dies irae, a Stabat Mater. a Vexilla regis, a Lauda Sion, az Adoro te devote, a Te Deum, a Jam lucis orto sidere, a Veni Creator Spiritus; a Victimae paschali) még a tízes években megjelent versesköteteimben, imádságoskönyveimben, utóbb a Szent vagy Uramban, mások (Adamus a S. Victore Mária-éneke, Hildebertus Szentháromság-éneke, Damiani Szent Péter Mennyország-himnusza, Aquinói Szent Tamás Pange lingua-ja s több Prudentius-himnusz) különbözô folyóiratokban. Mindezek hamarosan belekerültek számos egyházi kiadványba is. A gyûjtemény lassan gyarapodott, amint éppen ihlet vagy alkalom hozta. Mikor 1933-ban Babits Mihály Amor Sanctusa megjelent, a gyönyörû könyv, a nagy költô és a jóbarát iránti kegyeletbôl egy évtizedre félretettem ezt a munkát -- az Amor Sanctus anyagának fele volt meg az enyéim közt -- és csak az idei nyáron mélyedtem bele újra, kiadóm felszólítására. Tettem ezt annál is szívesebben, mert a himnuszok az elsô fordítások óta szívbeli ügyemmé lettek, és mert úgy éreztem, hogy -- a zsoltárfordítások és a Szent vagy Uram után -- még ,,ez egy munkámmal igazán tartoztam''.

* * *

A fordítás alapjául a leghitelesebb szöveget iparkodtam választani, a változatok közül természetesen a tartalmilag és formailag legtermékenyebbet; kihagyásokat, rövidítéseket csak ott engedtem meg magamnak, ahol a hagyomány, a liturgikus használat adott rá jogot. De még ahol ilyen kiszakított breviáriumi részleteket hoztam is -- mint Prudentius és Sedulius nagyobb költeményeibôl -- megpróbáltam a költô arányainak megéreztetésére egy-egy egészet is adni.

A fordításban természetesen minél nagyobb tartalmi hûségre törekedtem. Ha valahol, a szigorúan teológiai tartalmú himnuszoknál kötelezi ez a fordítót. Itt egy-egy szónak nem egyszer súlyos dogmatikai jelentôsége van és egy árnyalati különbség tökéletesen meghamisíthatja az értelmet. Az olyan szövegekben, mint a Lauda Sion, vagy Hildebert Alfa és Omega-éneke, a kifejezéseknek szinte matematikai szabatossággal kell visszaadniok az egyetlen lehetséges terminust, ha nem akarnak egészen mást mondani, mint az eredeti. A szorosan vett dogmatikai igényen kívül van itt a kifejezéseknek -- ha szabad Arany János epikai hitele mintájára ezt a szót használni -- bizonyos liturgikus hitele is. A turris eburnea-t pl. nem lehet másként fordítani mint elefántcsont torony-nyal (Babits elefántcsontbástyát mond), mert minden katolikus ember fülében ott cseng a litánia formulája. A verbumot olykor visszaadhatom szó-val, de a legtöbbször igé-vel kell fordítani, csak így idézi föl azt az egész teológiai kozmoszt, amely a vers tulajdonképeni tartalma. A spiritus néha lélek, vagy szellem, de sokszor csak Szentlélek lehet, különben nincs a versnek értelme.

Ez a néhány utalás talán megérezteti a mûvészi himnuszfordítás legnagyobb nehézségét, a stílusbeli színezet visszaadását. Szabályokba nem foglalható, sôt legtöbbször határozottan meg sem fogalmazható finomságokról van itt szó. Annál is inkább, mert a századokon át visszatérô azonos formák, (pl. az ambrusi himnusz) és a hagyományosan kötelezô fordulatok nagyon megnehezítik az egyes írók és egyes himnuszok egyéni ízeinek megéreztetését. Pedig a fordítás csak ezen a ponton válik mûvészetté. Meg tudja-e éreztetni, hogy pl. a Szent Gervasiusról és Protasiusról szóló himnuszt olyan ember írta, aki látta a leírt csodákat és ezt a friss élményizgalmat lehelte bele a versbe, -- hogy az Alfa és Omega-ének költôje a borotvaélesre kidolgozott teológiai tételeken keresztül is a nagy misztikus elragadtatást fejezi ki, -- hogy az Omni die dic Mariae, vagy az O gloriosa, o speciosa kezdetû énekek írója nemcsak Szûz Mária csodálatos szépségétôl, hanem a rímek csilingelésétôl is mámoros volt: ezek tulajdonképen a himnuszfordítás legfôbb problémái. Megéreztetni az ambrusi himnusz római méltóságát és erejét, az ír áldozási ének puritán egyszerûségét, Beda Venerabilis himnuszának kissé tudákos szárazsága mellett is bensôséges melegét, a Fülemile franciskánus báját, Szentviktori Ádám Húsvéti sequentiájának biblikus ihletét, a Szamárének kicsapongó népi jókedvét, a Szent István-zsolozsmának a hagyományos jámbor formák közül is kiütközô ,,rebellis'' magyar hangját: ez teszi a mûfordítást filológiai tudósmunkán és pepecselô stílusgyakorlaton túl költészetté, csak ez hozhat létre eredetivel egyenrangú alkotást.

És itt a XX. századi nagy líra iskoláján átment mai költôt kettôs veszedelem fenyegeti. Az egyik, hogy modernebb lesz az eredetinél, új, XX. századi ízeket visz bele az eredetibe, és ezáltal, ha jó irányban is, de akaratán kívül hamisításba téved. Amikor Babits a tengert ,,korállal teli gôgnek'' mondja; vagy Szûz Máriát ,,viola-fuvalom''-nak nevezi, remek szépségeket alkot, -- de az eredeti csak annyit mond, hogy ,,a tenger a korállal dicsekszik'' és Szûz Mária ,,illatos ibolya''. A másik veszedelem az ellenkezô véglet: a tudatos archaizálás. Kosztolányi Szent Imre-himnuszaiban pl. ezt az elvet követi és így ír: ,,Vigadj, szülô Pannonia, Mert dücsô az te fiad, Nincs az virtusának híja, S az mennyben öröm riad''. Nyilván abból indul ki, hogy középkori versekrôl van szó, tehát középkori ízt kell adni a nyelvnek is. Csakhogy e versek latin nyelve nem primitív archaikus beszéd, hanem egy századokon át éretté, sôt túléretté fejlett költészet tökéletes nyelve, -- és kinek jutna eszébe Racine-t a kortárs Zrínyi nyelvén fordítani?

Csak egy pont van, ahol maga a magyar nyelv szelleme parancsol rá a fordítóra némi árnyalati változást, -- nem hiszem, hogy az .eredetinek kárára. Nyelvünk u. i. természeténél fogva valamivel konkrétebb, testiesebb, mint az elvont teológiai-filozófiai használatban bizonyos fokig meghalványodott középkori latinság. Amikor tehát a liber scriptust kézzel írt könyv-vel, a stola sordida-t szennyes ingünkkel fordítom, ha a Veni Sanctéban az In labore requies, In aestu temperies, In fletu solatium-ot így adom vissza: Fáradottnak könnyülés, Tikkadónak enyhülés, Sírónak vigasztalás, -- úgy gondolom, hogy a nagy magyar líra hagyományát követem, de az eredeti szöveg stílusegységét sem hamisítom meg.

Ami a versformát illeti, természetesen azt az elvet követtem, hogy mindent az eredeti versben kell fordítani, és pedig sort sorral. Az elsô elvtôl egyetlen egyszer tértem el: Nolai Paulinus feleségéhez írt distichonainak néhánysoros bevezetôje anakreoni formában van írva: a fordítás megtartja a szótagszámot, de az eredeti jambikus menetet trochaikusra fordítja; mikor több, mint harminc évvel ezelôtt lefordítottam, így szólalt meg bennem, így szerettem meg ezt a kis remeket, és nem tudtam elszánni magam, hogy megváltoztassam. A sort-sorral fordítás elvétôl is egyszer tértem el. A magyarországi Magdolna-himnuszban egy helyen a nagyon is laza kötésû nyolc sort négy tömörebb magyar sorba vontam. így a magyar himnusz egy strófával rövidebb lett az eredetinél.

Egyszer-kétszer a magyar gondolat ritmusa azt kívánta, hogy megváltoztassam a sorok rendjét; a Splendor paternae gloriae kezdetû Szent Ambrus-féle himnusz negyedik strófájából pl. a dentes retundat invidi (törje meg a kaján fogát) a harmadikba illett bele jobban; viszont ebbôl a versszakból meg a culpa lubrica (a bésikamló bûn) a negyedikbe kívánkozott.

A legtöbb mûvészi problémát a rímelés elvi megoldása vetette föl. Az ambrusi himnusz eredetileg rímtelen, késôbb fokozatosan veszi fel a rímet, hol párosan, hol keresztben, hol csoportosan. A legtöbb himnuszban pontosan követni törekedtem az eredetit ebben is, -- egészen odáig, hogy tiszta rímet tiszta rímmel, asszonáncot asszonánccal adjak vissza. Legrégebbi fordításaim idején azonban még úgy éreztem, hogy a magyar fül jobban szereti a rímes strófákat, azért nem egy régi himnuszt is rímesen fordítottam. Ezeket most nem láttam szükségesnek újra fordítani, rímtelenül, annál is inkább, mert imádságos- és énekeskönyvek elterjesztették már a régi rímes formát.

A ritmikai megoldásnak nem egyszer az volt a fônehézsége, hogy a fordítás ne akarjon jobb lenni az eredetinél: Szent Hilarius kezdetleges, döcögô asklepiadeusait ne simítsa ki túlságosan, az Ave Maris stella népies félasszonáncait ne helyettesítse modern rímmel, stb. Ebben is megpróbáltam lehetôleg követni az eredetit, mint ahogy alliterációkat, középrímeket, belsô asszonáncokat, szójátékokat is lehetôség szerint hasonlókkal adtam vissza, vagy ahol a magyar szó természete ezt lehetetlenné tette, a himnusz, illetôleg a strófa más alkalmas helyén pótoltam.

Minden mûfordítás folytonos megalkuvást kíván; a mûvészi probléma legtöbbször az: hol, milyen áron és minek javára alkuszik meg a fordító. Számomra a legfôbb szempont a költemény eredetiként ható szépsége, a nyelv zeneisége és az eredetinek belsô stílusegysége volt. Fôleg a belsô stílusnak, a költemény e lelkének visszaadása izgatott legjobban, ez okozta a legtöbb nehézséget, ennek keresése adta a legtöbb gyönyörûséget. Sikerült-e megéreztetni Ambrosius és Prudentius dimeter jambicusának egyéni külön színeit; Nolai Paulinus -- az Ausonius-tanítvány -- klasszikus distichonainak és a virágvasárnapi himnusz koraközépkori distichonainak kétféleségét; a 900 körül született alkaikusok, asklepiadeusok és XIII. Leó, vagy XI. Kelemen humanista ízû latin strófáinak két különbözô ízlésvilágát; vagy Nolai Paulinus zsoltárfordításának hármas stílusrétegét, (a zsoltári elemet, a horatiusi hangot, és ezeken túl az egyéni dallamot); -- ítélje meg az olvasó; a fordítás mûvészi értéke az ilyen lemérhetetlen mozzanatokon fordul.

* * *

Grande carmen istud est, -- felelte Szent Ambrus, mikor megvádolták, hogy himnuszaival megbûvölte a népet. A játékos mondatnak kettôs értelme van: nagy vers ez, -- nagy varázsige! Igaz, mindkét értelemben. A nagy költészet szól a himnuszokból és nagy bûvölet: a Lélek bûvös lehellete. Vajha minden olvasó annyi szépséget és felemelkedést, annyi vigaszt és lelki erôt nyerne belôlük a nehéz idôkben, mint a fordító!

Jegyzetek

1	Olyan ószövetségi alak, amely valamely újszövetségi alak jelképe pl. a kenyeret és bort áldozó Melkizedek az utolsó vacsora Úr Jézusáé. Tele van ilyenekkel gyüjteményünkben Szentviktori Ádám húsvéti szekvenciája.

2	L. értekezésemet: A középkori Szent László-himnusz eredetiségének kérdéséhez, Szegedi Füzetek, 1935.


Jegyzetek a himnuszokhoz

Te Deum. A legrégibb egyházi szövegek egyike. Formája még nem verses, hanem a latin zsoltárfordítások gondolatritmusos prózája. Egyes részei a legrégibb idôkbôl valók. Ebben a formájában valószínûleg Szent Nikétász alkotta. A legendás hagyomány szerint Szent Ambrus és Ágoston együttesen költötték, mikor a milánói püspök Szent Ágostont megkeresztelte, azért sokszor mint Szent Ambrus hálaadását emlegetik.-- A magyar fordítás formailag eltér az eredetitôl -- rímes és ritmikus --, mert annak idején a mai éneklés céljaira készült és zenei szempontokhoz alkalmazkodott, az énekeskönyvek pedig ebben a formában terjesztették el. (L. Harmat--Sík: Szent vagy, Uram. Ôsi és újabb egyházi énekkincsünk tára; számos kiadás, egy milliónál jóval nagyobb példányszám.)

Szent Hilárius. Három hiteles himnusza közül ez a legteljesebb. Az eredeti ábécés himnusz: minden versszaka a latin abc egy-egy következô betûjével kezdôdik; az utolsó betûk strófái hiányzanak. Stílusa nehézkes, itt-ott homályos, éppen nem költôi, az asklepiadesi verssorok ritmusa gyenge, meglátszik rajta a nehéz mértékkel való küzdelem: egy nagyjövôjû költészet elsô szent dadogása.

Szent Ambrus himnuszainak jellegzetes formája (hymnus Ambrosianus) a nyolcstrófás ambrusi vers, a strófák mindegyike négy, egyenkint nyolcszótagos jambusi sor, rímtelenül, -- itt-ott valószínûleg nem szándékos, de a hangzást mégis árnyékoló rímmel. A fordítás az apró részletekig követni próbálja az eredeti árnyalatait, kivéve a két elsôt, amelyek régebbi rímes fordítások. -- Az adventi himnusz utóbb a Breviáriumban a második strófától kezdôdik, (Veni Redemptor gentium). A következô négy himnusz, és a Szent Szûzekrôl szóló, ebben a rövid formában szerepel a Breviáriumban. A Szent Gervasius és Protasiusról írt himnusz megkapóan érezteti a szemtanu megilletôdését, aki jelen volt a leírt csodálatos eseményeknél. A Szent Ágnes-himnusz a szent szûz születésnapjára szól: az Egyház így nevezi a vértanuk halála napját, melyen az igazi életre születtek meg. A szent vértanukról szóló himnuszt a Breviárium két részletben használja fel, az egyiket Christo profusum sanguinem kezdettel a vértanuk ünnepén, a másikat Apostolorum gloriam kezdettel a szent apostolok ünnepeinek matutinumában -- természetesen az utolsó strófa is e szerint alakul. -- A következô öt himnuszt ambróziánus himnuszok neve alatt hozzuk, mert egészen a legújabb idôkig Ambrusnak tulajdonították ôket. A Iam lucis orto sidere kezdetû gyönyörû reggeli imádság fordítása rímes. -- Az ambrusi himnuszok hitelességére nézve l. Dreves kitûnô könyvét: Aurelius Ambrosius, der Vater des Kirchengesanges. Freiburg. i. B. 1893. -- ahonnan az ambróziánus himnuszoknak és Szent Ambruséinak is szövegét vettem.

Prudentius himnuszainak szövege L. G. Sixt kitûnô kiadásából: Die lyrischen Gedichte des Aurelius Prudentius Clemens. Stuttgart 1889. A Hajnali himnuszt teljes szövegében adom (Cathemerinon II. -- Ezt rímesen), a többibôl csak részleteket, a Temetési himnuszon kívül valamennyit abban a terjedelemben, amelyben a Breviárium alkalmazza. Az Aprószentekrôl szóló két kis himnusz az eredetiben egy hosszabb költeménynek két része. A Salvete flores martyrum kezdetûnek két remek magyar fordítását ismerem: Mindszenty Gedeonét (Üdvözlégy, kis mártir-sereg) és Babitsét (Mártirbimbók, köszöntelek.)

Szent Paulinus zsoltárfeldolgozása jellegzetes példája egy kedvelt mûfajnak: elsô sora tudatosan Horatius egyik legismertebb versének (Beatus ille qui procul negotiis) szavaival indul, elsô harmadában szorosan követi a zsoltár gondolatmenetét, utóbb azonban kiszélesül és teljesen eredeti módon fonja tovább a finomultabb keresztény erkölcstan és dogmatika szellemében a zsoltár adta témát. -- A Feleségéhez írt himnuszt ragyogó klasszikus nyelve, tökéletes verselése és tartalmának mély lírája az egész latin költészet egyik legmegragadóbb darabjává teszik. A fordítás némi rövidítéssel adja a szöveget. A költeményt bevezetô kisadonisi formájú dalról a bevezetésben szóltam. Ez a költemény nem szorosan vett himnusz, azért nem szokott szerepelni a himnuszgyüjteményekben. A szöveget a bécsi Akadémia nagy gyüjteményébôl vettem (Corpus Scriptorum Ecclesiasticorum). Hartel: S. Pontii Meropii Paulini Nolani Opera, 1894.

Sedulius. A Krisztus életérôl szóló himnuszt (az eredetiben ábécés himnusz) teljés alakjában adjuk. A Breviárium két részletét tartalmaz belôle: az elsô három strófát, doxológiával (a Szentháromságot dicsôítô záróstrófa), a karácsonyi zsolozsma laudesában, a Hostis Herodes impie kezdetû strófát az öt következôvel együtt (Crudelis Herodes Deum kezdettel) Vízkeresztkor. -- A Salve sancta Parens Sedulius nagy Carmen Paschaléjából való; ennek a nagy költeménynek nem egy sora, mint antifona és responsorium szerepel a liturgiában, így a Salve sancta parens kezdetû rész is.

Venantius Fortunatus himnuszait -- a jelzett okokból -- az elterjedt rímes fordításban hozzuk; különben az eredeti is sok helyen alkalmazza a rímet.

A Szeretet himnusza formája és egyes részei szerint ôsréginek látszik. Ebben az alakban azonban -- a refrén szokatlan volta miatt -- valószínûleg késôbbi, a korai középkorból való. Tartatom és forma tekintetében egyaránt egyedülálló a himnuszok közt.

Nagy Szent Gergely neve alatt egy sereg himnuszt hozunk, melyeket a hagyomány neki tulajdonít. A Fényalkotó kegyelmes Úr és az utána következô hat himnusz szemmel láthatólag egy szerzôtôl való: jól átgondolt, egységes koncepciójuk (valamennyi a teremtés gondolatából indul ki), szerkezetük, körmondatos stílusuk, még verselésük is rokon.

En clara  vox redarguit. Rímes fordítás.

Quid tyranne, quid minaris? Szerzô és kor bizonytalan. A stílus középkori eredetre mutat, de a hagyomány Szent Ágostonnak tulajdonítja.

Beda Venerabilis. A Hat Nap himnuszá-nak fô érdekessége a formai játék: a strófák elsô és utolsó sora azonos, de más-más értelemben.

Sancti venite. A legrégibb ismert eucharisztikus himnusz. Primitívségében és egyszerû áhítatában megható.

Tristes nunc populi. A mozarab (l. Bevezetés) költészet egyik legmegragadóbb darabja.

Ave Maris stella. Paulus Diaconus szerzôsége nem teljesen bizonyos. Ennek a kis éneknek egészen sajátos bája van: naiv áhítat és bensôség (Babits népies ízt érez benne) és tudós szójátékköltészet egyesül benne, édesen esetlen, kezdetleges rímeléssel.

Veni Creator Spiritus. Az ismert pünkösdi himnuszt az elterjedt rímes fordításban adjuk.

Victimae Paschali. A húsvéti mise szekvenciája. A fordítás szabadon követi az eredeti prózaritmust.

Decora lux aeternitatis auream. Ez és a következô himnusz (Beate pastor Petre) egy nagyobb költemény két részlete. Szerzôje ismeretlen; egy meg nem okolható hagyomány Elpisnek, a filozófus és költô Boethius feleségének tulajdonítja.

Damiani Szent Péter. Mennyország-himnusza kétségtelenül a himnuszköltészet egyik csúcspontját jelenti. Lendületessége, formájának faragatlan ereje miatt egyesek Szent Ágostonnak tulajdonították.

Hermanntól való a Boldogságos Szûz ismeretes négy idôszaki antifonája közül kettô; a Salve Regina és az Alma Redemptoris Mater. Az elôbbi prózában van írva, az utóbbi kissé botorkáló középkori hexameterekben, ezt adjuk, az eredeti formában.

Lavardini Hildebert nagy éneke a Szentháromságról, elsô felében csodálatos szabatosságú dogmatikai összefoglalása a kereszténység legmélyebb hittitkának. Érdekes összehasonlítani gyüjteményünk két másik nagy dogmatikus himnuszával: Hilárius nehézkes énekével és Szent Tamás Lauda Sion-jának pompás tömörségû, lendületes strófáival. Mint költôé, kétségtelenül Hildeberté a pálma. Igazán páratlan remekmûvé az éneket második fele teszi, ahol a bensôséges áhitat és a lelki mélység hasonlíthatatlan hangjait szólaltatja meg. Azt lehetne mondani, hogy amilyen magasra szárnyal Isten felé a himnusz elsô fele, olyan mélyre nyúlik a lélekbe a második rész.

Morlasi Bernát strófái Mariale címû hosszabb költeményébôl valók; ezek a legismertebb részei, A himnusz nagy kedveltségét mutatja, hogy többnyire Szent Bernátnak tulajdonították; másuk Szent Anzelmet, vagy Szent Kázmér lengyel királyt tartották szerzôjének.. Népszerûségét kétségtelenül csilingelô rímelésének is köszönheti; zeneisége feledtette a gondolatnak helyenkint kissé bágyadt haladását.

Szentviktori Ádám nagy himnuszai közül négy jellegzeteset választottunk ki. Az Ave Virgo singularis fogalmat ad ennek a nagy költônek páratlan formamûvészetérôl, amely a rímcsilingelésben is megôrzi nagylélekzetû lendületét. A Húsvéti himnusz talán legjellegzetesebb példája a középkori költészet egyik kedvelt eljárásának, az ószövetségi elôképekkel való játéknak.

Veni Sancte Spiritus. Szerzôje ennek a kedves, mindnyájunk szívében élô himnusznak ismeretlen. A gyanítható szerzôk közül Róbert királyt emlegetik a legtöbben; mások másoknak (köztük III. Ince pápának) tulajdonítják. Mindenesetre a himnuszköltészetnek középkori legjobb idejébôl való.

Jesu dulcis memoria. A középkor áhítatának ezt az egyik legmegragadóbb énekét sokáig Szent Bernát mûvének tartották. Szent Bernát azonban, mint Hauréau kimutatta, néhány formailag és tartalmilag jelentéktelen himnuszon kívül (Szent Viktorról és Malakiásról) nem írt költeményeket. Ez a himnusz, mint fejlett rímelése mutatja, aligha régibb a XIII. századnál. Máig a legkedveltebb himnuszok egyike. A hosszú énekbôl azt a három részletet választottuk ki, amelyeket a Breviárium vett fel a Jézus Szent Nevének zsolozsmájába.

Löweni Arnulfnak a Megfeszített Krisztushoz írt himnuszait is Szent Bernátnak tulajdonította a középkor. Ezen a néven hozza verses magyar fordítását a középkori Czech- és Thewrewk-kódex is. Gyüjteményünk a himnusz ötödik részét adja.

Dies irae. Valószínûleg Celanói Tamás mûve, de az sem lehetetlen, hogy régebbi. Az utolsó hat sor késôbbi hozzátétel, ami meg is látszik rajta. Az utolsó két sor formailag is elüt a többitôl. Minthogy a fordítás az egyházi ének céljaira készült, végig megtartja az eredeti formát.

Szent Bonaventura II. Kereszt-himnuszá-nak érdekessége, hogy a versszakok végsô sorai egy-egy ismert egyházi himnusz kezdôsorai.

Adoro te devote. Aquinói Szent Tamás legbensôségesebb himnusza: ebben legkevesebb a dogmatikai tartalom, legmélyebb a misztikus elmerülés. A másik négy himnusz az úrnapi liturgia céljaira készült: a Lauda Sion az ünnep miséjének szekvenciája, a többi három breviáriumi himnusz. A Lauda Sion utolsó strófái klasszikus példái a gótikus virágkor egy kedves költôi fogásának: a kettôs rím, az érzelem egyre hevesebb áradását követve, hármas, majd négyes rímcsilingeléssé gazdagodik.

A Szamárének. A Bolondok Ünnepe (január elején) Franciaországban fejlôdött ki a Szent Család egyiptomi menekülésének emlékével kapcsolatban; eredetileg a szubdiákonusok ünnepe nevet viselte. Utóbb nagyon elfajult (volt hely, ahol a diákonus az oltártól az Ite missa est helyett szamárhangot utánzott), azért erélyes intézkedéseket hoztak ellene. Ez a himnusz a Sens-i egyházmegyének már megtisztított bolondünnepi liturgiájából való. A refrén ófrancia nyelvû. Az ének népies, dévaj kedvessége megkapó. (A Bolond-ünnepet érdekesen írja le Tarczai György, Vitus mester álma c. regényében.)

Stabat Mater. A XV. század óta foglal helyet a liturgiában, költôje egyéni áhitatból írta. Jacopone szerzôsége nem egészén biztos, mert a kortársak és a ferences hagyomány sokáig hallgatott róla -- más szerzôvel azonban sohasem a hozták kapcsolatba. A Stabat Mater speciosán minden kedvessége mellett is megérzik a kiszámítottság, amellyel az elsôt követi.

A Fülemile. Meghatóan egyesül benne a a kedves tudákosság, amellyel mondanivalóját a zsolozsma hórái szerint rendezi, és a bájos, szinte naiv -- Fra Angelico képeire emlékeztetô -- áhitat. E szempontból a költemény legremekebb részei a karácsonyi strófák.

Lilium floruit. Kora és szerzôje ismeretlen. Népies ízû naiv ujjongás egyesül benne egészen modernül ható, szinte impresszionista-szimbolista ízû gondolatszökdeléssel.

Anonymi auctores. Ez a három himnusz eredeti alakjában még középkori.

Szent István zsolozsmája. Az 1484-ben másolt Pozsonyi Antifonáriumból; tartalmi és formai okokból egyaránt jóval régebbinek látszik. Szépségeirôl a Bevezetésben szóltam.

Veni Jesu, veni amor. Kájoni János Cantionale Catholicumából. (1676.) Az ádventi vágynak megragadó erejû kifejezése. -- A tizenhetedik századi lelôhely nem jelenti azt, hogy a himnusz nem sokkal régibb. A tizenhetedik századi énekeskönyvek u. i. sok bizonyosan régi éneket tartalmaznak. Ez vonatkozik a következô himnuszokra is.

Coelo rores pluunt flores. Kájoni Cantionaléjából. A legszebb karácsonyi énekek méltó barokk párja. Szépségérôl a Bevezetésben szóltam.

Magdalena mortuo. Náray György Lyra coelestisébôl. (1695.) A kedvelt Magdolna-motívumnak a legnagyobbakkal versenyzô magyar feldolgozása. A költemény menetén valami balladás lüktetés ereje érzik. A fordítás egy helyen az eredetinek két versszakát eggyé tömöríti.

Florens Jesse regula. Egy 1495-bôl származó kéziratos zágrábi misekönyvbôl. Tartalmilag formailag, szerkezetileg egyaránt a legremekebb Mária-himnuszok méltó párja.

Gaude Virgo gloriosa Mater Christi. A Kisdi Benedek-féle Cantus Catholiciból. (1651. Újabban kiadták a Budapesti Ranolder Intézet növendékei a Vajthó László szerkesztette Irodalmi Ritkaságok sorozatában.) A strófák utolsó sora egy szótaggal hosszabb a többinél. A fordítás, minthogy éneklésre készült, végig megtartja az elsô sorok ritmusát.

O gloriosa. A hagyomány a nagy Pázmány nevéhez fûzi, mert abban a Rorate misében szerepel szekvenciaként, amelyet ô rendelt el. Megtalálható Kájoninál is, némi változatokkal. Érett és gazdag barokk szépsége, meglepô formai értékei, elragadó áhítata nem méltatlanok Pázmányhoz.


Te Deum. A legrégibb egyházi szövegek egyike. Formája még nem verses, hanem a latin zsoltárfordítások gondolatritmusos prózája. Egyes részei a legrégibb idôkbôl valók. Ebben a formájában valószínûleg Szent Nikétász alkotta. A legendás hagyomány szerint Szent Ambrus és Ágoston együttesen költötték, mikor a milánói püspök Szent Ágostont megkeresztelte, azért sokszor mint Szent Ambrus hálaadását emlegetik.-- A magyar fordítás formailag eltér az eredetitôl -- rímes és ritmikus --, mert annak idején a mai éneklés céljaira készült és zenei szempontokhoz alkalmazkodott, az énekeskönyvek pedig ebben a formában terjesztették el. (L. Harmat--Sík: Szent vagy, Uram. Ôsi és újabb egyházi énekkincsünk tára; számos kiadás, egy milliónál jóval nagyobb példányszám.)


Szent Hilárius. Három hiteles himnusza közül ez a legteljesebb. Az eredeti ábécés himnusz: minden versszaka a latin abc egy-egy következô betûjével kezdôdik; az utolsó betûk strófái hiányzanak. Stílusa nehézkes, itt-ott homályos, éppen nem költôi, az asklepiadesi verssorok ritmusa gyenge, meglátszik rajta a nehéz mértékkel való küzdelem: egy nagyjövôjû költészet elsô szent dadogása.


Szent Ambrus himnuszainak jellegzetes formája (hymnus Ambrosianus) a nyolcstrófás ambrusi vers, a strófák mindegyike négy, egyenkint nyolcszótagos jambusi sor, rímtelenül, -- itt-ott valószínûleg nem szándékos, de a hangzást mégis árnyékoló rímmel. A fordítás az apró részletekig követni próbálja az eredeti árnyalatait, kivéve a két elsôt, amelyek régebbi rímes fordítások. -- Az adventi himnusz utóbb a Breviáriumban a második strófától kezdôdik, (Veni Redemptor gentium). A következô négy himnusz, és a Szent Szûzekrôl szóló, ebben a rövid formában szerepel a Breviáriumban. A Szent Gervasius és Protasiusról írt himnusz megkapóan érezteti a szemtanu megilletôdését, aki jelen volt a leírt csodálatos eseményeknél. A Szent Ágnes-himnusz a szent szûz születésnapjára szól: az Egyház így nevezi a vértanuk halála napját, melyen az igazi életre születtek meg. A szent vértanukról szóló himnuszt a Breviárium két részletben használja fel, az egyiket Christo profusum sanguinem kezdettel a vértanuk ünnepén, a másikat Apostolorum gloriam kezdettel a szent apostolok ünnepeinek matutinumában -- természetesen az utolsó strófa is e szerint alakul. -- A következô öt himnuszt ambróziánus himnuszok neve alatt hozzuk, mert egészen a legújabb idôkig Ambrusnak tulajdonították ôket. A Iam lucis orto sidere kezdetû gyönyörû reggeli imádság fordítása rímes. -- Az ambrusi himnuszok hitelességére nézve l. Dreves kitûnô könyvét: Aurelius Ambrosius, der Vater des Kirchengesanges. Freiburg. i. B. 1893. -- ahonnan az ambróziánus himnuszoknak és Szent Ambruséinak is szövegét vettem.


Prudentius himnuszainak szövege L. G. Sixt kitûnô kiadásából: Die lyrischen Gedichte des Aurelius Prudentius Clemens. Stuttgart 1889. A Hajnali himnuszt teljes szövegében adom(Cathemerinon II. -- Ezt rímesen), a többibôl csak részleteket, a Temetési himnuszon kívül valamennyit abban a terjedelemben, amelyben a Breviárium alkalmazza. Az Aprószentekrôl szóló két kis himnusz az eredetiben egy hosszabb költeménynek két része. A Salvete flores martyrum kezdetûnek két remek magyar fordítását ismerem: Mindszenty Gedeonét (Üdvözlégy, kis mártir-sereg) és Babitsét (Mártirbimbók, köszöntelek.)


Szent Paulinus zsoltárfeldolgozása jellegzetes példája egy kedvelt mûfajnak: elsô sora tudatosan Horatius egyik legismertebb versének (Beatus ille qui procul negotiis) szavaival indul, elsô harmadában szorosan követi a zsoltár gondolatmenetét, utóbb azonban kiszélesül és teljesen eredeti módon fonja tovább a finomultabb keresztény erkölcstan és dogmatika szellemében a zsoltár adta témát. -- A Feleségéhez írt himnuszt ragyogó klasszikus nyelve, tökéletes verselése és tartalmának mély lírája az egész latin költészet egyik legmegragadóbb darabjává teszik. A fordítás némi rövidítéssel adja a szöveget. A költeményt bevezetô kisadonisi formájú dalról a bevezetésben szóltam. Ez a költemény nem szorosan vett himnusz, azért nem szokott szerepelni a himnuszgyüjteményekben. A szöveget a bécsi Akadémia nagy gyüjteményébôl vettem (Corpus Scriptorum Ecclesiasticorum). Hartel: S. Pontii Meropii Paulini Nolani Opera, 1894.


Sedulius. A Krisztus életérôl szóló himnuszt (az eredetiben ábécés himnusz) teljés alakjában adjuk. A Breviárium két részletét tartalmaz belôle: az elsô három strófát, doxológiával (a Szentháromságot dicsôítô záróstrófa), a karácsonyi zsolozsma laudesában, a Hostis Herodes impie kezdetû strófát az öt következôvel együtt (Crudelis Herodes Deum kezdettel) Vízkeresztkor. -- A Salve sancta Parens Sedulius nagy Carmen Paschaléjából való; ennek a nagy költeménynek nem egy sora, mint antifona és responsorium szerepel a liturgiában, így a Salve sancta parens kezdetû rész is.


Venantius Fortunatus himnuszait -- a jelzett okokból -- az elterjedt rímes fordításban hozzuk; különben az eredeti is sok helyen alkalmazza a rímet.


A Szeretet himnusza formája és egyes részei szerint ôsréginek látszik. Ebben az alakban azonban -- a refrén szokatlan volta miatt -- valószínûleg késôbbi, a korai középkorból való. Tartatom és forma tekintetében egyaránt egyedülálló a himnuszok közt.


Nagy Szent Gergely neve alatt egy sereg himnuszt hozunk, melyeket a hagyomány neki tulajdonít. A Fényalkotó kegyelmes Úr és az utána következô hat himnusz szemmel láthatólag egy szerzôtôl való: jól átgondolt, egységes koncepciójuk (valamennyi a teremtés gondolatából indul ki), szerkezetük, körmondatos stílusuk, még verselésük is rokon.


En clara  vox redarguit. Rímes fordítás.


Quid tyranne, quid minaris? Szerzô és kor bizonytalan. A stílus középkori eredetre mutat, de a hagyomány Szent Ágostonnak tulajdonítja.


Beda Venerabilis. A Hat Nap himnuszá-nak fô érdekessége a formai játék: a strófák elsô és utolsó sora azonos, de más-más értelemben.


Sancti venite. A legrégibb ismert eucharisztikus himnusz. Primitívségében és egyszerû áhítatában megható.


Tristes nunc populi. A mozarab (l. Bevezetés) költészet egyik legmegragadóbb darabja.


Ave Maris stella. Paulus Diaconus szerzôsége nem teljesen bizonyos. Ennek a kis éneknek egészen sajátos bája van: naiv áhítat és bensôség (Babits népies ízt érez benne) és tudós szójátékköltészet egyesül benne, édesen esetlen, kezdetleges rímeléssel.


Veni Creator Spiritus. Az ismert pünkösdi himnuszt az elterjedt rímes fordításban adjuk.


Victimae Paschali. A húsvéti mise szekvenciája. A fordítás szabadon követi az eredeti prózaritmust.


Decora lux aeternitatis auream. Ez és a következô himnusz (Beate pastor Petre) egy nagyobb költemény két részlete. Szerzôje ismeretlen; egy meg nem okolható hagyomány Elpisnek, a filozófus és költô Boethius feleségének tulajdonítja.


Hermanntól való a Boldogságos Szûz ismeretes négy idôszaki antifonája közül kettô; a Salve Regina és az Alma Redemptoris Mater. Az elôbbi prózában van írva, az utóbbi kissé botorkáló középkori hexameterekben, ezt adjuk, az eredeti formában.


Damiani Szent Péter. Mennyország-himnusza kétségtelenül a himnuszköltészet egyik csúcspontját jelenti. Lendületessége, formájának faragatlan ereje miatt egyesek Szent Ágostonnak tulajdonították.


Lavardini Hildebert nagy éneke a Szentháromságról, elsô felében csodálatos szabatosságú dogmatikai összefoglalása a kereszténység legmélyebb hittitkának. Érdekes összehasonlítani gyüjteményünk két másik nagy dogmatikus himnuszával: Hilárius nehézkes énekével és Szent Tamás Lauda Sion-jának pompás tömörségû, lendületes strófáival. Mint költôé, kétségtelenül Hildeberté a pálma. Igazán páratlan remekmûvé az éneket második fele teszi, ahol a bensôséges áhitat és a lelki mélység hasonlíthatatlan hangjait szólaltatja meg. Azt lehetne mondani, hogy amilyen magasra szárnyal Isten felé a himnusz elsô fele, olyan mélyre nyúlik a lélekbe a második rész.


Morlasi Bernát strófái Mariale címû hosszabb költeményébôl valók; ezek a legismertebb részei, A himnusz nagy kedveltségét mutatja, hogy többnyire Szent Bernátnak tulajdonították; másuk Szent Anzelmet, vagy Szent Kázmér lengyel királyt tartották szerzôjének.. Népszerûségét kétségtelenül csilingelô rímelésének is köszönheti; zeneisége feledtette a gondolatnak helyenkint kissé bágyadt haladását.


Szentviktori Ádám nagy himnuszai közül négy jellegzeteset választottunk ki. Az Ave Virgo singularis fogalmat ad ennek a nagy költônek páratlan formamûvészetérôl, amely a rímcsilingelésben is megôrzi nagylélekzetû lendületét. A Húsvéti himnusz talán legjellegzetesebb példája a középkori költészet egyik kedvelt eljárásának, az ószövetségi elôképekkel való játéknak.


Veni Sancte Spiritus. Szerzôje ennek a kedves, mindnyájunk szívében élô himnusznak ismeretlen. A gyanítható szerzôk közül Róbert királyt emlegetik a legtöbben; mások másoknak (köztük III. Ince pápának) tulajdonítják. Mindenesetre a himnuszköltészetnek középkori legjobb idejébôl való.


Jesu dulcis memoria. A középkor áhítatának ezt az egyik legmegragadóbb énekét sokáig Szent Bernát mûvének tartották. Szent Bernát azonban, mint Hauréau kimutatta, néhány formailag és tartalmilag jelentéktelen himnuszon kívül (Szent Viktorról és Malakiásról) nem írt költeményeket. Ez a himnusz, mint fejlett rímelése mutatja, aligha régibb a XIII. századnál. Máig a legkedveltebb himnuszok egyike. A hosszú énekbôl azt a három részletet választottuk ki, amelyeket a Breviárium vett fel a Jézus Szent Nevének zsolozsmájába.


Löweni Arnulfnak a Megfeszített Krisztushoz írt himnuszait is Szent Bernátnak tulajdonította a középkor. Ezen a néven hozza verses magyar fordítását a középkori Czech- és Thewrewk-kódex is. Gyüjteményünk a himnusz ötödik részét adja.


Dies irae. Valószínûleg Celanói Tamás mûve, de az sem lehetetlen, hogy régebbi. Az utolsó hat sor késôbbi hozzátétel, ami meg is látszik rajta. Az utolsó két sor formailag is elüt a többitôl. Minthogy a fordítás az egyházi ének céljaira készült, végig megtartja az eredeti formát.


Szent Bonaventura II. Kereszt-himnuszá-nak érdekessége, hogy a versszakok végsô sorai egy-egy ismert egyházi himnusz kezdôsorai.


Adoro te devote. Aquinói Szent Tamás legbensôségesebb himnusza: ebben legkevesebb a dogmatikai tartalom, legmélyebb a misztikus elmerülés. A másik négy himnusz az úrnapi liturgia céljaira készült: a Lauda Sion az ünnep miséjének szekvenciája, a többi három breviáriumi himnusz. A Lauda Sion utolsó strófái klasszikus példái a gótikus virágkor egy kedves költôi fogásának: a kettôs rím, az érzelem egyre hevesebb áradását követve, hármas, majd négyes rímcsilingeléssé gazdagodik.


A Szamárének. A Bolondok Ünnepe (január elején) Franciaországban fejlôdött ki a Szent Család egyiptomi menekülésének emlékével kapcsolatban; eredetileg a szubdiákonusok ünnepe nevet viselte. Utóbb nagyon elfajult (volt hely, ahol a diákonus az oltártól az Ite missa est helyett szamárhangot utánzott), azért erélyes intézkedéseket hoztak ellene. Ez a himnusz a Sens-i egyházmegyének már megtisztított bolondünnepi liturgiájából való. A refrén ófrancia nyelvû. Az ének népies, dévaj kedvessége megkapó. (A Bolond-ünnepet érdekesen írja le Tarczai György, Vitus mester álma c. regényében.)


Stabat Mater. A XV. század óta foglal helyet a liturgiában, költôje egyéni áhitatból írta. Jacopone szerzôsége nem egészén biztos, mert a kortársak és a ferences hagyomány sokáig hallgatott róla -- más szerzôvel azonban sohasem a hozták kapcsolatba. A Stabat Mater speciosán minden kedvessége mellett is megérzik a kiszámítottság, amellyel az elsôt követi.


A Fülemile. Meghatóan egyesül benne a a kedves tudákosság, amellyel mondanivalóját a zsolozsma hórái szerint rendezi, és a bájos, szinte naiv -- Fra Angelico képeire emlékeztetô -- áhitat. E szempontból a költemény legremekebb részei a karácsonyi strófák.


Lilium floruit. Kora és szerzôje ismeretlen. Népies ízû naiv ujjongás egyesül benne egészen modernül ható, szinte impresszionista-szimbolista ízû gondolatszökdeléssel.


Anonymi auctores. Ez a három himnusz eredeti alakjában még középkori.


Szent István zsolozsmája. Az 1484-ben másolt Pozsonyi Antifonáriumból; tartalmi és formai okokból egyaránt jóval régebbinek látszik. Szépségeirôl a Bevezetésben szóltam.


Veni Jesu, veni amor. Kájoni János Cantionale Catholicumából. (1676.) Az ádventi vágynak megragadó erejû kifejezése. -- A tizenhetedik századi lelôhely nem jelenti azt, hogy a himnusz nem sokkal régibb. A tizenhetedik századi énekeskönyvek u. i. sok bizonyosan régi éneket tartalmaznak. Ez vonatkozik a következô himnuszokra is.


Coelo rores pluunt flores. Kájoni Cantionaléjából. A legszebb karácsonyi énekek méltó barokk párja. Szépségérôl a Bevezetésben szóltam.


Florens Jesse regula. Egy 1495-bôl származó kéziratos zágrábi misekönyvbôl. Tartalmilag formailag, szerkezetileg egyaránt a legremekebb Mária-himnuszok méltó párja.


Magdalena mortuo. Náray György Lyra coelestisébôl. (1695.) A kedvelt Magdolna-motívumnak a legnagyobbakkal versenyzô magyar feldolgozása. A költemény menetén valami balladás lüktetés ereje érzik. A fordítás egy helyen az eredetinek két versszakát eggyé tömöríti.


Gaude Virgo gloriosa Mater Christi. A Kisdi Benedek-féle Cantus Catholiciból. (1651. Újabban kiadták a Budapesti Ranolder Intézet növendékei a Vajthó László szerkesztette Irodalmi Ritkaságok sorozatában.) A strófák utolsó sora egy szótaggal hosszabb a többinél. A fordítás, minthogy éneklésre készült, végig megtartja az elsô sorok ritmusát.


O gloriosa. A hagyomány a nagy Pázmány nevéhez fûzi, mert abban a Rorate misében szerepel szekvenciaként, amelyet ô rendelt el. Megtalálható Kájoninál is, némi változatokkal. Érett és gazdag barokk szépsége, meglepô formai értékei, elragadó áhítata nem méltatlanok Pázmányhoz.


Olyan ószövetségi alak, amely valamely újszövetségi alak jelképe pl. a kenyeret és bort áldozó Melkizedek az utolsó vacsora Úr Jézusáé. Tele van ilyenekkel gyüjteményünkben Szentviktori Ádám húsvéti szekvenciája.


L. értekezésemet: A középkori Szent László-himnusz eredetiségének kérdéséhez, Szegedi Füzetek, 1935.


Kor. I. 5, 7.


Móz. II. 12, 35.


Móz. II. 5, 7 sköv.


117. zsolt. 20, 24.


Zsid. 10, 1.


Móz. I. 37, 28.


Móz. II. 7. 10 sköv.


Móz. III. 21, 6 sköv.


Jób. 40, 19--22.


Izaiás 11, 8.


Kir. IV. 2, 23-24.


Kir. I., több helyen.


Móz. III. 16. 5 sköv.


123. zsolt. 7.


Bírák 14--16.


Jel. 5, 5.


Jón. 2, 1, 11.


Énekek én. 1, 13.


Mát. 23, 52 sköv.


Ján. 14, 6.


Ján. 41, 81.


Ján. 15, 1.


Szent Nikétász: Téged Isten dicsérünk.
Sanctus Nicetas a Remesiana (335--414)	Szent Nikétász (335--414)
Te Deum.	Téged Isten dicsérünk.
Te Deum laudamus,	Téged Isten dícsérünk,
Te Dominum confitemur.	Téged Úrnak ismérünk.
Te aeternum Patrem	Téged, örök Atyaisten,
Omnis terra veneratur.	Mindegész föld áld és tisztel.
Tibi omnes angeli,	Téged minden szép angyalok,
Tibi coeli et universae potestates,	Kerubok és szeráf-karok,
Tibi Cherubim ac Seraphim	Egek és minden hatalmak
Incessabili voce proclamant:	Szüntelenül magasztalnak.
Sanctus, sanctus, sanctus	Szent vagy, szent vagy,
Dominus Deus Sabaoth!	Erôsséges szent Isten vagy.
Pleni sunt coeli et terra	Nagyságoddal telve ég, föld,
Maiestatis gloriae tuae.	Dicsôséged mindent bétölt.
Te gloriosus	Téged dícsér, egek Ura,
Apostolorum chorus,	Apostolok boldog kara.
Te prophetarum	Dícséretes nagy próféták
Laudabilis numerus,	Súlyos ajka hirdet és áld.
Te martyrum candidatus	Jeles mártír-seregek
Laudat exercitus.	Magasztalnak tégedet.
Te per orbem terrarum	Vall tégedet világszerte
Sancta confitetur Ecclesia.	Szentegyházad ezerszerte,
Patrem	Téged,
Immensae maiestatis.	S mérhetetlen nagy fölséged,
Venerandum tuum verum	S azt ki hozzánk tôled jött le,
Et unicum Filium.	Atya igaz Egyszülöttje,
Sanctum quoque	S áldjuk veled
Paraclitum Spiritum.	Vigasztaló Szentlelkedet.
Tu rex gloriae Christe,	Krisztus, Isten egyszülöttje,
Tu patris sempiternus es filius.	Király vagy te mindörökre.
Tu ad liberandum suscepturus hominem	Mentésünkre közénk szálltál,
Non horruisti virginis uterum,	Szûzi méhet nem útáltál.
Tu devicto mortis aculeo,	Halál mérgét megtiportad,
Aperuisti credentibus regna caelorum.	Mennyországot megnyitottad.
Tu ad dexteram Dei sedes	Isten jobbján ülsz most széket,
In gloria Patris.	Atyádéval egy fölséged.
Iudex	Onnan leszel eljövendô
Crederis esse venturus.	Mindeneket ítélendô.
Te ergo quaesumus, tuis famulis subveni,	Téged azért, Uram, kérünk,
Quos pretioso sanguine redemisti.	Mi Megváltónk, maradj vélünk.
Aeterna fac cum sanctis tuis	Szenteidhez végy fel égbe,
In gloria numerari.	Az örökös dicsôségbe.
Salvum fac populum tuum, Domine	Szabadítsd meg, Uram, néped,
Et benedic hereditati tuae.	Áldd meg a te örökséged.
Et reqe eos	Te kormányozd, te vigasztald,
Et extolle illos usque in aeternum	Mindörökké felmagasztald.
Per singulos dies	Mind imádunk téged,
Benedicimus te,	Szent nevedet áldja néped,
Et laudamus nomen tuum in saeculum	Mindegynap és örökké,
Et in saeculum saeculi.	Mindöröktôl mindörökké.
Dignare Domine die isto	Bûntôl e nap ôrizz minket
Sine peccato nos custodire.	És bocsásd meg vétkeinket.
Miserere nostri, Domine,	Irgalmazz, Uram, irgalmazz.
Miserere nostri!	Híveidhez légy irgalmas.
Fiat misericordia tua Domine super nos,	Kegyes szemed legyen rajtunk,
Quemadmodum speravimus in te.	Tebenned van bizodalmunk.
In te, Domine, speravi,	Te vagy Uram én reményem,
Non confundar in aeternum.	Ne hagyj soha szégyent érnem.


Poitiers-i Szent Hilárius: Himnusz a Szentháromságról avagy az Egylényegû Igérôl.
Sanctus Hilarius Pictaviensis (+366)	Poitiers-i Szent Hilárius (+366)
Hymnus de Trinitate	Himnusz a Szentháromságról.
sive de Consubstantiali Verbo.	Avagy az Egylényegû Igérôl.
Ante saecula qui manens	Élô minden idôk elôtt,
Semperque nate, semper ut est Pater,	Kezdettôl született s mint az Atyád, örök!
Namque te sine quomodo	Mert hogy hordana ily nevet,
Dici, ni Pater est, quod Pater sit potest?	Kezdettôl ha Fiú nincs, kinek Atyja ô?
Bis nobis genite Deus,	Két ízben születél nekünk,
Christe, dum innato nasceris a Deo,	Krisztus: elôször szült a születetlen Úr
Vel dum corporeum et Deum	Istenül, -- azután a Szûz
Mundo te genuit Virgo puerpera.	Testben földre hozott, Istenül-emberül.
Credens te populus rogat	Téged vár a hivô sereg,
Hymnorum resonans, mitis ut audias.	Himnusz hangjaival, halld kegyesen szavát
Voces, quas tibi concinit	Nyájad ifja-öregje mind
Aetas omnigena, sancte, gregis tui.	Hozzád esdekel és zengve fohászkodik.
Dum te fida rogat, sibi	Híven hordja e nép neved,
Clemens ut maneas, plebs tui nominis,	Istentôl született Isten, imája egy:
In te, innascibilem Deum,	Benned vágyna maradni ô
Orat, quod maneat alter in altero.	S hogy Te benne maradj, vággyal esenkedik.
Extra quam capere potest	Meg nem értheti emberész:
Mens humana, manet Filius in Patre,	Atyjában a Fiú benne hogyan lehet,
Rursum quem penes sit Pater,	S ismét: hogy lehet az Atya
Dignus qui genitus Filius in Deum.	A méltó Fiúban benne, ki egy vele.
Felix, qui potuit fide	Boldog, akit erôs hite
Res tantas penitus credulus assequi,	Úgy átjár, hogy elér ekkora titkokat
Ut incorporeo ex Deo	És felfogja hitével ezt:
Profectus fuerit progenitus Dei.	A test nélküli Úr egy fia testbe szállt.
Grande loquimur, et Deum	Nagy szót énekel énekünk:
Verum ut Genitor, quidquid inest sibi	Isten minden örök fénye sugárzatát,
Aeternae decus gloriae,	Mindent egy Fia részeül
Totum in Unigenitum ediderit Deum.	Egyben általadott, ami csak isteni.
Hinc Unus merito bonus	Isten, ô maga, egyedül
Ipsum, quod Deus est, extra invidiam sui	Jó, önzéstelenül adja magát oda,
Gigni vellet in alterum	Önnön isteni lényegét,
Transformans se, ut est, vivam in imaginem.	Élô mása gyanánt szülve meg a Fiút.
Istis vera patet Dei	Igy látszik meg az isteni
Virtus, cum dederit omnia, non tamen	Egyetlen hatalom: mindeneket megad,
Ipsis, quae dederit, caret,	Még sincs nélküle semminek,
Cuncta, quae sua sunt, cum dederit, habens	Megtart mindeneket, amiket általad.
Kara progenies Dei,	Isten drága Szülötte így:
Cognatum cui sit omne decus Patris,	Kezdettôl az Atya fénye ragyog vele,
Nil naturae eguit dari,	Semmi jóban hiánya nincs,
Sed natum simul est, quidquid erat Dei.	Minden véleszülött, ami az Istené.
Lumen fulsit a lumine	Fény ô az Atya fényibôl,
Deusque verus substitit ex Deo	Isten, egy igaz Úr, Isten az egy igaz
Vero, non aliud habens	Úrból, egy ez az Egyszülött
Ortus Unigena quam innascibilis Pater.	Mindenben veled, ó nem-született Atya.
Mirum hoc opus est Dei,	Isten mûve minô csoda:
Aeternus ut incorruptibilis Deus,	Isten léte örök s meg se fogyatkozik,
Ortu qui careat, quia	Nincsen kezdete, vége nincs,
Sit sempiterna virtus, quod est Deus.	Mert múlhatlan erô isteni lényege.
Non natis quibus (est) in bonis	Nem-lett jókkal így gazdagon
Ex sese placidus gigneret in Deum,	Lényébôl kegyesen szülte Fiát az Úr,
Ac sic in Unigena Deo	Így az isteni Egyszülött
Hoc ipsud ortu, quod genitum est, caret.	Ép, mert így született: nincs kora, kezdete.
O felix duum unitas!	Boldog kettesen-egy Való!
Alter quod cum sit mixtus in altero,	Egy a másik ölén teljesen elmerül.
Unum sic faciunt duo,	Eggyé kettejük így leszen,
Sit in duobus cum, est quod in altero.	Egyikben ami van, megvan a másban is.
Patri sed genitus paret	Engedelmesen a Fiú
Omnemque ad nutum attonitus manet,	Intést lesve teszi Atyja akaratát.
Et scire non est arduum,	Nincsen tudni elôtte gát,
Quid velit se sequi, quem penes est Pater.	Mit vár tennie az, mert hiszen egy vele.
Quanta est genitus in bona!	Nagy dolgokra szülött Fiú!
Nam constitutus in cunctorum exordia,	Mindennek, mi csak él, kezdete tôle van.
Condens qui primum saecula	Ô  hoz létre világokat,
Aeternum in motum tempora protulit.	Ô  alkotta meg a nem pihenô idôt.
Rebus anterior Deus,	Minden dolgok elôtt való
Cunctis, nam per eum omnia facta sunt.	Isten: mindenek ô általa lettenek.
Esset cum nihilum modo,	Nem volt semmise még, mikor
Mundum corporeo condidit in statu.	Testbôl gyúrt a világ létinek alkatot.
Sed nos littera non sinit,	Ám a gyenge betû kevés
Per quam te genitum concinimus Deum,	Téged zengeni meg, isteni Egyszülött,
Gesta, quae tua sunt, loqui	Nem lôn áldani tetteid
Carmenque natum, iam qui eras Deus.	Méltó emberi dal, Isten, örök való.


Szent Ambrus: Himnusz kakasszóra.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Ad galli cantum.	Himnusz kakasszóra.
Aeterne rerum Conditor,	Világ teremtô mestere,
Noctem diemque qui regis	Ki úr vagy éjen és napon,
Et temporum das tempora,	Idôt idôvel váltogatsz,
Ut alleves fastidium,	S nincs mûveidben unalom:
Praeco diei iam sonat,	Szól már a napnak hirnöke,
Noctis profundae pervigil,	Ki éber ôr mély éjen át,
Nocturna lux viantibus	S az utazónak éji fény,
A nocte noctem segregans.	Mert minden órát megkiált.
Hoc excitatus Lucifer	A Hajnalcsillag kél szaván,
Solvit polum caligine,	Égrôl borút elûz tova,
Hoc omnis erronum cohors	Elhagyja ártó útait
Viam nocendi deserit.	Az éji kóborlók hada.
Hoc nauta vires colligit	Hangján hajós erôre kap,
Pontique mitescunt freta,	A tengerárra csend borul,
Hoc ipsa petra Ecclesiae	S az Egyház sziklaszál feje
Canente culpam diluit.	Bûnét siratni elvonul.
Surgamus ergo strenue,	Hát talpra keljünk könnyedén,
Gallus iacentes excitat	Kakas henyélôt kelteget,
Et somnolentos increpat,	Ásítozóra rákiált,
Gallus negantes arguit.	Húzódozókat feddeget.
Gallo canente spes redit,	Kakas szaván remény fakad,
Aegris salus refunditur,	S a szenvedônek enyhület.
Mucro latronis conditur,	Elrejti tôrét a lator,
Lapsis fides revertitur.	S az elbukott nyer új hitet.
Iesu, labantes respice	Ó Jézus, a bukóra nézz,
Et nos videndo corrige;	Térítsen meg tekinteted.
Si respicis, labes cadunt,	Ha ránk tekintesz, hull a bûn,
Fletuque culpa solvitur.	S elmossa könny a vétkeket.
Tu lux refulge sensibus,	Ó fényesség, ragyogj belénk,
Mentisque somnum discute;	A lélek álmát megszakaszd!
Te nostra vox primum sonet,	Elsô szavunk tiéd legyen,
Et vota solvamus tibi.	S amit fogadtunk, álljuk azt.


Szent Ambrus: Hajnali himnusz.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
In Aurora.	Hajnali himnusz.
Splendor paternae gloriae,	Atyaisten dicsfénye te,
De luce lucem proferens,	Fénybôl lett fény tündöklete,
Lux lucis, et fons luminis,	Fény fénye, nappal napja vagy,
Diem dies illuminans,	Forrás, melybôl világ fakad.
Verusque sol illabere,	Igaz nap, kelj egünkre már,
Micans nitore perpeti,	Ragyogj reánk, örök sugár,
Iubarque Sancti Spiritus	És tündököld szívünkbe szét
Infunde nostris sensibus.	A Szentlélek sugártüzét.
Votis vocemus et Patrem,	Szóval szólítjuk az Atyát,
Patrem perennis gloriae,	A múlhatatlan menny urát,
Patrem potentis gratiae,	A hathatós malaszt urát,
Culpam releget lubricam.	Törje meg a Kaján- fogát.
Confirmet actus strenuos,	Rontsa meg elszánt, tiszta tett
Dentes retundat invidi,	A bésikamló bûnöket.
Casus secundet asperos,	Hadd váltson áldás sorscsapást,
Donet gerendi gratiam.	Igaz út adjon újulást.
Mentem gubernet et regat,	Uralkodjék a lelkeken.
Casto, fideli corpore;	A test szeplôtlen s hû legyen.
Fides calore ferveat,	Melegen égjen tiszta hit.
Fraudis venena nesciat.	Ne tudjuk álság mérgeit.
Christusque nobis sit cibus,	Krisztus legyen ma ételünk,
Potusque noster sit fides;	Legyen ital a hit nekünk,
Laeti bibamus sobriam	Szürcsöljük szent öröm borát,
Ebrietatem Spiritus.	A lélek józan mámorát.
Laetus dies hic transeat,	Igy boldogan a nap megyen.
Pudor sit ut diluculum,	Hajnal a szemérem legyen,
Fides velut meridies,	A hit legyen a déli nap,
Crepusculum mens nesciat.	S ne érje lelkünk alkonyat.
Aurora cursus provehit,	Hajnal legyen egész napunk,
Aurora totus prodeat	És teljes legyen hajnalunk:
In Patre totus Filius	Az Atyában egész Fia
Et totus in Verbo Pater.	S Igében az egész Atya.


Szent Ambrus: Esti himnusz.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Hymnus Vespertinus.	Esti himnusz.
Deus, Creator omnium	Isten, világot alkotó,
Polique Rector, vestiens	Világ sarkait forgató,
Diem decoro lumine,	Ki napnak ékes fényruhát,
Noctem soporis gratia:	Éjnek kegyelmes álmot adsz:
Artus solutos ut quies	Pihenéstôl a lanka test
Reddat laboris usui,	Munkára nyerjen új erôt,
Mentesque fessas allevet	A frissült lélek vessen el
Luctusque solvat anxios.	Búbánatot s aggályokat.
Grates peracto iam die	Hálát mondunk a tûnt napért,
Et noctis exortu preces	Imát, mikor leszáll az éj.
Votis, reos ut adiuves,	Bûnösöket hogy megsegíts,
Hymnum canentes solvimus.	Vedd fogadalmas himnuszunk.
Te cordis ima concinant,	Áldjon lelkünk legbelseje,
Te vox canora concrepet,	Zengjen a szó, a dallamos,
Te diligat castus amor,	Téged szeressen tiszta szív,
Te mens adoret sobria:	Téged a józan értelem.
Ut cum profunda clauserit	Hogy amikor az éjsötét
Diem caligo noctium,	Elfátyolozza a napot,
Fides tenebras nesciat	Hitünk ne érjen éjszakát
Et nox fide reluceat.	S minden ködön ragyogjon át.
Dormire mentem ne sinas,	Aludni lelkünket ne tûrd,
Dormire culpa noverit	Aludni csak a bûnt bocsásd,
Castos fides refrigerans	Frissítse a tisztát a hit,
Somni vaporem temperet,	S az álom gôzét verje el.
Exuta sensu lubrico	Az érzékek síkos ködét
Te cordis alta somnient,	Lerázva rólad álmodunk:
Ne hostis invidi dolo	Nem árt az álnok ellen így,
Pavor quietos suscitet.	S nem költi álmunk rettegés.
Christum rogemus et Patrem,	Krisztust imádjuk s az Atyát
Christi Patrisque Spiritum,	És kettejük Lelkét velük:
Unum potens per omnia	Egy Háromság, egy hatalom,
Fove precantes Trinitas.	Fogadd imánk kegyelmesen!


Szent Ambrus: Adventi himnusz.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Hymnus de adventu Domini.	Adventi himnusz.
Intende, qui regis Israel,	Figyelmezz, Izrael Ura,
Super Cherubim qui sedes,	Ki ülsz a Kerubok felett,
Appare, Ephrem coram, excita	Jelenj meg Efraim elôtt,
Potentiam tuarn et veni.	Jöjj, támaszd fel hatalmadat!
Veni Redemptor gentium,	Nemzetek Megváltója, jöjj,
Ostende partum virginis,	Szûznek szülötte, jöjj közénk,
Miretur omne saeculum:	Ámuljanak a századok:
Talis partus decet Deum.	Istenhez illô születés!
Non ex virili semine,	Nem férfiú magva hozott,
Sed mystico spiramine	Titkos lehellet ád nekünk:
Verbum Dei factum est caro,	Isten Igéje testbe vált,
Fructusque ventris floruit.	S a szûzi méh virága vagy.
Alvus tumescit virginis,	Kelyhe gyümölcsöt bontogat
Claustra pudoris permanent,	Szemérme bár bontatlan áll.
Vexilla virtutum micant,	Erénye tisztán tündököl:
Versatur in templo Deus.	Isten járja e templomot.
Procedens e thalamo suo,	Szemérme mint királyi ház:
Pudoris aula regia,	E nászterembôl lép elô,
Geminae gigas substantiae	Mint kettôs lényû óriás,
Alacris ut currat viam.	S vígan repes az út elé.
Egressus eius a Patre,	Kijösz Atyádnak mélyirôl,
Regressus eius ad Patrem,	Bemégy Atyádnak mélyire.
Excursus usque ad inferos,	Leszállasz mind a poklokig,
Recursus ad sedem Dei.	Felszállasz Isten székeig.
Aequalis aeterno Patri	Ki az Atyának mása vagy,
Carnis tropaeo accingere,	Ölts testet, gyôzelmed jelét.
Infirma nostri corporis	Testünket, a gyámoltalant,
Virtute firmans perpetim.	Tegye acélossá erôd.
Praesepe iam fulget tuum	Már fénylik Jézus jászola,
Lumenque nox spirat novum,	Új fényt lehel az éjszaka.
Quod nulla nox interpolet	Ezt immár meg ne rontsa éj,
Fideque iugi luceat.	Nem-szûnô láng legyen a hit.


Szent Ambrus: A harmadik hórára.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Ad Tertiam.	A harmadik hórára.
Nunc, Sancte nobis Spiritus,	Most szállj le Szentlélek reánk,
Unum Patri cum Filio,	Atyával és Fiúval egy,
Dignare prorsus ingeri,	Ömöld el szívünk teljesen
Nostro refusus pectori.	S maradj bennünk kegyelmesen.
Os, lingua, mens, sensus, vigor	Száj, szív, érzék, ész, lendület,
Confessionem personent,	Visszhangozzon hitvallomást,
Flammescat igne caritas,	Lánggal égjen a szeretet
Accendat ardor proximos.	S lobogjon át mindenkire.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Szent Ambrus: A hatodik hórára.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Ad Sextam.	A hatodik hórára.
Rector potens, verax Deus,	Igaz Isten, hatalmas Úr,
Qui temperas rerum vices,	Ki az idôket forgatod,
Splendore mane illuminas,	A reggelt felragyogtatod
Et ignibus meridiem:	És lángoltatod a delet:
Exstingue flammas litium,	Oltsd el perpatvarok tüzét,
Aufer calorem noxium,	Vidd el a rossz hévségeket,
Confer salutem corporum,	Egészséggel a testeket,
Veramque pacem cordium.	Békével áldd a szíveket!
Praesta, Pater pissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia.
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Szent Ambrus: A kilencedik hórára.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Ad Nonam.	A kilencedik hórára.
Rerum Deus tenax vigor,	Mindent hordozó ôserô,
Immotus in te permanens,	Isten, magad nem mozduló,
Lucis diurnae tempora	Aki az egy nap idejét
Successibus determinans:	Órák rendjébe rendeled:
Largire lumen vespere,	Hints este is útunkra fényt,
Quo vita nusquam decidat,	E1 ne hervadjon életünk,
Sed praemium mortis sacrae	Adj jó halál jutalmaúl
Perennis instet gloria.	Örök dicsôséget nekünk.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Szent Ambrus: Szent Ágnes ünnepére.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
Hymnus in festo Sanctae Agnetis.	Szent Ágnes ünnepére.
Agnes, beatae virginis,	Ágnes, a boldog szûzleány
Natalis est, quo spiritum	Születésének napja van.
Coelo refudit debitum	Az égnek adta vissza ma
Pio sacrata sanguine.	Vérben megszentelt életét.
Matura martyrio fuit,	Nônek a nászra zsenge még,
Matura nondum nuptiis;	Megért a mártírságra már,
Nutabat in viris fides,	Ingott a férfiak hite,
Cedebat et fessus senex.	S a fáradt agg is engedett.
Metu parentes territi	Szorosabbra zárják riadt
Claustrum pudoris auxerant,	Szülôk szemérme zárait.
Solvit fores custodiae	Nem ismer megbúvást a hit:
Fides teneri nescia.	Kitárja ôrzô ajtait.
Prodire quis nuptum putet,	Vezetik: arca oly derült,
Sic laeta vultu ducitur,	Azt vélnéd, menyegzôre megy,
Novas viro ferens opes	Új nászi kincseket hoz ô,
Dotata censu sanguinis.	Vérét viszi mint hozományt.
Aras nefandi numinis	Bálvány-oltárhoz cipelik,
Adolere taedis cogitur,	Gyujtson fáklyával illatot.
Respondet: haud tales faces	,,Nem ily fáklyákkal -- feleli --
Sumpsere Christi virgines.	Járnak a Krisztus szûzei.''
Hic ignis exstinguit fidem,	Gonosz tûz ez: hitet kiolt,
Haec flamma lumen eripit,	Istentelen láng: fényt rabol.
Hic, hic ferite, ut profluo	Omló vérrel hadd oltom el!
Cruore restinguam focos.	Itt vagyok, ide sujtsatok!
Percussa quam pompam tulit!	Hogyan hajolt a bárd alá!
Nam veste se totam tegens	Szorosra vonta köntösét.
Curam pudotis praestitit,	Ott is csak az volt gondja még:
Ne quis retectam cerneret.	Ne lássa szem lepletlenül.
In morte vivebat pudor,	Szemérme holtában is élt!
Vultumque texerat manu,	Arcát takarta két keze.
Terram genu flexo petit	Térdhajtva síklott földre le:
Lapsu verecundo cadens.	Estében is szemérmesen!


Szent Ambrus: Szent Gervasius és Protasius vértanúk tetemének feltalálására.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
In Inventione Ss. Gervasii et Protasii Martyrum.	Szent Gervasius és Protasius vértanúk tetemének feltalálására.
Grates tibi, Jesu, novas	Új háladalt mondok neked,
Novi repertor muneris	Jézus, ki új kegyelmet adsz:
Protasio, Gervasio,	Protasius, Gervasius,
Martyribus inventis cano.	Két mártír feltaláltatott.
Piae latebant hostiae,	A két szent áldozat rejtve volt.
Sed non latebat fons sacer;	A szent forrás nem rejtezett,
Latere sanguis non potest,	A szent vér nem rejtezhetik,
Qui clamat ad Deum Patrem.	Amely az Istenhez kiált.
Coelo refulgens gratia	Égbôl sugárzó kegyelem
Artus revelavit sacros;	Szent tagjaikat felfödé.
Nequimus esse martyres,	Mártírokká nem lehetünk,
Sed invenimus martyres.	De föllelünk mártírokat.
Hic quis requirat testium	Ki várná itt tanúk szavát,
Voces, ubi factum est fides?	Ahol a tény teszen hitet!
Sanatus impos mentium	A meggyógyult lélekbeteg
Opus fatetur martyrum.	Vallja a mártírok mûvét.
Caecus recepto lumine	Vallja a vak, ki újra lát,
Mortis sacrae meritum probat	Dicsô haláluk érdemét.
Severus est nomen viro,	Neve Severus, ismeri
Usus minister publici.	Szolgálatáról a világ.
Ut martyrum vesteni attigit	Amint ködült arcához ért
Et ora tersit nubila,	A mártíroknak köntöse,
Lumen refulsit illico,	Feltündökölt tüstént a fény
Fúgitque pulsa caecitas.	És menekült a vak homály.
Soluta turba vinculis,	A néptömeg, nagy városok
Spiris draconum libera,	Özönlött népe hazatér,
Emissa totis urbibus,	Kegyelemben megszabadult
Domum redit cum gratia.	A kígyó-ölelés közül.
Vetusta saecla vidimus,	Megújultak az ôsidôk,
Iactata semicinctia,	Láttuk a lengô öveket,
Tactuque et umbra corporum	S a meggyógyultakat, kiket
Aegris salutem redditam.	Szent tetemek árnyéka ért.


Szent Ambrus: Szent vértanúk ünnepére.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
In festis plurimorum Martyrum.	Szent vértanúk ünnepére.
Aeterna Christi munera	Krisztus örök kegyelmeit,
Et Martyrum victorias,	A mártírok gyôzelmeit,
Laudes ferentes debitas,	A tartozó dícséretet
Laetis canamus mentibus.	Vídám lélekkel zengjük el.
Ecclesiarum principes,	Ôk az Egyházak Elsei
Belli triumphales duces,	Gyôzelmes harc vezérei,
Caelestis aulae milites	Mennyei udvar nagyjai,
Et vera mundi lumina.	Világnak ôk igaz világ.
Terrore victo saeculi,	Világ félelmén gyôztek ôk,
Poenisque spretis corporis,	A testi kínzást megvetôk,
Mortis sacrae compendio	S a szent halál jutalmaúl
Vitam beatam possident.	A boldog élet már övék.
Traduntur igni Martyres	Vadak foga elé vetik,
Et bestiarum dentibus,	S máglyára a mártírokat,
Armata saevit ungulis	Ôrjöngô hóhérok keze
Tortoris insani manus.	Fogókkal tépi húsukat.
Nudata pendent viscera,	Megmeztelenül belsejük,
Sanguis sacratus funditur,	Patakban foly a drága vér,
Sed permanent immobiles	De rendületlenül állnak ôk:
Vitae perennis gratia.	Öröklét ád erôt nekik.
Devota Sanctorum fides,	A szentek ájtatos hite,
Invicta spes credentium,	Rendíthetlen hívô remény
Perfecta Christi caritas	S Krisztus szerelme: általok
Mundi triumphat principem.	Világ zsarnokát megtöri.
In his Paterna gloria,	Bennük az Atya fénye él.
In his exsultat Filius,	Bennük triumfál a Fiú.
In his voluntas Spiritus,	Bennük a Lélek ereje.
Caelum repletur gaudio.	Az ég örömmel árad el.
Te nunc Redernptor quaesumus,	Kérünk, Megváltó, tégedet,
Ut Martyrum consortio	Emeld a vértanúk közé
Jungas precantes servulos	Könyörgô kis szolgáidat
In sempiterna saecula.	Mind az örök idôkön át.


Szent Ambrus: A szent szûzek ünnepére.
Sanctus Ambrosius (c. 340--397)	Szent Ambrus (340 kör.--397)
In festis Sanctarum Virginum.	A szent szûzek ünnepére.
Jesu, corona Virginum,	Jézus, szûzek koszoruja,
Quem Mater illa concipit,	Kit amaz édes Anya szûl,
Quae sola Virgo parturit:	Ki maga szûl szeplôtlenûl,
Haec vota clemens accipe.	Fogadd imánkat kegyesen.
Qui pascis inter lilia,	Liliom közt pásztorkodol,
Septus choreis Virginum,	Körötted táncos szûzi kar.
Sponsus decorus gloria,	Ó ékességes Vôlegény,
Sponsisque reddens praemia.	Jegyeseid jutalma vagy.
Quocumque pergis, Virgines	Amerre jársz, követnek ôk
Sequuntur atque laudibus	És el nem hallgat énekük,
Post te canentes cursitant,	Szökdelve járnak nyomodon
Hymnosque dulces personant.	És édes himnusz ajkukon.
Te deprecamur largius,	Kérünk, forróbban, mint elôbb,
Nostris adauge sensibus,	Érzékeinknek adj erôt,
Nescire prorsus omnia	Maradjon tôlünk idegen,
Corruptionis vulnera.	Mit vétek ront az emberen.
Laus, honor, virtus, gloria	Áldás, dicsôség, tisztelet
Deo Patri et Filio,	Atya és Fiú teneked,
Sancto simul Paraclito	És neked is, Vigasztaló,
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkön át.


Ambróziánus himnuszok: Elsô Hórára.
Hymni Ambrosiani	Ambróziánus himnuszok
Ad primam.	Elsô Hórára.
Iam lucis orto sidere	Már kél a fénynek csillaga:
Deum precemur supplices,	Esengve kérjük az Urat,
Ut in diurnis actibus	Járjon ma mindenütt velünk,
Nos servet a nocentibus.	Ne rontsa ártás életünk.
Linguam refrenans temperet,	Nyelvünket fogja fékre ma:
Ne litis horror insonet;	Ne szóljon rút perek szava.
Visum fovendo contegat,	Szemünket védôn óvja meg:
Ne vanitates hauriat.	A hívságot ne lássa meg.
Sint pura cordis intima,	Lakjék szívünkben tisztaság,
Absistat et vecordia:	Távozzék minden dôreség.
Carnis terat superbiam	A testnek dölyfét törje meg
Potus cibique parcitas.	Étel- s italban hôsi fék.
Ut cum dies abscesserit,	Hogy majd a nap ha távozott,
Noctemque sors reduxerit,	S az óra újra éjt hozott,
Mundi per abstinentiam	Lemondásunk szent éneke
Ipsi canamus gloriam.	Legyen az Úr dícsérete.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát
Cum Spiritu Paraclito,	S a Lelket, a Vigasztalót,
Nunc et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.


Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (hétfôre).
Hymni Ambrosiani	Ambróziánus himnuszok
Ad Matutinum Feria secunda.	Éjjeli zsolozsmára (hétfôre).
Somno refectis artubus	Frissült tagokkal ébredünk,
Spreto cubili surgimus.	Már ágyat, álmot megvetünk.
Nobis, Pater, canentibus	Atyánk, eléd száll énekünk
Adesse te deposcimus.	Könyörgünk, légy e nap velünk!
Te lingua primum concinat,	A nyelv elsô dala te légy,
Te mentis ardor ambiat,	Lobogjon a lelkünk feléd,
Ut actuum sequentium	Hogy tetteink e mái nap,
Tu, Sancte, sis exordium.	Ó Szent, veled induljanak.
Cedant tenebrae lumini,	Fénytôl fusson az éjszaka,
Et nox diurno sideri,	Gyôzzön a nappal csillaga,
Ut culpa, quam nox intulit,	S a bûnt, amit az éj hozott,
Lucis labascat munere.	A fény kegyelme rontsa el.
Precamur iidem supplices,	Esdünk azért is tégedet,
Noxas ut omnes amputes,	Verj el minden veszélyeket,
Et ore te canentium	Hogy így hûséges ajkakon
Lauderis in perpetuum.	Dícsértessél mindenkoron.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg azt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló:
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (keddre).
Hymni Ambrosiani	Ambróziánus himnuszok
Ad Matutinum Feria tertia.	Éjjeli zsolozsmára (keddre).
Consors Paterni luminis,	Világosság, Atyáddal egy,
Lux ipse lucis, et dies,	Te fénynek fénye, napvilág:
Noctem canendo rumpimus,	Az éjt megtöri énekünk,
Assiste postulantibus.	Jelenj meg köztünk, sürgetünk.
Aufer tenebras mentium,	Lélekrôl ûzd el a ködöt,
Fuga catervas daemonum,	Fussanak minden ördögök.
Expelle somnolentiam,	Az álmosságot verjed el,
Ne pigritantes obruat.	Meg ne üljön a lomhaság.
Sic, Christe, nobis omnibus	Igy irgalmazz Krisztus nekünk,
Indulgeas credentibus,	Hisz mindnyájan benned hiszünk.
Ut prosit exorantibus,	Hogy üdvösségünkké legyen,
Quod praecinentes psallimus.	Mit zeng hajnali énekünk.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló:
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (szerdára).
Hymni Ambrosiani	Ambróziánus himnuszok
Ad Matutinum Feria quarta.	Éjjeli zsolozsmára (szerdára).
Rerum Creator optime,	Világszerzô jóságos Úr,
Rectorque noster, aspice,	Vesd ránk szemed kalauzúl!
Nos a quiete noxia	Mely lomhaságban tespedez,
Mersos sopore libera.	Ébreszd fel alvó népedet.
Te, Sancte Christe, poscimus,	Szentséges Krisztus, légy velünk,
Ignosce tu criminibus,	Felejtsd el annyi sok bûnünk,
Ad confitendum surgimus,	Már vallomásra fölkelünk,
Morasque noctis rumpimus.	Éjt s álmot immár megtörünk.
Mentes manusque tollimus,	Fölnyujtjuk szívünk és kezünk;
Propheta sicut noctibus	Próféta rendelé nekünk
Nobis gerendum praecipit,	Igy tennünk éjnek évadán,
Paulusque gestis censuit.	És tettekkel példázza Pál.
Vides malum, quod gessimus,	Te rosszaságunk ismered,
Occulta nostra pandimus,	Föltárjuk titkaink neked.
Preces gementes fundimus,	Imát öntünk és könnyeket,
Dimitte, quod peccavimus.	Bocsásd meg mind a bûnöket.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló;
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.


Ambróziánus himnuszok: Dícséretre.
Hymni Ambrosiani	Ambróziánus himnuszok
Ad Laudes.	Dícséretre.
Aurora iam spargit polum,	A sarkon már hajnal remeg,
Terris dies illabitur,	A nappal jár a földeken.
Lucis resultat spiculum:	Fény nyílai tündöklenek,
Discedat omne lubricum.	Fussanak a kísértetek!
Phantasma noctis decidat,	Az éjnek réme hulljon el,
Mentis reatus subruat;	Lélek-szorongás múljon el.
Quidquid tenebris horridum	Mind, mit az éj homálya szült,
Nox attulit culpae, cadat.	Bûn és borzalom, haljon el.
Et mane illud ultimum,	S amaz utolsó reggelen,
Quod praestolamur cernui,	Melyért virrasztásunk eseng,
In lucem nobis effluat,	Ömöljön egykor fényre majd,
Dum hoc canore concrepat.	Miért ma énekünk sohajt.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát,
Cum Spiritu Paraclito,	S a Lelket, a Vigasztalót
Et nunc et in perpetuum.	Most és örök idôkön át.


Prudentius: Hajnali himnusz.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
Hymnus Matutinus.	Hajnali himnusz.
Nox, et tenebrae, et nubila	Éj és homály és fellegek,
Confusa mundi et turbida,	Ködös, kavargó torlatok:
Lux intrat, albescit polus,	Kél már a fény, fehér az ég,
Christus venit! Discedite!	Krisztus közelg, távozzatok!
Caligo terrae scinditur	A föld homálya megtörik,
Percussa solis spiculo,	Dárdáit szórja már a fény.
Rebusque iam color redit	A tárgyak színe visszatér
Vultu nitentis sideris.	Ô tündöklô tekintetén.
Sic nostra mox obscuritas	Lelkünkben így sápadjon el
Fraudisque pectus conscium	Álságos minden bûnhomály,
Ruptis retectum nubibus	Felhôink felszakadjanak,
Regnante pallescet Deo.	Isten legyen bennünk király.
Tunc non licebit claudere	Takarni többé nem szabad,
Quod quisque fuscum cogitat,	Kiben mi ködlô gondolat.
Sed mane clarescent novo	Az új reggel ragyogja be
Secreta mentis prodita.	A lelki megtárt titkokat.
Fur ante lucem squalido	Hajnal elôtt, szennyes idôn,
Impune peccat tempore,	A tolvaj bizton vétkezett;
Sed lux dolis contraria	De feltár minden csalt a fény,
Latere furtum non sinit.	És nem tûr bújni bûnöket.
Versuta fraus et callida	Fortélyos, álnok cselszövés
Amat tenebris obtegi,	Az éj homályán megvonul,
Aptamque noctem turpibus	Éjt vár a házasságtörô
Adulter occultus fovet.	Szennyének meghitt társaul.
Sol ecce surgit igneus,	De íme, tûzben kél a nap,
Piget, pudescit, poenitet	Piros szemérmet kelteget.
Nec teste quisquam lumine	Ha lát a nap tanú szeme,
Peccare constanter potest.	Bûnözni bátran nem lehet.
Quis mane sumptis nequiter	Ily reggelen ki nem pírul,
Non erubescit poculis,	Ha serlegek közt aljasul?
Cum fit libido temperans	Most elcsitul a szenvedély,
Castumque nugator sapit.	S a tisztaság sejtelme kél.
Nunc, nunc severum vivitur,	Most, most az élet szent, komoly,
Nunc nemo tentat ludicrum,	Nem ismer pajzán élceket,
Inepta nunc omnes sua	Most minden tisztes arcot ölt,
Vultu colorant serio.	Ki balgaságot kergetett.
Haec hora cunctis utilis,	Mindenre hasznos óra ez.
Quae quisque quod studet, gerat:	Minden szabott dolgára jô,
Miles, togatus, navita,	Kalmár, polgár, harcos, hajós,
Opifex, arator, institor.	Kézmûves és szántóvetô.
Illum forensis gloria,	A fórum híre vonja ezt,
Hunc triste raptat classicum,	Amazt keserves kürt szava,
Mercator hinc ac rusticus	A gazda és kereskedô
Avara suspirant lucra.	Sívár haszonra fut tova.
At nos lucelli ac foenoris,	De minekünk nem kell a kincs,
Fandique prorsus nescii	Nem áll az ékes szó nekünk
Nec arte fortes bellica,	A harc mívéhez nem tudunk:
Te Christe solum novimus.	Krisztus, csak téged ismerünk.
Te mente pura et simplici,	Szép tiszta szívvel, egyszerûn
Te voce, te cantu pio	Hozzád emelni énekünk,
Rogare curvato genu	Térden dalolni könny között:
Flendo et canendo quaesumus.	Ez egyetlen vágyunk nekünk.
His nos lucramur quaestibus,	Mi ezzel ûzünk üzletet,
Hac arte tantum vivimus:	Ezt míveljük mûvészetül,
Haec inchoamus munera,	Csak ezzel gyüjtünk kincseket,
Cum sol resurgens emicat.	Ha a kelô nap ránk derûl.
Intende nostris sensibus,	Érzékeink és életünk
Vitamque totam dispice,	Hadd járja át tekinteted.
Sunt multa fucis illita,	Sok ott az álfény és a szenny:
Quae luce purgentur tua.	Fényességed tisztítsa meg.
Durare nos tales iube,	Parancsold: legyünk ezután
Quales remotis sordibus	Minden szennyektôl szabadok,
Nitere pridem iusseras,	Mint azok, kiket egykoron
Jordanae tinctos flumine.	A Jordán-víz lemosdatott.
Quodcumque nox mundi dehinc	Kiket még elsodor az éj,
Infecit atris nubibus,	Fekete rút felhôibe,
Tu rex eoi sideris	Szelíd arcod ragyogja be,
Vultu sereno illumina.	Te hajnalcsillagos király!
Tu sancte, qui taetram picem	Szent, ki elôtt ocsmány szurok
Candore tingis lacteo,	Tündöklô tejjé változik,
Ebenoque crystallum facis,	S ében kristállyá: eltöröld
Delicta terge livida.	A bûn halálos kékeit.
Sub nocte Jacob caerula	Megküzdölôdött vakmerôn
Luctator audax angeti	Jákob fekete éjszakán
Eousque dum lux surgeret,	Az angyallal, s pitymallatig
Sudaret impar proelium.	Izzadt nem hozzá mért csatán,
Sed curn iubar claresceret,	De hogy a fény feltündökölt,
Lapsante claudus poplite	Erôtlen térde megrogyott,
Fernurque victus debile,	Combjába állt a gyengeség
Culpae vigorem perdidit.	S a bûnnek tüze kialudt.
Nutabat inguen saucium,	Sebes lágyéka megtörött,
Quae corporis pars vilior.	Ez a legalja testi rész,
Longeque sub cordis loco	Mely messze lenn a szív alatt
Diram fovet libidinem.	Megrontó vágyakat becéz.
Haec nos docent imagines	E képek minket intenek:
Hominem tenebris obsitum,	Ember, akit a köd elért,
Si forte non cedat Deo	Ha Istennek meg nem hajol,
Vires rebelles perdere.	Elveszti pártos erejét.
Erit tamen beatior,	De boldogabb lesz, hogyha küzd,
Intemperans membrum cui	És lázadó testtagjait
Luctando claudum et tabidum	A hajnali napsugarak
Dies oborta invenerit.	Harctól megsorvadtan lelik.
Tandem facessat coecitas	Enyésszen már a vak homály,
Quae nosmet in praeceps diu	Mely minket eddig oly soká
Errore traxit devio.	Nyaktörô útvesztôkbe csalt.
Lux ecce surgit aurea.	Im ébred az arany sugár!
Haec lux serenum conferat,	Hozza el újra a derût
Purosque nos praestet sibi;	E fény, és tisztává tegyen,
Nihil loquamur subdolum,	Némuljon el, ami csalárd
Volvamus obscurum nihil.	És forrongó és nemtelen.
Sic tota decurrat dies,	Ugy fusson el végig e nap,
Ne lingua mendax, ne manus	Hogy nyelv nem ejt hazug igét,
Oculive peccent lubrici,	A testet bûn nem szennyezi,
Ne noxa corpus inquinet.	Kéz és sóvárgó szem se vét.
Speculator adstat desuper,	Látó virraszt fejünk felett:
Qui nos diebus omnibus	Amit teszünk, vigyázza mind,
Actusque nostros prospicit	Néz és vigyáz minden napon,
A luce prima in vesperum.	Hajnalsugártól estelig.
Hic testis, hic est arbiter,	Ez a tanú, ez a bíró,
Hic intuetur quidquid est,	Lát mindent, ami létezô,
Humana quod mens concipit,	Amit az emberszív fogan;
Hunc nemo fallit iudicem.	Csalhatatlan ítélkezô.


Prudentius: Kakasszóra.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
Ad galli cantum.	Kakasszóra.
Ales diei nuntius	A nappal szárnyas hírnöke
Lucem propinquam praecinit;	Jelenti már, hogy jô a fény.
Nos excitator mentium	A lelkek ébresztôje már,
Iam Christus ad vitam vocat.	Krisztus, bennünket élni hív.
Auferte, clamat, lectulos,	,,Bontsátok el az ágyakat,
Aegro sopore desides!	Hol beteg álom üldözött,
Castique, recti ac sobrii	Józanon, tisztán, éberen
Vigilate: iam sum proximus.	Virrasszatok -- közel vagyok.''
Iesum ciamus vocibus,	Jézust kiáltsuk hangosan,
Flentes, precantes, sobrii:	Sírók, könyörgôk, éberek,
Intenta supplicatio	Imádkozzunk: szunnyadni már
Dormire cor mundum vetat.	A tisztult szív nem érkezik.
Tu, Christe, somnum discute,	Krisztus, te verd álmunkat el,
Tu rumpe noctis vincula,	Törd meg az éj bilincseit,
Tu solve peccatum vetus,	Te oldozd fel a régi bûnt,
Novumque lumen ingere.	S új fényességet önts belénk.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát
Cum Spiritu Paraclito,	S a Lelket, a Vigasztalót,
Nunc, et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.


Prudentius: Temetési himnusz.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
In exsequiis defunctorum	Temetési himnusz.
lam moesta quiesce querela,	Szûnjél szomorú panasz immár,
Lacrymas suspendite matres;	Ti anyák, hagyjátok a könnyet,
Nullus sua pignora plangat,	Sarjáért senki se sírjon:
Mors haec reparatio vitae est.	Az élet ujúl e halálban.
Quidnam sibi saxa cavata,	Mit akarnak a vájtölû sziklák?
Quid pulchra volunt monumenta,	Mit a síron a pompa, az emlék?
Res quod nisi creditur illis	Azt mondja: a test amit elvett,
Non mortua, sed data somno.	Nem halt meg, -- aludni pihent el.
Nam quod requiescere corpus	Mert imhol az óra közelget,
Vacuum sine mente videmus,	Hogy a lelkeveszett suta rom-test
Spatium breve restat ut alti	Fölserken s megleli újra
Repetat collegia sensus.	Érzékei egykori társát.
Venient cito saecula, cum iam	Jô, jô sebesen amaz óra:
Socius calor ossa revisat,	Friss vérben lüktet a lélek,
Animataque sanguine vivo	Átjárja meleggel a csontot
Habitacula pristina gestet.	És fölveszi régi ruháját.
Quae pigra cadavera pridem	A test, amely oszlik, enyész most,
Tumulis putrefacta iacebant,	Tehetetlen sír-pora hulla:
Volucres rapientur in auras	Szárnyon száll majd a magasba
Animas comitata priores.	Amaz egykori lelket ölelvén.
Sic semina sicca virescunt	Igy zöldül a búzamag újra,
Iam mortua, iamque sepulta,	Mit holtan a földbe temettek;
Quae reddita cespite ab imo	Fölsarjad a hantok ölérôl,
Veteres meditantur aristas.	Álmával a régi kalásznak.
Nunc suscipe terra fovendum	S most föld, te fogadd be öledbe,
Gremioque hunc concipe molli,	Kebeleddel lágyan öleld át.
Hominis tibi membra sequestro,	Amit itt véssz: tiszteletes rom,
Generosa et fragmina credo.	Embernek szent maradéka.
Animae fuit haec domus olim,	Léleknek volt ez a háza,
Factoris ab ore creatae;	A teremtô ajka lehéé,
Fervens habitavit in istis	Bölcseség lángja tüzelte:
Sapientia principe Christo.	Krisztus fejedelmi ígéje.
Tu depositum tege corpus;	Vedd hát s te takard el e testet,
Non immemor ille requiret	Mert gondol rá a Teremtô
Sua munera fictor et auctor	S keze mûvét visszakivánja,
Propriique aenigmata vultus.	Önarca titokteli mását.
Veniant modo tempora iusta,	Mert eljön a teljes idônap,
Quum spem Deus impleat omnem,	Amikor betelend a reménység:
Reddas patefacta necesse est	Akkor szíved újra kitárul,
Qualem tibi trado figuram.	S amit ôrzöl, fölkel a szentség.


Prudentius: Az Isten Bárányáról.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
De Agno Dei.	Az Isten Bárányáról.
Sperne, Camoena; leves hederas,	Dobd el Camoena a könnyü babért,
Cingere tempora queis solita es,	Fûzz a fejedre ma friss koszorút:
Sertaque mystica dactylico	Daktilusok gyakorolt ütemén
Texere docta liga strophio	Misztikus éneket Isten elôtt, --
Laude Dei redimita comas.	Ez koronázza ma fürteidet.
Ecce, venit nova progenies	Ime közelget az új ivadék,
Aethere proditus alter homo,	Száll a magasból új ember alá.
Non luteus, velut ille prius,	Ez nem az elsô, nem por-edény:
Sed Deus ipse gerens hominem	Emberi testben az Úr maga jô,
Corporeisque carens vitiis.	Emberi test, de nem emberi bûn.
Quae feritas modo non trepidat,	Hol van a hôs, akit el nem ijeszt
Territa de grege candidulo?	Hószínû köntösöd, új bari-nyáj:
Impavidas lupus inter oves	Nem-remegô juhok akla körül
Tristis obambulat et rapidum	Kullog a farkas, alázva, sunyin,
Sanguinis immemor os cohibet.	S éh foga, körme felejti a vért.
Agnus enim vice mirifica,	Im az oroszlán -- új csoda ez! --
Ecce, leonibus imperitat,	Retteg a Bárány arca elôtt.
Exagitansque truces aquilas	És a kegyetlen ölô keselyût
Per vaga nubila perque Notos	Tétova fellegek útjain át
Sidere lapsa columba fugat.	Ûzi a csillagok este Galamb.
Tu mihi, Christe, columba potens,	Krisztus a gyôztes, a büszke Galamb,
Sanguine pasta cui cedit avis,	Messze kerülik a vészmadarak.
Tu niveus per ovile tuum	Krisztus a Bárány, ô veri el
Agnus hiare lupum prohibes	Farkasok éhét akla elôl,
Sub iuga tigridis ora premens.	Tigris agyára is ô vet igát.
Edite corpore virgineo	Téged, ó Szûzi-ölön-született,
Te, crucifer bone, mane novo,	Téged ó drága Keresztviselô:
Solis et orbita cum media est,	Hajnali pír ha ragyogna reánk,
Te quoque lace sub occidua	Déli verô avagy alkonyi fény,
Nostra, Deus, canet harmonia.	Áldva dicsérjen örökre dalunk.


Prudentius: A ,,Minden órára való himnusz''-ból.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
Ex Hymno omnis horae.	A ,,Minden órára való himnusz''-ból.
Corde natus ex parentis	Atyja szíve szülte ôt a
Ante mundi exordium,	Teremtett világ elôtt,
A et O cognominatus,	Mindeneknek: ami most van,
Ipse fons et clausula	Volt, s mi még csak eljövénd,
Omnium, quae sunt, fuerunt,	Ô a kezdet, ô a vég is,
Quaeque post futura sunt.	Alfa és az ómega.
O beatus ortus ille,	Ó, valóban boldog óra,
Virgo cum puerpera	Amidôn a Szûzanya,
Edidit nostram salutem	Szentlélektôl áldva lévén,
Feta sancto spiritu,	Üdvösségünk szülte meg,
Et puer, redemptor orbis,	És a gyermek Üdvözítô
Os sacratum protulit.	Édes arca megjelent.
Psallat altitudo caeli,	Zengje mind az ég magassa,
Psallant omnes angeli,	Zengjék minden angyalok,
Quidquid est virtutis usquam,	Zengje minden, ami zenghet,
Psallat in laudem Dei,	Istenünk dícséretét,
Nulla linguarum silescat,	Nyelv ne álljon egy se némán,
Vox et omnis consonet.	Minden ajk zengjen velünk.
Ecce, quem vates vetustis	Im kit messze századokban
Concinebant saeculis,	Látnokok daloltanak,
Quem prophetarum fideles	Kit hûséges prófétáknak
Paginae spoponderant,	Hirdetének könyvei,
Emicat, promissus olim,	Itt ragyog a rég megígért,
Cuncta collaudent eum.	Énekelje minden Ôt!
Te senes et te juventus,	Téged aggok, téged ifjak,
Parvulorum te chorus,	Téged a kicsik kara,
Turba matrum virginumque,	Téged az anyák csapatja,
Simplices puellulae,	Egyszerû lánykák, szüzek,
Voce concordes pudicis	Szent szemérem szózatával,
Perstrepent concentibus.	Egy ajakkal áldjanak.


Prudentius: Aprószentek ünnepére. I. Hajnali zsolozsmára.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
In festo Ss. Innocentium.	Aprószentek ünnepére.
I. Ad Matutinum.	I. Hajnali zsolozsmára.
Audit tyrannus anxius	Hallja a zsarnok és remeg:
Adesse regum Principem,	A királyok királya jô.
Qui nomen Israel regat,	Ô lesz úr Izrael fölött
Teneatque David regiam.	És ül majd Dávid trónusán.
Exclamat amens nuntio:	Eszefogyottan felüvölt:
Successor instat, pellimur!	,,Küszöbön az utód, elûz!
Satelles, i, ferrum rape,	Csatlós, eredj, acélt ragadj,
Perfunde cunas sanguine.	A bölcsôket vérrel füröszd!''
Quid proficit tantum nefas?	Mihaszna ennyi szörnyüség,
Quid crimen Herodem iuvat?	Heródes, mit segít a bûn?
Unus tot inter funera	Viszik a pusztulás közül
Impune Christus tollitur.	Az egy Krisztust sértetlenül!
Gloria tibi, Domine,	Dicsôség teneked, Urunk,
Qui natus es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre et Sancto Spiritu,	Atyának s Szentléleknek is
In sempiterna saecula!	Most és örök idôkön át.


Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. II. Dícséretre.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
In festo Ss. Innocentium.	Aprószentek ünnepére.
II. Ad Laudes.	II. Dícséretre.
Salvete, flores Martyrum,	Ó virágocska vértanúk,
Quos lucis ipso in lumine	Kiket a fénynek küszöbén
Christi insecutor sustulit,	A Krisztus-üldözô letört,
Ceu turbo nascentes rosas.	Mint feslô rózsát a szelek.
Vos prima Christi victima,	Ti vagytok elsô áldozat
Grex immolatorum tener.	A Krisztus báránykáiból.
Aram ante ipsam simplices	Oltár elôtt, ártatlanok,
Palma et coronis luditis	Füzér-pálmákkal játszotok.
O barbarum spectaculum!	Ó, milyen barbár látomány!
Vix interemptor invenit	Alig talál a gyilkoló
Locum minutis artubus,	Helyet a csöpp testrészeken,
Quo plaga descendat patens.	Hol elférhetne sebnyilás.
Cunae redundant sanguine,	A bölcsôkbôl omlik a vér.
Sed in Deum frustra furit,	Ám Isten ellen dôre düh:
Unum petit tot mortibus,	Egyet keres ezer halál,
Mortes tot unus effugit.	Ezer halált egy elkerül.
Inter coaevi sanguinis	A kisdedvérnek árja közt
Fluenta solus integer;	Bántatlan él egyetlenegy.
Ferrum, quod orbabat nurus,	Mely oly sok anyát megrabolt,
Partus fefellit Virginis.	A Szûzet elvété a kard.
Sic dira Pharaonis mali	Igy menekült meg egykoron
Edicta quondam fugerat,	Az ádáz Fáraó elôl
Christi, figuram praeferens	Mózes, a népszabaditó,
Moses, receptor civium.	A Krisztus képét hordozó.
Matres, querelis parcite!	Anyák immár ne sírjatok
Quid rapta fletis pignora?	Elragadott drágátokért.
Agnum salutis obsidem	Ôk már a Bárányt környezik,
Denso sequunter agmine.	Üdvösségünknek kezesét.
Gloria tibi, Domine,	Dicsôség teneked Urunk,
Qui natus es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre et Sancto Spiritu	Atyának s Szentléleknek is
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Prudentius: Vízkereszti himnusz.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
In Epiphania Domini.	Vízkereszti himnusz.
O sola magnarum urbium	Ó te páratlan Betlehem,
Maior Bethlem; cui contigit	Nagy városok közt legnagyobb:
Ducem salutis.caelitus	Megszülni néked adatott,
Incorporatum gignere:	Testben az üdvösség Urát,
Quem stella, quae solis rotam	Kirôl a csillag hirdeti
Vincit decore, ac lumine,	(Tündöklôbb, mint a napkorong):
Venisse, terris nuntiat	A földön megjelent az Úr
Cum tarne terrestri Deum.	És földi testbe öltözött.
Videre postquam illum Magi,	Látták fényét a Mágusok
Eoa promunt munera,	S hozzák keletnek kincseit,
Stratique votis offerunt	Leborulván ajánlanak
Thus, myrrham et aurum regium.	Tömjént, mirrát és aranyat.
Regem Deumque annuntiant	Királyt jelent a kincsarany,
Thesaurus et fragrans odor	Istennek szól a szábai
Thuris Sabaei, ac myrrheus	Tömjénnek fûszerillata,
Pulvis sepulcrum praedocet.	A mirrapor sírról beszél.
Gloria tibi, Domine,	Dicsôség teneked Urunk,
Qui apparuisti hodie,	Ki megjelentél e napon;
Cum Patre et Sancto Spiritu	Atyának s Szentléleknek is,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Prudentius: Urunk színeváltozása ünnepére.
Aurelius Prudentius Clemens (348--c. 410)	Prudentius himnuszai (348--410 kör.)
In festo Transfigurationis Domini.	Urunk színeváltozása ünnepére.
Quicumque Christum quaeritis,	Mindnyájan Krisztus-keresôk,
Oculos in altum tollite;	Emeljétek föl szemetek:
Illic licebit visere	A magasságban megjelen
Signum perennis gloriae.	örök dicsôség nagy Jele.
Illustre quiddam cernimus,	Nagy dolgot szemlél ott szemünk,
Quod nesciat finem pati,	Magasságost, felségeset,
Sublime, celsum, interminum,	Nem ismer véget, változást;
Antiquius caelo et chao.	Égnél, kaosznál ôsiebb.
Hic ille Rex est gentium,	A nemzetek Királya ez,
Populique Rex Iudaici,	S a zsidó nép Királya is,
Promissus Abrahae patri	Ki Ábrahám atyánknak és
Eiusque in aevum semini.	Utódainak ígértetett.
Hunc est Prophetis testibus,	Imhol bizonyságot teszen
Iisdernque signatoribus,	Az Atya róla s rendelést,
Testator et Pater lubet	És Próféták tanúk reá:
Audire nos et credere.	Hogy higgyük és hallgassuk Ôt.
Gloria tibi, Domine,	Áldunk Jézus, ki a kicsik
Qui apparuisti hodie,	Elôtt jelented meg magad,
Cum Patre et Sancto Spiritu	S az Atyát és Szentlelket is
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Nolai Szent Paulinus: Az I. zsoltár.
Sanctus Paulinus Nolanus (353--431)	Nolai Szent Paulinus (353--431)
Psalmus I.	Az I. zsoltár.
Beatus ille, qui procul vitam suam	Boldog, ki távol elrekeszti életét
Ab impiorum segregavit coetibus	A gonoszok istentelen hordáitól.
Et in via peccantium non manserit	És meg nem áll a bûnösöknek útjain
Nec in cathedra pestilenti sederit,	S nem fog a dögvész székében ülôhelyet,
Sed corde toto fixus in legem Dei	Egész szívével Isten törvényének él,
Praecepta vitae nocte volvit et die	Elméli éj-nap az élet parancsait
Mentemque castis institutis excolit.	S lelkét a tiszta törvények nevelgetik.
Erit ille ut arbor, quae propinqua flumini	Olyan lesz, mint a fa, mely a közel folyó
Humore ripae nutriente pascitur	Partjának hízik táplálékony nedvein
Suoque fructum plena reddet tempore	S gazdag gyümölcsöt ád a maga idején,
Et fronde nunquam defluente pervirens	Eleven lombja soha el nem hulldogál,
Stabit perenni vividum lignum coma.	Élô fatörzse örökzöld fürtökben áll.
Non haec iniquos prosequetur gloria,	Nem illeti ez a dicsôség a gonoszt.
Sed, ut favillam pulveris ventus rapit,	De mint a pornak hamuját rabló szelek,
Sic ira iniquos verret a vultu Dei.	Isten arcától a harag sodorja el.
Idcirco tali dividentur ordine	Azért oly renddel választatnak kétfelé
Hominum per orbem dissipatorum greges,	Az emberek földszerte széledt nyájai,
Ut iudicandi non resurgant impii,	Hogy ítéletre föl nem támad a gonosz,
Qui denegarunt debitum cultum Deo,	Ki megtagadta Isten illetô dicsét.
Sed puniendi; namque crimen evidens	De vár reá a büntetés; nyilván való
Non indigebit quaestione detegi,	És nem szorul már vallatásra ott a bûn,
Quoniam imminentem praeferent mortis notam	Mert a halálnak nyilvánságos bélyegét,
Signum salutis non gerentee frontibus.	Nem üdvösség jelét hordozza homlokán.
Peccator autem non et impius tamen --	Ám, aki vétkes, mégis nem istentelen
Quae magna turba est -- non resurget gioriae,	(Nagy sokaság ez!) azt nem várja glória,
Verum resurget deputanda examini.	Hanem feltámad és a vizsgálatra áll.
Nec enim sedere cum piis iudex potest	Nem ülhet széket bíró módra, mint a jók,
Causas suorum redditurus actuum	Ki tetteirôl még maga is számot ád,
Varieque gestis aut probandus aut reus.	S azok szerint elvárja még ítéletét.
Sine lege passim legis ignari cadent,	Törvénytagadó, törvény nélkül elbukik,
In lege lapsus lege iudicabitur.	Törvény ítéli a törvény botlottjait,
Opus per omne curret ignis arbiter;	A bíró tûz lobogja át a tetteket;
Quod non cremarit flamma, sed probaverit,	Amit a tûz nem éget el, de helybehágy,
Illud perenni praemio pensabitur.	Örök dicsôség drága díja illeti.
Qui concremanda gesserit, damnum feret,	Kárt vall, kiben a tûz eléghetôt talál,
Sed ipse salvus evolabit ignibus;	De önmaga épen kiszáll a tûz közül;
Tamen subusti corporis signis miser	Ám míg szegény testén a tûzi sebhelyek,
Vitam tenebit, non tenebit gloriam,	Vár rá az élet, nem vár rá a glória.
Quia carne victus, mente non versus tamen	Akin gyôzött a hús, de lelke ép maradt:
Etsi negavit debitam legi fidem	Bár megtagadta a törvény vállalt hitét
Per multa saepe devolutus crimina,	S végighempergett mindenféle bûnökön,
Tamen fidei nomen aeternum gerens	De homlokán ragyog a hit örök neve,
Nunquam salutis exsulabit finibus.	Sohasem lesz az üdv honából számüzött.
Idcirco cuncti nunc in isto saeculo,	Azért kik még e földön járjuk életünk,
Dum currit aetas et dies aevi patet,	S amíg elôttünk a jövendô napja még,
Rectas agamus semitas firmo pede	Kemény lábbal járjunk igaz ösvényeken
Nec deferamus lubrico latae viae.	S a széles útnak el ne csússzunk síkosán;
Praestat per artum dimicantem tramitem	Keskeny dülôkön küzdölôdni kínnal át,
Laboriosis introire nísibus.	Erôlködéssel, izzadtsággal: többet ér.
Vias bonorum laetus agnoscit Deus,	Kedvvel szemléli Isten a jók ösvenyét,
At impiorum pronum iter delebitur.	A gonosz útja elhanyatlik s elveszen.


Nolai Szent Paulinus: Köszöntô vers feleségéhez.
Sanctus Paulinus Nolanus (353--431)	Nolai Szent Paulinus (353--431)
Versus prosperi ad coniugem suam.	Köszöntô vers feleségéhez.
Age, iam precor, mearum	Jöszte kérlek, életemnek
Comes irremota rerum,	Válhatatlan sorsosa,
Trepidam brevemque vitam	Ezt a röpke életet
Domino Deo dicemus.	Jöjj, ajánljuk Istenünknek!
Celeri vides rotatu	Nézd keringve gyors iramban
Rapidos dies meare,	Száll a fürge nap tova:
Fragilisque membra mundi	Minden e múló világon
Minui, perire, labi.	Romlik, omlik, hull, enyészik.
Fluit omne quod tenemus	Minden, minden elfolyik,
Neque fluxa habent recursum,	És ha elfolyt, vissza nem tér.
Cupidas vagasque mentes	Haj, hiú árny csalja lelkünk
Specie trahunt inani.	Fönn-esengô vágyait.
Ubi nunc imago rerum est?	Hova tûntek mind a dolgok?
Ubi sunt opes potentum?	Hova kincsek és hatalmak,
Quibus occupare captas,	Mikben a leláncolt lélek
Animas fuit voluptas?	Gyönyörûségét találta?...
Undique bella fremunt, omnes furor excitat armis	Fegyverek árja zuhog, mindenkit hajszol az ádáz
Incumbunt reges regibus innumeris.	Gyûlölet, összedühöng fegyveres annyi király
Impia confuso saevit discordia mundo,	Tombol a durva viszály istentelenül a világon,
Pax abiit terris; utima quaeque vides.	Békesség tovaszállt; láthatod, eljön a vég.
Et si concluso superessent tempora saeclo	Ám a betelt évszáz ha talán várhatna jövendôt,
Aut posset longos mundus habere dies,	S biztatná netalán hosszu napok sora még:
Nos tamen occasum nostrum observare deceret,	Illô látni nekünk még akkor is esni napunkat;
Et finem vitae quemque videre suae.	Észbe fogadja kiki élete alkonyatát.
Nam mihi quid prodest, quod longo flumilna cursu	Mert mi haszon minekünk, hogy a messze folyóknak örökké
Semper inexhaustis prona feruntur aquis,	Új vizek áradatát görgeti medre tova,
Multa quod annosae vicerunt saecula silvae	Vagy hogy a múláson diadalt vesz a százados erdô,
Quodque suis durant florea rura locis?	S régi helyén kivirúl mindig a tarka mezô?
Ista manent, nostri sed non mansere parentes,	Szûntelen élnek ezek, de nem élnek atyáim, anyáim.
Exigui vitam temporis hospes ego.	Csak vendég vagyok én, kurta idôre szabott.
Non haec ergo sumus nequicquam in saecula nati	Hát nem e földi világ számára vagyunk születettek,
Quae pereunt nobis et quibus occidimus,	Mely tovatûnendô és vele halni sorunk.
Sed vitam aeternam vita ut mereamur in ista	Itt e kis életben örököst kell nyerni magunknak,
Et subeat requies longa labore brevi.	Kurta veszôdségért jô meg a nagy pihenés.
Et tamen iste labor sit forte rebellibus asper,	Mégis a rúgódó szívnek tán zordon e törvény,
Ac rigidas leges effera corda putent;	Tán nehezelli a vad ösztön a földi sanyart.
Non autem haec gravis est mansueto sarcina dorso	Könnyü teher pedig ez, ha szelíd hát ölti magára,
Nec laedit blandum mitia colla iugum.	S béketürô nyakakat nem tör az édes iga.
Qui credunt sacros verum cecinisse prophetas	Mert aki hittel hisz próféták jósi dalában
Et qui non dubitant verba manere Dei,	S kételye nincsen, hogy Isten igéje megáll,
Qui Christum passum poenas crucis, ultima mortis	Atyja magas jobbján aki gyôzôn látja a Krisztust
In toto celsi patris honore vident,	Kínja, keresztje után, és leteperve halált,
Quique ipsum multa cum maiestate tremen duni	És ki kövér méccsel virrasztván várja az Úrnak
Exspectant pingui lampade pervigiles:	Nagy fölségében rettenetes jövetét:
Non illos fallax cepit sapientia mundi,	Azt nem fonja be semmi csalóka világi okosság,
Nec curas steriles inseruere polis,	Meddô gondok közt nem fut a földsarokig.
Imperia et fasces, indocti munera vulgi,	Ostoba nép álmát: fascest és harci hatalmat
Quasque orbis scelerum semina fecit opes,	És mit a föld táplál, kincset (a bûnre csirát!)
Calcarunt sancta caelum ambitione petentes	Lába alá tapod az, nem néz szent vágya csak egyre,
Suffragiis Christi et plausibus angelicis.	Krisztus fogja kezét, s tapsol az angyali kar.
Nec labor hos durus vincit nec blanda volulptas.	Meg nem gyôzi kemény fáradság, lágy gyönyörûség,
Quaerere nil cupiunt, perdere nil metuunt..	Szerzeni mit sem akar, veszteni mit se remeg.
Factus sum Christi corporis, ille mei.	Krisztus testének lettem a részese én.
Me gessit moriens, me victa morte resurgens	Értem gyötrôdött, értem kelt sírja ölébôl
Et secum ad patrem me super astra tulit.	S felvitt Atyja elé, túlnan a csillagokon.
Quidnam igitur tanta pro spe tolerare recusem?	Mit vonakodnám hát eltûrni e drága reményben?
Aut quid erit quod me separet a Domino?	Istentôl ezután már mi rekesztene el!
In nobis nihil audemus, sed fidimus in te.	Nem magamért merek én, Benned van a bízakodásom,
Quos pugnare iubes, et superare facis.	Harcra te szólítasz, gyôzni te gyámolitasz.
Spes igitur mea sola Deus, quem credere vita est,	Istenben bizom én egyedül; neki hinni: az élet,
Qui patriae civem me dedit alterius.	Ô polgárrá tett jobb haza népe között.
Tu modo, fida comes, mecum isti accingere pugnae,	Én hû társam, jöjj, övezôdjünk együtt a harcra,
Quam Deus infirmo praebuit auxilium.	Gyámolomúl téged hisz nekem Isten adott
Sollicita elatum cohibe, solare dolentem,	Búmban vígasztalj, csígass, ha a gôg szele elkap:
Exemplum vitae simus uterque piae.	Jámbor példa legyünk egyik a másik elôtt.
Custos esto tui custodis, mutua redde:	Kézben a kéz: légy gondviselôdnek a gondviselôje,
Erige labentem, surge levantis ope,	Fogd fel az ingadozót, kelj, ha emelne karom.
Ut caro non eadem tantum, sed mens quoque nobis	Hogy ne csupán testünk, hanem egy legyen abban a lelkünk
Una sit atque duos spiritus unus alet.	És egyazon Szellem lángja az életerônk.


Sedulius: Himnusz Krisztus életérôl.
Caelius Sedulius (c. 450)	Sedulius (450 kör.)
Hymnus de Vita Christi.	Himnusz Krisztus életérôl.
A solis ortus cardine	Naptámadat mesgyéitôl
Adusque terrae limitem	A föld végsô határaig
Christum canamus principem,	Krisztust daloljuk, a Királyt,
Natum Maria virgine.	Szûz Máriának egy Fiát.
Beatus auctor saeculi	A boldog Úr, az Alkotó,
Servile corpus induit,	Magára szolgatestet ölt:
Ut carne carnem liberans	A húst a hús hadd mentse meg,
Non perderet, quod condidit.	S ne vesszen el, kit alkotott.
Clausae parentis viscera	A Szûzanyának belsején
Caelestis intrat gratia,	Megszáll az égi kegyelem.
Venter puellae baiulat	Hord a Leány szíve alatt
Secreta, quae non noverat.	Soha nem ismert titkokat.
Domus pudici pectoris	Szemérmes szíve hajloka
Templum repente fit Dei,	Immár az Isten temploma.
Intacta nesciens virum	Ki sosem ismert férfiút,
Verbo creavit filium.	Angyal-igén fogant fiút.
Enixa est puerpera,	A Szûz megszülte Gyermekét,
Quem Gabriel praedixerat,	Kit Gábor angyal megígért,
Quem matris alvo gestiens	Kit János érzett boldogan
Clausus Iohannes senserat.	Már anyja méhe rejtekén.
Feno iacere pertulit,	Hitvány jászolba fektetik,
Praesene non abhorruit	Szénától sem húzódozik,
Parvoque lacte pastus est,	Ki a madárnak enni ád:
Per quem nec ales esurit.	Egy csöppnyi tejjel jóllakik.
Gaudet chorus caelestium,	Újjong az égiek kara,
Et angeli canunt Deum,	Ünneplik zengô angyalok,
Palamque fit pastoribus	S a pásztoroknak felragyog
Pastor creatorque omnium.	A mindeneknek Pásztora.
Hostis Herodes impie,	Gonosz Heródes, mit remegsz,
Christum venire quid times?	Hogy Isten úgy jô, mint király;
Non eripit mortalia,	Mulandó jót el nem ragad,
Qui regna dat caelestia.	Ki mennyországot osztogat.
Ibant magi, qua venerant,	Vonulnak már a Mágusok,
Stellam sequentes praeviam,	A csillag jár útjuk elôtt.
Lumen requirunt lumine,	A fény nyomán a Fényt lesik,
Deum fatentur munere.	Istent vallanak kincseik.
Katerva matrum personat	Zokognak a szegény anyák
Collisa deflens pignora,	Megölt szemfényeik fölött.
Quorum tyrannus milia	Ezerével áldozta meg
Christo sacravit victimam.	A zsarnok ôket Krisztusért.
Lavacra puri gurgitis	A tiszta víz hullámai
Caelestis agnus attigit,	Az égi Bárányt illetik.
Peccata qui mundi tulit	Melyekben részessége nincs:
Nos abluendo sustulit.	Mirólunk mossa bûneink.
Miraculis dedit fidem	A hitnek csodajelet ád:
Habere se Deum patrem,	Az Isten vallja meg Fiát.
Infirma sanans corpora	Gyógyít nehéz kórságokat,
Et suscitans cadavera.	Életre hív halottakat.
Novum genus potentiae!	Imhol hatalma új jele:
Aquae rubescunt hydriae,	Piroslik a vödrök vize,
Vinumque iussa fundere	Parancsszaván csordul a bor,
Mutavit unda originem.	S a vízhullám új arcot ölt.
Orat salutem servulo	Kér térde-hajtva gyógyulást
Nixus genu centurio,	Szolgájának a százados.
Credentis ardor plurimus	Hitének lángja oly heves;
Extinxit ignes febrium.	A láz tüzét eloltja ez.
Petrus per undas ambulat,	Jár Péter a hullámokon,
Christi levatus dextera,	Fenntartja Krisztus jobbkeze.
Natura quam negaverat,	Mit a természet megtagadt:
Fides paravit semitam.	Készít a hit neki utat.
Quarta die iam foetidus	Kinek már hullabûze kél,
Vitam recepit Lazarus	Lázár, negyednap újra él.
Mortisque liber vinculis	Halál láncáról szabadúl
Factus superstes est sibi.	És önönmagát éli túl.
Rivos cruoris torridi	Megállít kór-buzogta vért
Contacta vestis obstruit,	Az érintett köntösszegély.
Fletu rigante supplicis	Az esdô asszony könnyei
Arent fluenta sanguinis.	A vér patakját eltömik.
Solutus omni corpore	A bénatestû nagybeteg
Iussus repente surgere	Hallja: ,,Kelj fel, mondom neked''
Suis vicissim gressibus	Ágyát azonnal felveszi
Aeger vehebat lectulum.	És lábon, épen elviszi.
Tunc ille ludas carnifex	Júdás, a hóhér áruló
Ausus magistrum tradere	Jô Mesterét eladni már:
Pacem ferebat osculo,	Csókkal köszönt békét reá,
Quam non habebat pectore.	Békét, mely tôle messze jár.
Verax datur fallacibus	Jámborra vet kezet gonosz,
Pium flagellat impius,	Igazat álnok ostoroz,
Crucique fixus innocens	Ártatlanságot megfeszít
Coniunctus est latronibus.	Vétek, s latrok közé soroz.
Xeromurram post sabbatum	Illatokkal hajnal felé
Quaedam vehebant compares,	Egynémi jámbor asszonyok
Quas allocutus angelus	Jônek s hallják angyal szavát:
Vivum sepulcro non tegi,	,,Élôt a sírbolt nem takar!''
Ymnis; venite, dulcibus	Daloljunk édes dalokat,
Omnes canamus subditum	Krisztusnak gyôztes éneket,
Christi triumpho tartarum,	Ki poklot láb alá szegett.
Qui nos redemit venditus.	Megváltott, kit eladtanak.
Zelum draconis invidi	Az álnok kígyónak fejét,
Et os leonis pessimi	Gonosz oroszlán erejét
Calcavit unicus Dei	Az Isten fia megtöré
Seseque caelis reddidit.	Aztán a mennybe visszatért.


Sedulius: Szûz Mária köszöntése.
Caelius Sedulius (c. 450)	Sedulius (450 kör.)
De Beata Maria.	Szûz Mária köszöntése.
Salve, sancta Parens, enixa puerpera Regem,	Szent Anya, üdvözlégy, a Királyt szûléd a világra,
Qui caelum terramque tenet per saecula, cuius	Azt, aki országol mennyben és földön örökké
Numen et aeterno complectens omnia gyro	S általölel mindent szent fölségének öröklô
Imperium sine fine manet; quae ventre beato	Abroncsával, s nincs idejének vége, határa.
Gaudia matris habens cum virginitatis honore,	Szûzek dísze tiéd, együtt anyaság örömével,
Nec primam similem visa es nec habere sequentem,	Nincs, nem volt, nem lesz soha hozzád senki hasonló.
Sola sine exemplo placuisti femina Christo.	Szûz egyedül te magad vagy tetszô asszony az Úrnak.


Venantius Fortunatus: A szent keresztrôl.
Venantius Fortunatus (Saec. VI.)	Venantius Fortunatus (VI. század)
De Sancta Cruce.	A szent keresztrôl.
Vexilla regis prodeunt,	Királyi zászló jár elôl,
Fulget crucis mysterium,	Keresztfa titka tündököl,
Qua vita mortem pertulit	Melyen az élet halni szállt
Et morte vitam protulit.	S megtörte holta a halált.
Quae vulnerata lanceae	Kegyetlen lándzsa verte át
Mucrone diro, criminum	Gonosz vasával oldalát.
Ut nos lavaret sordibus,	S mely szennyet, vétket eltörölt:
Manavit unda et sanguine,	Belôle víz és vér ömölt.
Impleta sunt, quae concinit	Az ôsi jóslat itt betelt,
David fideli carmine	Mit a hû Dávid énekelt:
Dicendo nationibus:	,,Az Úr -- halljátok, nemzetek!
Regnavit a ligno Deus.	Kereszten trónol köztetek''
Arbor decora et fulgida,	Rajtad tündöklik, drága fa,
Ornata regis purpura,	Királyi vérnek bíbora.
Electa digno stipite	Ô választott jeles faág,
Tam sancta membra tangere!	Ki szent testét karoltad át!
Beata, cuius brachiis	Világ bûnének zálogát
Pretium pependit saeculi,	Te hordoztad, te boldog ág.
Statera facta corporis	Az ellenség gonosz fejét
Tulitque praedam tartari.	Megváltónk rajtad zúzta szét.
O crux, ave, spes unica,	Kereszt, üdvözlégy, egy remény,
Hoc passionis tempore	A szenvedés ez ünnepén.
Piis adauge gratiam	Kérünk, kegyelmet adj nekünk,
Reisque dele crimina.	Add vétkünkért vezeklenünk.
Te, fons salutis, Trinitas,	Szentháromság, dicsérjenek,
Collaudet omnis spiritus;	Üdvösség kútja, mindenek.
Quibus crucis victoriam	Legyen gyôzelmünk, add meg ezt,
Largiris, adde praemium.	A diadalmas szent kereszt.


Venantius Fortunatus: Nagypénteki himnusz.
Venantius Fortunatus (Saec. VI.)	Venantius Fortunatus (VI. század)
Feria Sexta in Parasceve.	Nagypénteki himnusz.
Pange, lingua, gloriosi	Gyôzedelmes harc babérját
Lauream certaminis	Boldog ajkam énekeld.
Et super Crucis tropaeo	Ünnepeld a szent keresztet,
Dic triumphum nobilem,	Mint nemes gyôzelmi jelt,
Qualiter Redemptor orbis	S a feláldozott Királyt, ki
Immolatus vicerit.	Sír ölébôl gyôzni kelt.
De parentis protoplasti	Ezt a fát az ôsszülôknek
Fraude factor condolens,	Alkotónk jelölte meg,
Quando pomi noxialis	Mert halált a végzetes fa
Morsu in mortem corruit,	Almájával ettenek:
Ipse lignum tunc notavit	Azt akarta, fának átkát
Damna ligni ut solveret.	Fának titka törje meg.
Hoc opus nostrae salutis	Ezt a dolgot megváltásunk
Ordo depoposcerat,	Rendje-módja rendelé:
Multiformis proditoris	Igy az álnok árulónak
Ars ut artem falleret,	Csel zavarja meg cselét,
Et medelam ferret inde	S honnan a seb mérge áradt,
Hostis unde laeserat.	Onnan kapja gyógyszerét.
Quando venit ergo sacri	Igy, mikor a szent idônek
Plenitudo temporis,	Teljessége már betölt,
Missus est ab arce Patris	Földre szállott Atyja mellôl
Natus orbis Conditor	A teremtô Egyszülött
Atque ventre virginali	És a szûzi méh ölében
Carne amictus prodiit.	Embertestbe öltözött
Vagit infans inter arcta	Sirdogál a kisded Jézus,
Conditus praesepia,	Szûk a jászolágy neki.
Membra pannis involuta	Gyenge testét édesanyja
Virgo Mater alligat,	Rongy közé kötözgeti,
Et Dei pedes manusque	És az Isten keze-lábát
Stricta cingit fascia.	Pólyagöngyöleg fedi.
Lustra sex qui iam peregit,	Hatszor öt év hogy lemúlott,
Tempus implens corporis	S betöltötte idejét:
Sponte libera Redemptor,	Adta magát szenvedésre
Passioni deditus,	Önnön akaratakép,
Agnus in Crucis levatur,	És a Bárányt áldozatul
Immolandus stipite.	Keresztfára emelék.
Felle potus ecce languet,	Epe már meglankasztotta,
Sputa, clavi, lancea	Tüskék, szegek, lándzsa már
Mite corpus perforarunt,	Gyenge testét általverték:
Unda manat et cruor,	Víz folyt onnan s vérsugár.
Terra, pontus, astra, mundus	Földet, eget, tengereket
Quo lavantur flumine.	Tisztára mos ez az ár.
Crux fidelis, inter omnes	Hû keresztfa, nincsen még egy
Arbor una nobilis,	Ily nemes fa, sem bokor,
Nulla talem silva profert	Ilyen lombot, ily virágot
Fronde, flore, germine:	Erdô nem terem sehol.
Dulce ferrum, dulce lignum	Édes törzsök, édes ág te,
Dulce pondus sustinet,	Édes terhet hordozol.
Flecte ramos arbor alta,	Hajtsd meg ágaid, szikár fa,
Tensa laxa viscera	Könnyíts merev törzseden.
Et rigor lentescat ille,	Puhasággal végy erôt a
Quem dedit nativitas,	Szigorú természeten:
Et superni membra Regis	Tagjait a nagy királynak
Tende miti stipite.	Ugy karold szelídeden.
Sola digna tu fuisti	Csak te voltál hordni méltó
Ferre mundi victimam,	Üdvösségünk zálogát,
Atque portum praeparare	Rajtad ért, szent bárka, révet
Arca mundo naufrago,	A hajótörött világ,
Quam sacer cruor perunxit	Mert a Bárány drága vére
Fusus agni corpore.	Rólad permetez reánk.
Sempiterna sit beatae	A Boldog Szentháromságnak
Trinitati gloria,	Mindörökké tisztelet,
Aequa Patri Filioque,	Atyát, Fiut, Vigasztalót
Par decus Paraclito,	Egyformán dícsérjetek,
Unius trinique nomen	Ama Háromságos-Egynek
Laudet universitas.	Nevét áldják mindenek.


Venantius Fortunatus: A Szeplôtelen Szûzhöz.
Venantius Fortunatus (Saec. VI.)	Venantius Fortunatus (VI. század)
In honorem Immaculatae Beatae Mariae Virginis.	A Szeplôtelen Szûzhöz.
O gloriosa virginum,	Ó szûzek legdicsôbbike,
Sublimis inter sidera,	Szép csillagok legszebbike,
Qui te creavit, parvulum	Ki alkotód, a Kisdedet,
Lactante nutris ubere.	Kebled tejével éteted.
Quod Heva tristis abstulit,	Mit a bús Éva elragadt,
Tu reddis almo germine;	Megadja mind kegyes Fiad,
Intrent ut astra flebiles,	Hogy leljünk, árvák, új utat,
Coeli recludis cardines.	Kezed az égbe fölmutat.
Tu Regis alti ianua,	Ó nagy király nyílt ajtaja!
Et aula lucis fulgida;	Fénynek tündöklô udvara!
Vitam datam per Virginem,	E Szûz ad nektek életet:
Gentes redemptae, plaudite.	Ujjongjatok ti nemzetek!
Jesu, tibi sit gloria,	Dicsôség teneked Urunk,
Qui, natus es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre et almó Spiritu	Atya s kegyes Lélek, neked,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Venantius Fortunatus: A boldogságos Szûz Máriáról.
Venantius Fortunatus (Saec. VI.)	Venantius Fortunatus (VI. század)
De Beata Maria Virgine.	A boldogságos Szûz Máriáról.
Quem terra, pontus, sidera	Kit tenger, föld és csillagok:
Colunt, adorant, praedicant,	Áld és imád és prédikál,
Trinam regentem machinam	A hármas mindenség Ura
Claustrum Mariae bajulat.	Mária rejtekébe száll.
Cui luna, sol et omnia	Kinek nap, hold és mindenek
Deserviunt per tempora,	Szolgálnak ezredek során:
Perfusa caeli gratia	Kegyelemtôl eláradott
Gestant puellae viscera.	Szíve alatt hordja a Lány.
Beata Mater munere,	Ó boldog égi híradás:
Cuius supernus Artifex,	Kinek ama nagy Alkotó
Mundum pugillo continens,	Méhébe vonja meg magát,
Ventris sub arca clausus est.	A mindenséget átfogó.
Beata coeli nuntio,	Ó boldog, égi hívatás:
Fecunda sancto Spiritu,	A Szentlélek mívelt csodát,
Desideratus gentibus	Hogy akiért a nemzetek
Cuius per alvum fusus est.	Sóhajtanak: szívébe szállt.
Jesu, tibi sit gloria,	Dicsôség teneked Urunk,
Qui natus es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre et almo Spiritu	Atya, s kegyes Lélek, neked,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Ismeretlen szerzô (V. század.): A szeretet himnusza. (A nagycsütörtöki lábmosásra.)
Anonymus auctor (Saec. V.)	Ismeretlen szerzô (V. század.)
De caritate, ad Mandatum.	A szeretet himnusza. (A nagycsütörtöki lábmosásra.)
Congregavit nos in unum Christi amor,	Minket itt Krisztus szerelme összegyüjtött.
Exsultemus et in ipso iucundemur,	Örvendezzünk és Ôbenne vigadozzunk.
Timeamus et amemus Deum vivum	Féljük azért s szeressük az örök Istent
Et ex corde diligamus nos sincero.	És egymást is megszeressük tiszta szívbôl.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Qui non habet caritatem, nihil habet,	Akiben szeretet nincsen: semmi sincsen.
Sed in tenebris et umbra mortis manet;	Ködben ül az s árnyékában a halálnak.
Nos alterutrum amemus et in die,	Mi tehát szeressük egymást, s nappal járjunk
Sicut decet, ambulemus lucis filii,	Világosság fiaihoz amint illik.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Caritas est summum bonum et amplum donum,	Szeretet a legnagyobb jó, legnagyobb kincs
In qua pendet totus ordo praeceptorum,	A parancsok teljessége mind ezen függ,
Per quam vetus atque nova lex impletur,	A szeretet tölt be új és régi törvényt.
Quae ad caeli celsa mittit se repletos.	Magas mennybe a szeretôt elsegíti.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Nam ut caritas coniungit et absentes,	Szeretet távollevôket egybefûzi,
Sic discordia disiungit et praesentes,	Civódás együttvalókat széjjelûzi.
Unum omnes indivise sentiamus	Mindnyájan hát oszthatatlan egyet értsünk
Nec ut simul adgregati dividamur.	Viszálykodás meg ne ossza közösségünk,
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Simul ergo cum in unum cogregamur,	Most, hogy ilyen egyességben összegyûltünk.
Ne nos mente dividamus, caveamus;	Visszavonás meg ne férjen, résen álljunk,
Cessent iurgia maligna, cessent lites,	Veszekedés, pörlekedés elcsituljon,
Vere in medio sic nostri Christus erit.	Igy igazán Krisztus lészen közepettünk,
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Clamat Dominus et dicit clara voce:	Szól az Úr és tiszta szóval ezt kiáltja:
Ubi fuerint in unum cogregati	Mindenütt, ahol csak egybegyülekeznek
Meum propter nomen simul tres vel duo.	Hárman avagy ketten is az én nevemben,
Et in medio eorum ego ero.	Bizony mondom, én leszek ott közepettük.
Ubi caritas et.amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Haec per coccum priscae legis figuratur,	Példakép a régi törvény bíbor inge,
Qui bis rubeo colore tingebatur,	Amely kétszer mártatott meg karmazsinban.
Quia caritas praeceptis in duobus	Mert a szeretet parancsa kettôt rendel:
Constat, quis Deus amatur atque homo.	Istent is törvény szeretni, és az embert.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Ardua et arta via ducit sursum,	Meredek és szoros ösvény visz magasba
Ampla est atque devexa, quae deorsum,	Széles út és lejtes út a mélybe húzó.
Sed perennem dat fraternus amor vitam,	A testvéri szeretetnek menny a része,
Et perpetuam malignis lis dat poenam.	A viszálynak örökös a büntetése.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Tota ergo mente Deum diligamus,	Teljes szívbôl hát az Istent úgy szeressük.
Et illius nil amori praeponamus,	Semmit, semmit nála jobban ne keressünk.
Inde proximos in Deo ut nos ipsos,	Aztán Istenért szeressük, mint magunkat,
Diligamus propter Deum inimicos.	Még ha ellenség is, felebarátunkat.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Unanimiter excelsum imploremus,	Könyörögjük egy lélekkel a Felségest,
Ut det pacem clemens nostris in diebus,	Adjon nekünk napjainkban békességet.
Tungant fidei speique opus bonum,	Hogy a hitnek szolgálhassunk és reménynek
Ut consortium captemus supernorum.	S részesei lehessünk a magas égnek.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.
Gloriam aeterno regi decantemus	Zengjük az örök Királynak dicsôségét,
Et pro vita dominorum exoremus,	S imádkozzunk urainknak életéért.
Multos ut cum ipsis annos gaudeamus,	Hogy sokáig éljünk együtt és örüljünk,
Propter quorum hic amore congregamur.	Akik itt most szeretetben összegyûltünk.
Ubi caritas et amor, Deus ibi est.	Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.


Nagy Szent Gergely: Halld meg, jóságos Alkotó.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Aude benigne Conditor. *	Halld meg, jóságos Alkotó. *
Audi, benigne Conditor,	Halld meg, jóságos Alkotó
Nostras preces cum fletibus,	Könyörgésünk síró szavát,
In hoc sacro ieiunio	Mellyel hozzád fohászkodunk
Fusas quadragenario.	E negyven napos böjtön át.
Scrutator alme cordium,	A szívek vizsgálója vagy,
Infirma tu scis virium;	Gyengéinket jól ismered:
Ad te reversis exhibe	Kik hozzád térnek, add nekik
Remissionis gratiam.	A bocsánat kegyelmeit.
Multum quidem peccavimus,	Bûnünk tenger, de kegyesen
Sed parce confitentibus;	Vedd, aki vallomást teszen,
Ad laudem tui nominis	Nevednek dicsôségeért
Confer medelam languidis.	Adj a betegnek enyhülést.
Sic corpus extra conteri	Engedd, hogy testünk törje meg
Dona per abstinentiam,	Az üdvös megtartóztatás,
leiunet ut mens sobria	Hogy immár a böjtös szivek
A labe prorsus criminum.	Bûnt többé ne éhezzenek.
Praesta, beata Trinitas,	Boldog Háromság, tedd meg ezt,
Concede, simplex Unitas,	Egyszerû Egység, add meg ezt,
Ut fructuosa sint tuis	Hogy hozzon bô gyümölcsöket
Ieiuniorum munera.	Tieidnek a böjtölés.
* In Quadragesima ad Vesperas.	* Böjti vecsernye-himnusz.


Nagy Szent Gergely: Titokzatos szokás szerint.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Ex more docti mystico. *	Titokzatos szokás szerint. *
Ex more docti mystico	Titokzatos szokás szerint
Servemus hoc ieiunium,	Tartsuk meg ezt a böjtidôt,
Deno dierum circulo	Míg teljes lesz az ismerôs
Ducto quater notissimo.	Négyszerte tíz nap útköre.
Lex et Prophetae primitus	Törvény és próféták szava
Hoc praetulerunt, postmodum	Irta elô e szent idôt,
Christus sacravit, omnium	De Krisztusunk szentelte meg,
Rex atque Factor temporum.	Idôk Királya s Kútfeje.
Utamur ergo parcius	Legyen hát köztünk kevesebb
Verbis, cibis et potibus,	A szó, az étel és ital.
Somno, iocis, et arctius	Alvás, vígság kurtább legyen
Perstemus in custodia.	És szorosabb a fegyelem.
Vitemus autem pessima,	Kerüljük el a sok veszélyt,
Quae subruunt mentes vagas,	Mely szabados lélekre les,
Nullumque demus callidi	S a zsarnokságot, mit nekünk
Hostis locum tyrannidi.	Készít fortélyos ellenünk.
Dicamus omnes cernui,	Hogy meghajlítsa bosszuló
Clamemus atque singuli,	Haragját a kemény bíró,
Ploremus ante iudicem,	Könnyezve kérjék ajkaink
Flectamus iram vindicem.	S kiáltsuk leborulva mind:
Nostris malis offendimus	Mi bûneinkkel, Istenünk,
Tuam Deus clementiam,	Megsértettük jóságodat,
Effunde nobis desuper,	De öntsd ki ránk kegyelmesen
Remissor, indulgentiam.	Elengedô irgalmadat.
Memento, quod sumus tui,	Emlékezzél: mi a tied,
Licet caduci, plasmatis,	Esendô mûveid vagyunk,
Ne des honorem nominis	Kérünk, ne hagyd, hogy általunk
Tui, precamur, alteri.	Kárt valljon szentséges neved.
Laxa malum quod fecimus,	Oldd el bûneink kötelét,
Auge bonum quod poscimus,	S a jót, mit kérünk, megtetézd,
Placere quo tandem tibi	Hogy végre és örökre már
Possimus hinc et perpetim.	Meglelhessük tetszésedet.
Praesta beata Trinitas,	Boldog Háromság, tedd meg ezt,
Concede simplex Unitas,	Egyszerû Egység, add meg ezt,
Ut fructuosa sint tuis	Hogy hozzon bô gyümölcsöket
Ieiuniorum munera.	Tiéidnek a böjtölés.
* In Quadragesima ad Matutinum.	* A böjti matutinum himnusza.


Nagy Szent Gergely: Fényalkotó kegyelmes Úr.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Lucis Creator optime. *	Fényalkotó kegyelmes Úr. *
Lucis Creator optime,	Fényalkotó kegyelmes Úr,
Lucem dierum proferens,	Ki megformáltad a napot
Primordiis lucis novae	S az elsô fény kelésekor
Mundi parans originem:	Világnak adtál kezdetet,
Qui mane iunctum vesperi	Ki reggel-estét egybekötsz
Diem vocari praecipis,	S nappal nevével hívatod:
Illabitur tetrum chaos,	A rút kaosz szakad reánk,
Audi preces cum fletibus.	Hallgasd meg felsíró imánk.
Ne mens gravata crimine,	Ne hagyd a bûn-tört lelket el,
Vitae sit exsul munere,	Az életet ne játssza el,
Dum nil perenne cogitat,	Ha minden örököt feled
Seseque culpis illigat.	S vétkek vesztôin tévelyeg.
Caeleste pulsat ostium	Menny kapuját zörgesse meg,
Vitale tollat praemium:	Élet javát hadd nyerje meg,
Vitemus omne noxium,	Kerüljük el a szirteket,
Purgemus omne pessimum.	Mossunk le minden szennyeket.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg azt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Dominica ad Vesperas.	* Vasárnapi vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Ég mérhetetlen Mestere.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Immense caeli Conditor. *	Ég mérhetetlen Mestere. *
Immense caeli Conditor,	Ég mérhetetlen Mestere,
Qui, mixta ne confunderent,	Ki megosztád a vizeket,
Aquae fluenta dividens	S hogy egybe ne zúduljanak,
Caeium dedisti limitem:	Határul adtad az eget:
Firmans locum caelestibus	Kitûzted az ég vizei
Simulque terrae rivulis,	S a földi patakok helyét:
Ut unda flammas temperet,	Fékezze víz a lángokat,
Terrae solum ne dissipent.	A föld ne száradhasson el.
Infunde nunc, piissime,	Kegyelmes, áraszd most belénk
Donum perennis gratiae,	El nem fogyó malasztodat,
Fraudis novae ne casibus	Hogy meg ne rontsa népedet
Nos error atterat vetus.	Új álnoksággal régi bûn.
Lucem fides adaugeat,	Fényeskedjék jobban hitünk,
Sic luminis iubar ferat,	Lobogtasson fáklyát nekünk.
Haec vana cuncta proterat,	Minden hívságot rontson e1,
Hanc falsa nulla comprimant.	S hamisság meg ne férje azt.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito	S te Szentlélek, Vigasztaló:
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Secunda, ad Vesperas.	* Hétfôi vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Földnek Teremtô Istene.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Telluris ingens Conditor. *	Földnek Teremtô Istene. *
Telluris ingens Conditor,	Földnek teremtô Istene,
Mundi solum qui separans	Ki a roppant vizek alól
Pulsis aquae molestiis	Kivontad a világtalajt
Terram dedisti immobilem:	S megállítottad földedet,
Ut germen aptum proferens	Hoz immár hasznos magvakat,
Fulvis decora floribus	Virágok ékét ölti fel,
Fecunda fructu sisteret,	Gyümölcsökkel termékenyül,
Pastumque gratum redderet:	Élôknek édes étkeül.
Mentis perustae vulnera	A megpörzsölt lélek sebét
Munda virore gratiae;	Hadd olajozza kegyelem,
Ut facta fletu diluat,	Tisztítsa könny a tetteket
Motusque pravos atterat.	S a vétkes vágyat törje meg.
Jussis tuis obtemperet,	Fogadjuk meg parancsodat,
Nullis malis approximet:	Messze kerüljünk rosszakat,
Bonis repleri gaudeat,	Jóval töltözzön a kebel,
Et mortis ictum nesciat.	S halál kezét kerülje el.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Tertia, ad Vesperas.	* Keddi vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Egek Szentséges Istene.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Coeli Deus sanctissime. *	Egek Szentséges Istene. *
Coeli Deus sanctissime,	Egek szentséges Istene,
Qui lucidas mundi plagas	Ki tûzsugárral színezed
Candore pingis igneo,	A föld világos tájait
Augens decoro lumine:	S szépségül fényt lehelsz reá,
Quarto die, qui flammeam	Ki felgyujtod negyed napon
Dum solis accendis rotam,	A lángos napkorong tüzét,
Lunae ministras ordinem,	S törvényes utat írsz a hold
Vagosque cursus siderum:	S a kóbor csillagok elé,
Ut noctibus, vel lumini	Hogy napvilágot s éjszakát
Diremptionis terminum,	Törvény mesgyéje messe szét,
Primordiis et mensium	És biztos jel hirdesse ki
Signum dares notissimum..	A hónapoknak kezdetét:
Expelle noctem cordiam,	Ûzd el a szívek éjjelét,
Absterge sordes mentium,	Mosd le a lélek szennyesét,
Resolve culpae vinculum,	Vedd le a vétek kötelét
Everte moles criminum.	S a bûntudat malomkövét.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Quarta, ad Vesperas.	* Szerdai vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Ó nagyhatalmas Istenünk.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Magnae Deus potentiae. *	Ó nagyhatalmas Istenünk. *
Magnae Deus potentiae,	Ó nagyhatalmas Istenünk,
Qui fertili natos aqua	Ki a vizek szülötteit
Partim relinquis gurgiti,	Vagy az örvénynek lennhagyod,
Partim levas in aëra:	Vagy a magasba emeled,
Demersa lymphis imprimens,	Ezek az árban ússzanak,
Subvecta caelis erigens:	Azok fennen szárnyaljanak,
Ut stirpe ab una prodita,	Hogy egy törzs népe töltsön el
Diversa repleant loca:	Különbözô országokat:
Largire cunctis servulis,	Kis szolgáidhoz légy kegyes,
Quos mundat unda sanguinis,	Akikre véred permetez,
Nescire lapsus criminum,	Ne ismerjék meg a bukást,
Nec ferre mortis taedium.	Sem a halálos borzadást.
Ut culpa nullum deprimat,	Senkit ne zúzzon el a bûn,
Nullum efferat iactantia;	Senkit ne fújjon fel a gôg,
Elisa mens ne concidat,	E1 ne zuhanjon a bukó,
Elata mens ne corruat.	Le ne törjön fuvalkodó.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Quinta, ad Vesperas.	* Csütörtöki vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Nagyságos emberalkotó.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Hominis superne Conditor. *	Nagyságos emberalkotó. *
Hominis superne Conditor,	Nagyságos emberalkotó,
Qui cuncta solus ordinans,	Egyetlen törvény-rendelô;
Humum iubes producere	Parancsolsz, s vadakat terem
Reptantis et ferae genus:	És csúszómászó fajt a föld.
Et magna rerum corpora,	A lomhatestû tárgyakat
Dictu iubentis vivida,	Megéleszti parancsszavad,
Per temporum certas vices	Hogy tartsanak rendet, szabályt
Obtemperare servulis:	És szolgálják szolgáidat.
Repelle, quod cupidinis	Ûzd el a szennyes szenvedélyt,
Ciente vi nos impetit,	Ha megrohanja népedet:
Aut moribus se suggerit,	Az erkölcsöt ne bontsa meg,
Aut actibus se inserit.	A tetteket ne rontsa meg.
Da gaudiorum praemia,	Add meg boldog jutalmadat,
Da gratiarum munera;	Ajándékos malasztokat,
Dissolve litis vincula,	Vágd el a perpatvarokat,
Adstringe pacis foedera.	Szôjj békét s barátságokat.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Eredetileg az elsô sor: Plasmator Hominis Deus. -- Feria Sexta ad Vesperas.	* Pénteki vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Ki csillagokat alkotál.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Creator alme siderum. *	Ki csillagokat alkotál. *
Creator alme siderum,	Ki csillagokat alkotál,
Aeterna lux credentium,	Örökkévaló fénysugár,
Iesu, Redemptor omnium,	Világmegváltó Jézusunk,
Intende votis supplicum.	Hallgasd meg esengô szavunk.
Qui, daemonis ne fraudibus	Hogy el ne ölje ördögi
Periret orbis, impetu	Ármány a földet, lobogó
Amoris actus, languidi	Szerelmedben magad vagy a
Mundi medela factus es.	Veszett világnak orvosa.
Commune qui mundi nefas	Világ köz bûnét hogy leródd,
Ut expiares, ad crucem	A keresztfáért elhagyod
E Virginis sacrario	Ó szeplôtelen áldozat
Intacta prodis victima.	A Szûz ölének templomát.
Cuius potestas gloriae,	Dicsôséged hatalma ez:
Nomenque cum primum sonat,	Neved legelsô hallatán
Et caelites et inferi	Mennyeiek, pokoliak
Tremente curvantur genu.	Térdreszketôn meghajlanak..
Te deprecamur ultimae	Nagy Bíró a végsô napon,
Magnum diei Iudicem:	Esengve kérünk, hadd legyen
Armis supernae gratiae	Ellenségünktôl védelem
Defende nos ab hostibus.	Magas malasztod fegyvere.
Virtus, honor, laus, gloria	Dicsôség, áldás, tisztelet
Deo Patri cum Filio,	Az Atyának és Fiunak,
Sancto simul Paraclito	S a Vigasztalónak velük,
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkön át.
* In adventu ad Vesperas.	* Adventi vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: A minden napok elsején.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Primo dierum omnium. *	A minden napok elsején. *
Primo dierum omnium,	A minden napok elsején,
Quo mundus exstat conditus,	Min a világ alkottatott,
Vel quo resurgens Conditor	S amelyen a Föltámadott
Nos morte victa liberat:	Legyôzte értünk a halált:
Pulsis procul torporibus,	Fürgébben serkenjünk ma fel,
Surgamus omnes ocius,	Az álom gôzét ûzzük el,
Et nocte quaeramus Deum,	Istent keressük éjszaka,
Prophetam sicut novimus.	Ez a Próféta szózata.
Nostras preces ut audiat,	Hogy hallja meg esdô imánk,
Suamque dextram porrrgat	És jobbkezét terjessze ránk,
Et expiatos sordibus	Hogy szennyeinktôl szabadon
Reddat polorum sedibus.	Hívjon magához egykoron.
Ut, quique sacratissimo	Kik a nyugvás óráiban,
Huius diei tempore	A napnak legszentebb szakán,
Horis quietis psallimus,	Zsolozsmaszóval áldjuk Ôt:
Donis beatis muneret.	Boldog kegyelmét nyerjük el.
Iam nunc, paterna claritas,	Tehozzád, ó Atyai Fény,
Te postulamus affatim,	Imádkozunk, hogy messze ûzd
Absint faces libidinis	A szenvedély sötét tüzét
Et omnis actus noxius.	És mindent, ami ártana.
Ne foeda sit vel lubrica	Testünk házát ne rontsa szenny,
Compago nostri corporis,	Sem a sikamló ösztönök,
Ob cuius ignes ignibus	Ne lobbanjon e lángokon
Avernus urat acrius.	Még lángolóbbra a Pokol.
Mundi Redemptor, quaesumus,	Kérünk, Megváltónk, tégedet,
Tu probra nostra diluas,	Mosd el híveid szégyenét
Vitae perennis commoda	És kegyesen add meg nekik
Nobis benigne conferas.	Az örök élet édesét.
Quo carnis actu exsules	Ha majd a testbôl távozunk,
Effecti ipsi caelibes,	A számkivettetés után,
Ut praestolemur cernui,	Hadd zengjük akkor boldogan
Melos canamus gloriae.	A dícsérô melódiát.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Dominica ad Matutinum in hieme.	* Vasárnapi Matutinumra, téli idôben.


Nagy Szent Gergely: Ó Háromság Egysége te.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Tu Trinitatis Unitas. *	Ó Háromság Egysége te. *
Tu Trinitatis Unitas,	Ó Háromság Egysége te,
Orbem potenter quae regis,	Ki mindenen uralkodol,
Attende laudis canticum,	Halld meg az áldó éneket,
Quod excubantes psallimus.	Mit virrasztván zengünk neked.
Ortus refulget Lucifer	Ébred a hajnal csillaga,
Sparsamque lucem nuntiat,	S a felkelô fényt hirdeti,
Cadit caligo noctium,	Az éjszakák homálya hull.
Lux Sancta nos illuminet.	Ragyogjon ránk a Tiszta Fény.
Nam lectulo consurgimus	Immár az ágyból fölkelünk
Noctis quieto tempore,	Éjszaka békés idején,
Ut flagitemus omnium	Hogy tôled kérjünk tisztulást,
A te medelam vulnerum.	Minden sebünkre gyógyulást.
Quo fraude quidquid daemonum	Ha vétkeztünk az éjszakán,
In noctibus deliquimus,	Megférvén ördögök csele:
Abstergat illud caelitus	A mennyekbôl hadd mossa le
Tuae potestas gloriae.	Dicsôsége hatalma azt.
Ne corpus astet sordidum,	Hogy testünk szenny ne ülje meg,
Nec torpor instet cordium,	Ne tompaság a szíveket,
Nec criminis contagio	És meg ne hûtse bûnragály
Tepescat ardor spiritus.	A szellem szárnyaló tüzét.
Ob hoc, Redemptor, quaesumus:	Kérünk azért, Üdvözítô,
Reple tuo nos lumine,	Hogy fényességed töltsön el,
Per quod dierum circulis	Ragyogja be napunk a fény,
Nullis ruamus actibus.	S botlás ne érje lépteink.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Sexta, ad Matutinum.	* Pénteki Matutinumra.


Nagy Szent Gergely: A napvilág leáldozott.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Te lucis ante terminum. *	A napvilág leáldozott. *
Te lucis ante terminum,	A napvilág leáldozott;
Rerum Creator, poscimus,	Kérünk, Teremtônk tégedet,
Ut pro tua ciementia	Maradj velünk kegyelmesen,
Sis praesul et custodia.	Ôrizzed, óvjad népedet.
Procul recedant somnia	A rossz álmok távozzanak,
Et noctium phantasmata;	És minden éji képzelet.
Hostemque nostrum comprime,	Ellenségünket ûzzed el,
Ne polluantur corpora.	Hogy testünket ne rontsa meg.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
*Ad Completorium.	* Completoriumra.


Nagy Szent Gergely: Száll a tüzes nap lefelé.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Iam sol recedit igneus. *	Száll a tüzes nap lefelé. *
Iam sol recedit igneus,	Száll a tüzes nap lefelé,
Tu, lux perennis, Unitas,	Szívünkben, örök Napvilág,
Nostris beata Trinitas,	Boldog Egység és Háromság,
Infunde amorem cordibus!	Gyujtsd fel a szeretet tüzét.
Te mane laudum carmine,	Téged dicsér reggel dalunk,
Te deprecamur vespere;	Este is eléd járulunk.
Digneris, ut te supplices	Engedj áldanunk Tégedet,
Laudemus inter caelites.	A mennyeiek közepett.
Patri simulque Filio,	Az Atyának és Fiúnak,
Tibique, Sancte Spiritus,	S Szentlélekisten, neked is,
Sicut fuit, sit iugiter	Miképen volt, mindenkoron
Saeclum per omne gloria.	És mindörökké Glória!
* Sabbato ad Vesperas.	* Szombati vecsernyére.


Nagy Szent Gergely: Fekete éjszaka fedez.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Nox atra rerum contegit. *	Fekete éjszaka fedez. *
Nox atra rerum contegit	Fekete éjszaka fedez,
Terrae colores omnium:	A földön minden színeket.
Nos confitentes poecimus	Szívek igaz bírája te,
Te, iuste iudex cordium:	Mi vallomást teszünk neked.
Ut auferas piacula,	Engesztelésünk elfogadd,
Sordesque mentis abluas:	És mosd le lelkünk szennyesét,
Donesque, Christe, gratiam,	Kegyelmet adj, Krisztus, nekünk,
Ut arceantur crimina.	Távol legyen tôlünk a bûn.
Mens ecce torpet impia,	Im elszorítja a szívet,
Quam culpa mordet noxia;	Mardosó lelkiismeret.
Obscura gestit tollere,	Az éjt lerázni szomjaz ô,
Et te, Redemptor, quaerere.	S téged keres, Üdvözítô.
Repelle tu caliginem	Belsejébôl Te ûzzed el,
Intrinsecus quam maxime:	És mindenestül, a homályt,
Ut in beato gaudeat	Hogy vigadozva nyerje meg
Se collocari lumine.	A fénynek boldog otthonát.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia,
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Feria Quinta ad Matutinum.	* Csütörtöki Matutinumra.


Nagy Szent Gergely: Mártírok királyi Ura.
Sanctus Gregorius Magnus (540--604)	Nagy Szent Gergely (540--604)
Rex gloriose Martyrum. *	Mártírok királyi Ura. *
Rex gloriose Martyrtum,	Mártírok királyi Ura,
Corona confitentium,	Hitvallóid koszoruja:
Qui respuentes terrea	A földi jót ki megveti,
Perducis ad caelestia.	Mennyeieket adsz neki.
Aurem benignam protinus	Kérünk, hamar hallgassa meg
Appone nostris vocibus;	Imánkat jóságos füled.
Trophaea sacra pangimus,	Szent diadalt ünnepelünk;
Ignosce quod deliquimus.	Mit vétkeztünk, nézd el nekünk.
Tu vincis in Martyribus,	Te vagy a gyôzô egymagad,
Parcendo confessoribus,	Mártírok ereje te vagy,
Tu vince nostra crimina,	Te gyôzd le bennünk, ami bûn,
Donando indulgentiam.	Engedj nekünk bocsánatot.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio	Dícsérjük egyszülött Fiát,
Cum Spiritu Paraclito,	S a Lelket, a Vigasztalót,
Et nunc, et in perpetuum.	Most és örök idôkön át.
* In festis plurimorum Martyrum, ad Vesperas et Laudes.	* Több szent vértanú Vecsernyéjére és Dícséretére


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Világmegváltó Jézusunk.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Jesu Redemptor omnium. *	Világmegváltó Jézusunk. *
Jesu, Redemptor omnium,	Világmegváltó Jézusunk,
Quem lucis ante originem	Akit a kelô fény elôtt,
Parem Paternae gloriae	Mint felségének felesét,
Pater supremus edidit.	A mindenható Atya szült:
Tu lumen et splendor Patris	Atyának fényessége Te,
Tu spes perennis omnium,	Mindennek örökös remény,
Intende quas fundunt preces	Hallgasd meg e világ szerént
Tui per orbem servuli.	Könyörgô kis szolgáidat!
Memento, rerum Conditor,	Emlékezzél meg, Alkotó,
Nostri quod olim corporis,	Hogy hozzánk jöttél egykoron,
Sacrata ab alvo Virginis	A Szûz méhének szenthelyén
Nascendo, formam sumpseris.	Testünk formáját fölvevén.
Testatur hoc praesens dies,	Bizonyság rá e mái nap,
Currens per anni circulum,	Ha megkerûl az év körén:
Quod solus e sinu Patris	Hogy Atyád keblébôl kiszállsz,
Mundi salus adveneris.	Világ egyetlen üdve te.
Hunc astra, tellus, aequora,	Csillagok, föld és tengerek,
Hunc omne, quod coelo subest,	Minden, mi él az ég alatt,
Salutis Auctorem novae	Új énekkel köszönti fel
Novo salutat cantico.	Új üdvösségünk kútfejét.
Et nos, beata quos sacri	Mi is, kiket a drága Vér
Rigavit unda sanguinis	Boldog hulláma megmosott.
Natalis ob diem tui	Születésnapod ünnepén
Hymni tributum solvimus.	Himnuszt hozunk ajándokul.
Jesu, tibi sit gloria,	Glória neked Jézusunk,
Qui natus es de Virgine;	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre et almo Spiritu,	Atya, s kegyes Lélek, neked,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* Eredetileg: Christe Redemptor omnium. In Nativitate Domini, ad Vesperas.	* Karácsonyi Vecsernyére.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Égnek örökös Glória.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Aeterna caeli gloria. *	Égnek örökös Glória. *
Aeterna caeli gloria,	Égnek örökös Glória,
Beata spes mortalium,	Halandóknak boldog remény,
Summi Tonantis Unice,	A Mennydörgô Egyetlene,
Castaeque proles Virginis:	A tiszta Szûznek Gyermeke,
Da dexteram surgentibus,	Nyújtsd a kelônek jobbodat,
Exsurgat et mens sobria,	Keljen fel józanúl a szív,
Flagrans et in laudem	S Istennek zengje lángolón
Dei Grates rependat debitas.	A hála köteles dalát.
Ortus refulget Lucifer,	Ébred a Hajnal csillaga,
Praeitque solem nuntius,	S a felkelô fényt hirdeti.
Cadunt tenebrae noctium:	Az éjszakák homálya hull:
Lux sancta nos illuminet.	Szentséges fényed töltsön el.
Manensque nostris sensibus,	Maradjon is bennünk a fény,
Noctem repellat saeculi,	Világnak éjét ûzze el,
Omnique fine temporis	És az idôknek végeig
Purgata servet pectora.	Szívünket tisztán tartsa meg.
Quaesita iam primum fides	Hitünknek élô magva már
In corde radices agat:	Ágazzon bennünk gyökeret,
Secunda spes congaudeat,	Vele viruljon a remény
Qua maior exstat caritas.	S a legnagyobb; a szeretet.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát,
Cum Spiritu Paraclito	S a Lelket, a Vigasztalót,
Nunc et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.
* Feria Sexta, ad Laudes	* Pénteki Dicséretre.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Fölséges Ige, ki Atyád.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Verbum supernum prodiens. *	Fölséges Ige, ki Atyád. *
Verbum supernum prodiens	Fölséges Ige; ki Atyád
E Patris aeterni sinu,	Örök keblébôl kélsz elô,
Qui natus orbi subvenis	Idôk teljében testbe szállsz,
Labente cursu temporis:	S világ ügyét felvállalod:
Illumina nunc pectora,	Ragyogd be most a lelkeket,
Tuoque amore concrema;	S lobbantsd fel bennük tüzedet,
Ut cor caduca deserens	Szív az esendôt hagyja el,
Coeli voluptas impleat.	S a menny szépsége töltse be.
Ut, cum tribunal Iudicis	Ha majd a nagy Bírói Szék
Damnabit igni noxios,	Tûzbe küldi a rosszakat
Et vox amica debitum	S a jókat a baráti hang
Vocabit ad coelum pios;	Szolgált egükbe hívja meg:
Non esca flammarum nigros	Ne nyeljen akkor minket el
Volvamur inter turbines.	A lángoló setét özön,
Vultu Dei sed compotes	Hanem az Isten Arca és
Coeli fruamur gaudiis.	A boldog ég legyen miénk.
Patri simulque Filio,	Atyaistennek glória,
Tibique, Sancte Spiritus,	S Fiú és Szentlélek neked
Sicut fuit, sit íugiter	Miképen volt és szüntelen
Saeclum per omne gloria.	Most és örök idôkön át.
* In adventu ad Matutinum.	* Ebben az alakban a XIV. századból. Adventi Matutinumra.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Im harsan feddô égi szó.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
En clara vox redarguit.*	Im harsan feddô égi szó.*
En clara vox redarguit,	Im harsan feddô égi szó,
Obscura quaeque personans:	Szívek homályán átható:
,,Procul fugentur somnia,	Távozzatok, káprázatok,
Ab alto Jesus promicat.	Magasból Jézus ránk ragyog.
Mens iam resurget torpida,	Már kábult lélek talpra kelj,
Non amplius iacens humi;	Tespedve többé ne heverj.
Sidus refulget iam novum,	Új csillag fénye tündököl,
Ut tollat omne noxium!''	Fut minden bûn e fény elôl.
En agnus ad nos mittitur,	A Bárány ím közénkbe jô,
Laxare gratis debitum,	Felold minden bilincset ô.
Ormnes simul cum lacrimis	Minden szemek könnyezzenek,
Precemur indulgentiam.	Bocsánatért úgy esdjenek.
Ut, cum secundo fulserit	Ha fénylik újra majd az Úr,
Metuque mundum cinxerit,	Vad félelem ha ránk borúl:
Non pro reatu puniat,	Ne bosszulónk legyen s bíránk,
Sed nos pius tunc protegat.	Védô kezét terjessze ránk.
Virtus, honor, laus, gloria	Dícsérjük, áldjuk hangosan
Deo Patri cum Filio.	Az Atyaistent s egy Fiát
Sancto simul Paraclito	S a Vígasztaló Lelket is,
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkön át.
* In adventu ad Laudes.	* Adventi Dícséretre.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Üdvösség napja, Jézusunk.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
O Sol salutis, intimis  *	Üdvösség napja, Jézusunk. *
O Sol salutis, intimis,	Üdvösség napja, Jézusunk,
Iesu, refulge mentibus,	Ragyogj fel szívünk rejtekén,
Dum nocte pulsa gratior	Fut már az éj, a földkerek
Orbi dies renascitur.	Színére új, szebb nap derül.
Dans tempus acceptabile,	Adtál kívánatos idôt:
Da lacrimarum rivulis	Hadd mossa könnyek kútfeje
Lavare cordis victimam,	Tiszta áldozatul szívünk
Quam laeta adurat caritas.	S gyullassza vidám szeretet.
Quo fonte manavit nefas,	Honnét a bûn forrása folyt;
Fluent perennes lacrimae,	Örök a könnyek kútfeje,
Si virga paenitentiae	Ha a bûnbánat vesszeje
Cordis rigorem conterat.	Kérges szívünket megtöri.
Dies venit, dies tua,	Jô már a nap, a Te napod,
In qua reflorent omnia;	Hogy minden újra felvirít.
Laetemur et nos in viam	Akkor mi is örvendezünk,
Tua reducti dextera.	Kiket jobbod jó útra vitt.
Te prona mundi machina,	Kegyes Háromság, térden áld
Clemens, adoret Trinitas,	Téged a világ-gépezet
Et nos novi per gratiam	Kegyelmedben megújulók,
Novum canamus canticum.	Mondjunk mi is új éneket.
* In Quadragesima ad Laudes.	* Nagyböjti Dícséretre.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Kegyes Jóságnak Istene.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Summae Deus clermentiae. *	Kegyes Jóságnak Istene. *
Summae Deus clementiae,	Kegyes jóságnak Istene,
Mundique factor machinae,	Világ gépének Mestere,
Unus potentialiter,	Lényegben, hatalomban egy
Trinusque personaliter:	Személyedben három személy:
Nostro pius cum canticis	Fogadd kegyesen énekünk,
Fletus benigne suscipe,	És könnyeink jóságosan,
Quo corde puro sordibus	Hogy tiszta szívvel, szennytelen
Te perfruamur largius.	Élvezzünk téged igazán.
Lumbos jecurque morbidum	Beteg májunk, ágyékaink
Adure igni congruo,	Égesse ki üdvös tüzed,
Accineti ut sint perpetim,	Övezkedjünk föl éberen,
Luxu remoto pessimo.	A gonosz vágy távozzon él.
Ut quique horas noctium	Hogy most, mikor az éjszakát
Nunc concinendo rumpimus,	Karénekünk kettétöri,
Donis beatae patriae	Boldog hazánk javaiból
Ditemur omnes affatim.	Gazdagodjunk bôségesen.
Praesta, Pater piissime,	Engedd meg ezt, kegyes Atya,
Patrique compar Unice,	S Atyának mása, egy Fia
Cum Spiritu Paraclito,	S te Szentlélek, Vigasztaló,
Regnans per omne saeculum.	Mindörökön uralkodó.
* Sabbato ad Matutinum tempore hiemali.	* A szombati Matutinum himnusza téli idôben.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Már Krisztus mennybe költözött.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Iam Christus astra ascenderat. *	Már Krisztus mennybe költözött. *
Iam Christus astra ascenderat,	Már Krisztus mennybe költözött,
Reversus unde venerat,	Ahonnan egykor földre jött.
Promissum Patris munere	Hogy az Atya ajándokát
Sanctum daturus Spiritum.	Küldje: a Szentlelket nekünk.
Solemnis urgebat dies,	Sürgette már az ünnep-est:
Quo mystico septemplici	Titokzatos hetes-körén
Orbis volutus septies	Hétszer fordult a földkerek,
Signat beata tempora.	S jelezte már e szent idôt.
Uum hora cunctis tertia	Hogy harmadórán hirtelen
Repente mundus intonat,	Megdördül a világ felett,
Orantibus Apostolis	Hirdetvén az imádkozó
Deum venisse nuntiat.	Apostoloknak: jô az Úr!
De Patris ergo lumine	Az Atya fényébôl való
Decorus ignis almus est,	Szépségével a drága Tûz
Qui fida Christi pectora	Átjárja Krisztus híveit,
Calore verbi compleat.	Hozván az Ige melegét.
Impleta gaudent viscera,	Ujjongnak a betölt szívek
Afflata Sancto Spiritu,	A Szentléleknek ihletén,
Voces diversas intonant,	Sokféle nyelven hirdetik
Fantur Dei magnalia.	Az Istennek nagytetteit.
Ex omni gente cogniti,	Minden nép érti szavukat,
Graecis, Latinis, Barbaris,	Görög, barbár és római,
Cunctisqué admirantibus,	S mind egyformán álmélkodik,
Linguis loquuntur omnium.	Mindnyájuk nyelvén szólnak ôk.
Iudea tunc incredula,	Ám a hitetlen Izrael,
Vesana torvo spiritu,	Rossz szellemtôl vakítva meg,
Madere musto ebrios	Zajongja: musttól mámoros
Alumnos Christi concrepat.	A Krisztust hirdetô sereg!
Sed editis miraculis	De szembeszáll Péter velük,
Occurrit et docet Petrus,	Csodatettekkel bizonyít
Falsam profari perfidos,	S Joelt idézi mint tanút,
Ioële teste comprobans.	Minô hamis a rágalom.
Gloria Patri Domino,	Az Úr Atyának tisztelet
Natoque, qui a morutis	S Fiának, ki feltámadott,
Surrexit, ac Paraclito,	S a Vigasztalónak velük,
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkörön át.
* Dominica Pentecostes ad Matutinum.	* Pünkösdvasárnapi Hajnali-zsolozsmára.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Ég városa, Jeruzsálem
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Coelestis urbs Jerusalem. *	Ég városa, Jeruzsálem. *
Coelestis urbs Jerusalem,	Ég városa, Jeruzsálem,
Beata pacis visio,	Ó boldog béke-látomás!
Quae celsa de viventibus	Falaid eleven kövek,
Saxis ad astra tolleris,	Úgy nôsz a csillagok közé.
Sponsaegue ritu cingeris	És mint menyasszonyt, angyalok
Mille Angelorum millibus!	Ezerszer ezre leng körül.
O sorte nupta prospera	Ó boldogságos szép ara,
Dotata Patris gloria;	Jegykincsed égi glória,
Respersa sponsi gratia,	S a Vôlegény kegyelmei.
Regina formosissima,	Ó szépséges királyi nô,
Christo iugata Principi,	Kit választott Krisztus király,
Coelo corusca civitas.	Mennynek tündöklô városa!
Hic margaritis emicant	Igazgyöngyökkel tündököl
Patentque cunctis ostia,	És tárva ott minden kapu:
Virtute namque praevia	Minden halandót befogad,
Mortalis illuc ducitur,	Ki Krisztus nyomdokán haladt,
Amore Christi percitus	Vagy Krisztusa szerelmeért
Tormenta quisquis sustinet.	Bátran viselt gyötrelmeket.
Scalpri salubris ictibus	A vésô üdvös éle járt
Et tunsione plurima,	És csattogott a kalapács,
Fabri polita malleo	Az épület minden kövén:
Haec saxa molem construunt,	Mester keze formálta ki
Aptisque iuncta nexibus	S helyezte el bölcs rend szerint
Locantur in fastigio.	A felséges homlokzaton.
Decus Parenti debitum	Köteles hódolat legyen
Sit usquequaque altissinmo,	Az Atyának mindszüntelen,
Natoque Patris unico	Az Egyszülöttnek tisztelet,
Et inclyto Paraclito,	S a Szentléleknek is vele
Cui laus, potestas, gloria	Glória, áldás, hatalom,
Aeterna sit per saeeula.	Miképen volt, mindenkoron.
* In dedicatione Ecclesiae ad Vesperas et ad Matutinum.	* Templomszentelés napján, Vecsernyére és Hajnali-zsolozsmára.


Ismeretlen szerzô (a IV-VIII. századból): Olymp magas tetôirôl.
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Alto ex Olympi vertice. *	Olymp magas tetôirôl. *
Alto ex Olympi vertice	Olymp magas tetôirôl
Summi Parentis Filius,	A Nagy Szülônek egy Fia,
Ceu monte desectus lapis	Mint elszakított sziklakô,
Terras in imas decidens,	A föld színére hullt alá:
Domus supernae et infimae	A felsô s alsó háznak így
Utrumque iunxit angulum.	Egyenlôképen sarkköve.
Sed illa sedes caelitum	Ám fenn az égi csarnokok
Semper resultat laudibus;	Dícsérettôl visszhangosak.
Deumque Trinum et Unicum	Örök dalokkal hirdetik
Iugi canore praedicat;	A hármasegy Isten dicsét.
Illi canentes iungimur	Versengve zengjük ôvelük
Almae Sionis aemuli.	A szép Sion zsoltárait!
Haec templa, Rex caelestium,	Mennyek királya, töltse bé
Imple benigno lumine;	Jóságos fény e templomot.
Huc, o rogatus, adveni	Jelenj meg itt; ó jöjj, hívunk,
Plebisque vota suscipe	Néped imáit elfogadd,
Et nostra corda iugiter	És szíveinket szüntelen
PerFunde coeli gratia.	Mennyek malasztja öntse el.
Hic impetrent fidelium	Érjék el esdô híveid,
Voces precesque supplicum	Kik itt hozzád könyörgenek
Domus beatae munera	A Boldog Ház jutalmait,
Partisque donis gaudeant,	S a nyert jókon örüljenek,
Donec soluti corpore	Míg egykor majd testetlenül
Sedes beatas impleant.	Bírják a Boldog Székeket.
Decus Parenti debitum	Köteles hódolat legyen
Sit usquequaque altissimo,	Az Atyának mindszüntelen,
Natoque Patris unico	Az Egyszülöttnek tisztelet,
Et inclyto Paraclito,	S a Szentléleknek is vele
Cui laus, potestas, gloria	Glória, áldás, hatalom,
Aeterna sit per saecula.	Miképen volt, mindenkoron.
* In dedicatione Ecclesiae ad Laudes.	* Templomszentelés napján; Dícséretre.


Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból): Zsarnok, mit fenyegetôzöl!
Anonymi auctores (Saec. IV--VIII.)	Ismeretlen szerzôk (a IV-VIII. századból)
Quid Tyranne, quid minaris?	Zsarnok, mit fenyegetôzöl!
Quid Tyranne, quid minaris?	Zsarnok, mit fenyegetôzôl?
Quid usquam poenarum est,	Milyen kín van hátra még?
Quidquid tandem machinaris,	Bármi rosszra készülôdöl:
Hoc amanti parum est.	Szeretônek semmiség.
Dulce mihi cruciari,	Édesek a szenvedések,
Parva vis doloris est:	Nem ijeszt a gyötrelem:
,,Malo mori quam foedari'',	Halál inkább, mint a vétek
Maior vis amoris est.	Erôsebb a szerelem!
Para rogos, quamvis truces,	Hozz keresztet, rakd a máglyát
Et quidquid flagrorum est,	S rá ami csak éghetô,
Adde ferrum, adde cruces,	Hóhér hadd emelje bárdját,
Nil adhuc amanti est.	Mit bánja a szeretô!
Dulce mihi cruciari;	Édesek a szenvedések,
Parva vis doloris est:	Nem ijeszt a gyötrelem:
,,Malo mori quam foedari'',	Halál inkább, mint a vétek --
Maior vis amoris est.	Erôsebb a szerelem!
Nimis blandus dolor ille,	Az a kínzás édességes,
Una mors quam brevis est!	Egy és kurta a halál.
Cruciatus amo mille,	Szívem ezer kínra éhez,
Omnis poena levis est.	Könnyû minden, ami fáj.
Dulce mihi sauciari,	Édesek a szenvedések,
Parva vis doloris est:	Nem ijeszt a gyötrelem:
,,Malo mori quam foedari'',	Halál inkább, mint a vétek --
Maior vis amoris est.	Erôsebb a szerelem!


A tiszteletreméltó Béda: A Hat Nap és a Hat Világkorszak.
Beda Venerabilis (672-735)	A tiszteletreméltó Béda (672-735)
De operibus VI Dierum et de VI Aetatibus.	A Hat Nap és a Hat Világkorszak.
Prima creator saeculi	Legelsején az Alkotó
Die tenebras effugans	Minden napoknak: a vizek
Aquis adhuc absconditum	Takarta földrôl a homályt
Lampavit orbem lumine.	Fénnyel lámpázva verte el.
Lucis beata gaudiis	A fényességes napvilág
Mundi replevit incolas	Örömével a földlakót
Aetate mox altissimus	Boldoggá tette a korok
Prima creator saeculi.	Legelsején az Alkotó.
Locatur inter caerula	Kék ár felett szilárdan áll
Die secunda maximus	A második napon az ég
Poli globus, divisaque est	Hatalmas gömbje, s kétfelé
Utrimque lympha labilis.	Folynak a nyugtalan habok..
Primo secundae tempore	A második kor idején
Aetatis arca mystica	Épül a titkos bárka-ház,
Hinc inde concurrentia	mely a föl és alá folyó
Locatur inter caerula.	Kék ár felett szilárdan áll.
Lucente saecli tertia	Midôn eljô a harmadik
Die fluens sub aethere	Nap: a sugáros ég alól
Abyssus alta subsidet	Leülnek az alsó vizek,
Virensque paret arida.	S a termô száraz felvirul.
Electa proles Abrahae	Hullámsírban a gonoszok,
De perfidorum fluctibus	S Ábrahám választott neme
Aetate florens claruit	Virágzik, a korok közül
Lucente saecli tertia.	Midôn eljô a harmadik.
Quarta iubar sublimium	Hintvén felséges sugarát
Die emicabat siderum,	A fénynek égre-földre szét,
Solo poloque fulgida	Negyed napon a csillagok
Lucis daturam gratiam.	Kegyelmes fénye felragyog.
Hebraea gens Davidico	Negyed koron, Dávid alatt,
Regno refulsit inclita	A zsidó nép feltündökölt,
Aetate pandens actuum	Nagy tetteinek szanaszét
Quarta iubar sublimium.	Hintvén felséges sugarát.
Novum genus progignitur	Új nemzetség kap életet
Quinta die de limpidis	Ötöd napon: a tisztuló
Nascens aquis natantium	Vizek között úszó halak,
Volantiumque sub polo.	S az ég alatt a szárnyasok.
Aetate quinta in Chaldea	Ötöd korszakban Chaldea
Poenam luentre Iudea	Földjén bûnhödvén Judea,
Fidelium de perfidis	A gonoszok helyett hivô
Novum genus progignitur.	Új nemzetség kap életet.
Sexta creatus est homo	Megszületett az ember is,
Die, creatoris sui	Hatod napon, az Alkotó
Imaginem qui praeferens	Képét hordozza homlokán,
Semper beatus viveret.	S örök boldogság vár reá.
Summus creator omnium,	Ki mindeneket alkotott,
Per quem creatus est homo,	Aki az embert alkotá,
Aetate filius Dei	Isten fia: hatod koron
Sexta creatus est homo.	Megszületett mint ember is.
Post facta celsa conditor	Nagy dolgai után az Úr
Die quiescens septima	Hetedik napon megpihent.
Eam vocari in saecula	E nap, örökre rendelé:
Et esse iussit sabbatum.	Szombat legyen és nyugovás:
Aetas quietis septima	Az Úrban elhúnyókra vár
Bene defunctos excipit,	A békesség heted kora,
Qua sabbatizat cum suis	S örökre szombatol velük
Post facta celsa conditor.	Nagy dolgai után az Úr.


Ismeretlen ír költô (VIII.--IX. sz.): Áldozási ének.
Anonymus ex Hibernia (Saec. VIII-IX.)	Ismeretlen ír költô (VIII.--IX. sz.)
Versus ad Eucharistiam sumendam.	Áldozási ének.
Sancti, venite, Christi corpus sumite	Szentek, Krisztusnak testét venni jöjjetek,
Sanctum bibentes, quo redempti, sanguinem	Igyátok vérét, melyen megváltattatok.
Salvati Christi corpore et sanguine,	Mi üdvözítônk Krisztus teste s vére volt,
A quo refecti laudes dicamus Deo.	Hát új erôvel énekeljük az Urat.
Hoc sacramento corporis et sanguinis	Ez a nagy szentség, ez a test és ez a vér
Omnes exuti ab inferrii faucibus.	Pokol torkából mindnyájunkat visszavett.
Dator salutis, Christus, filius Dei,	Üdvünk szerzôje Krisztus, az Isten Fia:
Mundum saIvavit per crucem et sanguinem	Kereszttel s vérrel váltatott meg a világ.
Pro universis immolatus Dominus	Feláldozta magát az Úr mindenkiért,
Ipse sacerdos exstitit et hostia.	Ô maga lett pap s maga lett az áldozat.
Lege praeceptum immolari hostias,	Törvény parancsa volt a véres áldozat,
Qua adumbrantur divina mysteria.	Isteni titkok halovány árnyékaként.
Lucis indultor et salvator omnium	Fénynek szerzôje, Megváltó, mindenkié,
Praeclaram sanctis largitus est gratiam.	Szenteknek bôséges malasztot juttatott.
Ascendant omnes pura mente creduli,	Mindnyájan, hívek, tiszta szívvel jöjjettek,
Sumant aeternam salutis custodiam.	Vegyétek örök üdvösségtek zálogát.
Sanctorum custos, rector quoque Dominus,	Szentek ôrzôje és királya, ád az Úr
Vitam perennem largitur credentibus.	A híveknek örökkévaló életet.
Caelestem panem dat esurientibus,	Az éhezôknek mennyei kenyeret ád,
De fonte vivo praebet sitientibus.	A szomjazókat élô vízzel tartja jól.
Alpha et Omega, ipse Christus Dominus,	Mi Urunk Krisztus: alfa és az ómega,
Venit venturus iudicare homines.	Ki embereket ítélendô eljövend.


Ismeretlen gót költô (VIII. sz.): Háborús veszedelemben.
Anonymus Auctor (Saec. VIII.)	Ismeretlen gót költô (VIII. sz.)
De bello imminenti.	Háborús veszedelemben.
Tristes nunc populi,	Nézz ránk Üdvözitônk,
Christe Redemptor,	Sírnak a népek.
Pacem suppliciter	Békét esd a világ,
Cerne rogantes,	Vesd szemedet ránk,
Threnos et gemitus,	Könnyét, sóhajait
Cerne dolorem,	Halld kegyelemmel,
Maestis auxilium	Fájdalmára segélyt,
Desuper offer.	Küldj a magasból.
Dira namque fremens,	Mert ránkront a harag
En, furor atrox	Durva-kegyetlen.
Gentis finitimae	Barbár harci zsivaj
Arva minatur,	Zúg fenyegetve.
Saeve barbarico	Rossz-szomszéd betörô
Murmure nostra	Árva határunk
Vastari, perimens	Elpusztítani ront --
Ut lupus agnum.	Farkas a bárányt.
Defensor quis erit,	Védelmezni ki fog,
Ni prius ipse	Hogyha Uram, te
Succurras miserans,	Rajtunk nem könyörülsz,
Auctor Olympi?	Atyja Olympnak?
Humano generi	Irgalmazz a bünös
Crimina parcas,	Emberi nemnek,
Affectis veniam	Bûnbánókhoz Uram
Dones amare.	Légy kegyelemmel.
Abram praesidio	Ábrám egykoron öt
Perculit olim	Nagy fejedelmet
Reges quinque tuo,	Harcon összetiport:
Conditor aevi,	Pajzsa Te voltál.
Haud multis pueris	Néhány. szolgalegény
Nempe parentem	Volt csak a népe,
Prostratis reducens	Mégis rab rokonát
Hostibus atris.	Megszabadítá.
Moyses gelidi	Mózes tornyosodó
Aequora ponti	Tengerek árján
Confidens populum	Népét átvezeté,
Torrida carpens	Bízva Tebenned.
Deduxit refluens	És a visszafutó
Undaque hostem	Víznek özönje
Extemplo rapiens	Mind ô elleneit
Occulit omnem.	Sírba temette.
Trecentisque viris	Háromszáz katonát
Amalecitas	Vitt csak a harcba
Deiecit Gedeon	S megsujtá Gedeon
Iussus adire,	Amalek népét:
Oppressum populum	Tôled várt csak erôt,
Vindice ferro	S bosszu-vasával
Liberavit ope	Megmentette honát
Fretus opima.	Elnyomatástól.
Hoc tu cunctipotens,	Ó Minden-tehetô,
Omnia solus,	Harcok erôse!
In euius manibus	Intézô kezeden
Sunt universa,	Fordul a minden.
In te nostra salus,	Benned van csak az üdv
Gloria in te,	És a dicsôség,
Occidis iterum	Tôled jô a halál,
Vivificasque.	S élet is újra.
Maior, quippe tua	Dúsabb, Krisztus Urunk,
Gratia, Iesu,	A te kegyelmed,
Quam sit flagitii	Mint a minket ölô
Copia nostri,	Vétek özönje.
Contritos nec enim	Bûnbánót soha még
Maestaque corda	És töredelmest
Clemens vei humiles	S szívében szomorút
Spernere nosti.	Meg nem utáltál.
Salva ergo tua	Mentsd meg hát, akiket
Morte redemptos,	Drága halálod
Salva suppliciter	Megváltott, s akik ím
Pacta petentes,	Esdik a békét.
Disrumpe frameas,	Törj el nyílhegyeket,
Spicula frange,	Rontsd el a dárdát,
Confringe clipeos	És ki hadra uszít,
Bella volentum.	Zúzd el a pajzsát.
Iam caelum gemitus,	Szállj immár egekig,
Scandat amarus,	Keserû sóhaj!
Iam nubes penetret	Nyiss már fellegeket,
Vox lacrimarum,	Könnyek imája!
Votum, contritio	Istent hívj lihegô,
Plebis anhela;	Megtöretett nép!
Salvator placidus,	Békés Üdvözítô,
Iam miserere.	Légy kegyelemmel!


Pál Diákonus: Tengernek Csillaga.
Paulus Diaconus (c. 720--800)	Pál Diákonus (720 kör.-- 800)
Ave maris stella.	Tengernek Csillaga.
Ave, maris stella,	Tengernek Csillaga,
Dei mater alma,	Isten édes Anyja,
Atque semper Virgo,	Áve makulátlan
Felix coeli porta.	Mennyei szép Porta!
Sumens illud Ave	Gábriel arkangyal
Gabrielis ore,	Ávéval köszöntött:
Funda nos in pace,	Légy Te nekünk béke,
Mutans Hevae nomen.	Éva helyett áve.
Solve vincla reis,	Oldd a bûnös láncát,
Profer lumen caecis,	Gyújts a vaknak fáklyát.
Mala nostra pelle,	Ûzd rólunk a rosszat,
Bona cuncta posce.	Esdj le minden jókat.
Monstra te esse matrem,	Mutasd meg: Anyánk vagy,
Sumat per te preces,	Hallgasson meg érted,
Qui pro nobis natus,	Aki értünk ember
Tulit esse tuus.	Jó szívvel lôn benned.
Virgo singularis,	Szûzek legszebb Szûze,
Inter omnes mitis,	Szelídségnek tükre,
Nos culpis solutos,	Bûntôl szabadokká
Mites fac et castos.	Tégy szelíddé, jókká.
Vitam praesta puram,	Tisztaságban éljünk,
Iter para tutum,	Biztos úton járjunk,
Ut videntes Jesum,	Hogy Jézussal egykor
Semper collaetemur.	Együtt vígadozzunk.
Sit laus Deo Patri,	Atyának dicsôség,
Summo Christo decus,	Krisztusnak tisztesség,
Spiritui Sancto,	Szentlélek Istennek
Tribus honor unus.	Egy áldás adassék..


Pál Diákonus: Keresztelô Szent Jánosról.
Paulus Diaconus (c. 720--800)	Pál Diákonus (720 kör.-- 800)
In Nativitate S. Ioannis Baptistae.	Keresztelô Szent Jánosról.
Ut queant laxis resonare fibris	Hogy könnyûlt szívvel csoda tetteidnek
Mira gestorum famuli tuorum,	Zenghessék hírét szabadult szolgáid,
Solve polluti labii reatum,	Oldd meg, Szent János, kötelét a bûntôl
Sancte Ioannes.	Szennyes ajaknak.
Nuntius celso veniens Olympo	Im, magas küldött jön alá Olympról,
Te patri magnum fore nasciturum.	Hirdetvén nagy hírt figyelô atyádnak,
Nomen et vitae seriem gerendae	Sorban elmondván neved és jövendô
Ordine promit.	Életed útját.
Ille promissi dubius superni	Ô kételkedvén a magas beszéden:
Perdidit promptae modulos loquelae,	Fürge nyelvének felakadt folyása.
Sed reformasti genitus peremptae	Úgy nyeré meg majd születô fiától
Organa vocis.	Hangja zenéjét.
Ventris obstruso positus cubili	Érzéd már a mély anyaméh sötétjén
Senseras regem thalamo manentem.	Ágyasházában megülô királyod.
Hinc parens nati meritis uterque	A Fiú titkát szava két anyának
Abdita pandit.	Hirdeti fennen.
Antra deserti teneris sub annis	Gyenge korban már, tömeget kerülvén,
Civium turmas fugiens petisti,	Barlangok, puszták zugait szeretted:
Ne levi saltem maculare vitam	Meg ne férkezné kisikolt igének
Famine posses.	Szennye sem ajkad.
Praebuit hirtum tégumen camelus	Tagjaid borzas teveszôr takarta,
Artubus sacris, strophium bidentes,	Kétfogú berbécs övezett kötéllel,
Cui latex haustum, sociata pastum	Kortyot víz kínált, eledelt a sáska,
Mella locustis.	Erdei mézzel.
Ceteri tantum cecinere vatum	Szóval ígéré valamennyi látó
Corde praesago iubar affuturum,	A kelendô Fényt: te megérted újjal
Tu quidem mundi scelus auferentem	A szelíd Bárányt, ki a rossz világnak
Indice prodis.	Elveszi bûnét.
Non fuit vasti spatium per orbis	Nincs e bûnbenholt sivatag világon
Sanctior quisquam genitus Ioanne,	Jánosnál szentebb anyaszült halandó;
Qui nefas saecli meruit lavantem	Választott ô lôn, ki megöntse vízzel
Tingere lymphis.	Bûn lemosóját.
O nimis felix meritique celsi	Ó nagyon boldog, magasult erényû,
Nesciens labem nivei pudoris,	Foltot kin nem lát a havas szemérem,
Praepotens Martyr nemorumque cultor,	Páratlan mártír, sivatag lakója,
Maxime vatum!	Látnokok atyja!
Serta ter denis alios coronant	Van kit harmincas fonatú fûzérrel,
Aucta crementis, duplicata quosdam,	Mást kétszer többel koronáz erénye:
Trina centeno cumulata fructu	Százszor hajt hármas koronád tenéked
Te, sacer, ornant.	Drága gyümölcsöt.
Nunc potens nostri meritis opimis,	Szívünkrôl, ó szent, magas érdemeddel
Pectoris duros lapides repelle,	Hengerítsd el most a kövek keményét,
Asperum planans iter et reflexos	Utat egyengess, igazítsd elôre
Dirige calles.	A kanyar ösvényt.
Ut pius mundi Sator et Redemptor	Hogy világszerzô kegyes Üdvözítônk
Mentibus pulsa livione puris	Kedvvel nézzen ránk, bûneink kiégvén,
Rite dignetur veniens sacratos	És méltóztassék kegyesen beszállni
Ponere gressus.	Tiszta szívünkbe.
Laudibus cives celebrant superni	Téged a mennyég dala ünnepeljen,
Te, Deus simplex pariterque trine,	Hármas-egy Isten, minekünk bocsáss meg,
Supplices ac nos veniam precamur	Megváltott néped könyörög tehozzád:
Parce redemptis.	Légy kegyelemmel!


Alkuin: Ének Istenhez. (Az ember méltóságáról.)
Alcuinus Flaccus. (c. 730 --804)	Alkuin (730 kör.-- 804)
Hymnus ad Deum.  (De dignitate hominis.)	Ének Istenhez. (Az ember méltóságáról.)
Te homo laudet,	Áldjon az ember,
Alme creator,	Drága Teremtô,
Pectore, mente	Szívbeli szóval,
Pacis amore,	Béke dalával,
Non modo parva	Mert a világon
Pars quia mundi est.	Nem kicsi pont ô.
Sed tibi, sancte,	Nincsen a földön
Solus imago	Semmi hasonló:
Magna, creator,	Mert a Te képed
Mentis in arce,	Egymaga hordja
Pectore puro	Lelke lakában,
Dum pie vivit.	Tiszta szívében.
O Deus et lux,	Isteni fenség,
Laus tua semper	Fény Ura: áldás
Pectora et ora	Töltse be szívünk,
Compleat, ut te	Ülje meg ajkunk,
Semper amemus,	Szent te, szeressünk
Sanctus, ubique.	Minden idôben!


Szent Teodulf: Virágvasárnapi himnusz.
Sanctus Theodulphus (+821)	Szent Teodulf (+821)
Dominica in Palmis ad Processionem.	Virágvasárnapi himnusz.
Gloria, laus et honor tibi sit Rex Christe, Redemptor,	Hódolat és áldás néked. Krisztus, mi királyunk.
Cui puerile decus prompsit Hosanna pium.	Néked a gyermeki nép zengte ma zsenge dalát.
Israel es tu Rex, Davidis et inclyta Proles,	Áldott égi király, Istennek jössz te nevében,
Nomine qui in domini rex benedicte venis.	Izrael édes ura, Dávid igaz gyökere.
Coetus in excelsis te laudat coelicus omnis	Téged a mennyeiek boldog kara áld a magasban,
Et mortalis homo, cuncta creata simul.	Áld a szegény ember, áld vele mind, ami él.
Plebs Hebraea tibi cum palmis obvia venit,	Pálmafaágakkal te eléd kivonult a zsidó nép:
Cum prece, voto, hymnis adsumus ecce tibi.	Dallal, hû szívvel ímhol elédbe jövünk.
Hi tibi passuro solvebant munia laudis,	Ôk kínod küszöbén adták meg a tiszteletes dalt:
Nos tibi regnanti pangimus ecce melos.	Mennyei fényedben áld a mi boldog imánk..
Hi placuere tibi, placeat devotio nostra,	Azt kedvvel nézted: jó szívvel nézz le miránk is,
Rex bone, rex clemens, cui bona cuncta placent.	Hisz teneked Jóság, kedves a jóakarat.


Rabanus Maurus: Pünkösdi himnusz.
Rabanus Maurus (776--856)	Rabanus Maurus (776--856)
In festo Pentecostes.	Pünkösdi himnusz.
Veni Creator Spiritus,	Ó Alkotó Lélek, jövel
Mentes tuorum visita,	És szívünk, lelkünk töltsed el.
Imple superna gratia,	Te alkotád a szíveket,
Quae tu creasti pectora.	Hozd nékik bô kegyelmedet.
Qui diceris Paraclitus,	Kit úgy hívunk, Vigasztaló,
Altissimi donum Dei,	Kit ád nekünk az Alkotó,
Fons vivus, ignis, caritas,	Te élô forrás, égi láng,
Et spiritalis unctio.	Szent kenet, égbôl szállj le ránk.
Tu septiformis munere,	Te hét ajándok kútfeje,
Digitus paternae dexterae,	Atyánk kegyelmes jobbkeze,
Tu rite promissum Patris,	Az Úr erôs ígérete,
Sermone ditans guttura.	Sugalmas ajkak ihlete.
Accende lumen sensibus,	Gyújtsd meg szemünknek fényedet,
Infunde amorem cordibus,	És szállj szívûnkbe, Szeretet!
Infirma nostri corporis	Ha testünk gyarló, s lankadunk,
Virtute firmans perpeti.	Légy mindig éber gyámolunk.
Hostem repellas longius	Ûzd messze tôlünk ellenünk,
Pa.cemque dones protinus:	Szent békességed add nekünk,
Ductore sic te praevio	Te járj, vezér, utunk elôtt,
Vitemus omne noxium.	Veszélytôl védjen szent erôd.
Per te sciamus, da, Patrem,	Add, ismerjük meg az Atyát,
Noscamus atque Filium	Te általad, és egy Fiát:
Teque utriusque Spiritum	És kettejüknek lelke, Te,
Credamus omni tempore.	Örökre légy lelkünk hite.
Deo Patri sit gloria,	Az Istent áldjuk: jó Atyát,
Et Filío, qui a mortuis	S ki felkelt sírból; szent Fiát,
Surrexit, ac Paraclito,	S a Lelket, szívünk vigaszát,
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkön át.


Rabanus Maurus: Mindenszentek himnusza.
Rabanus Maurus (776--856)	Rabanus Maurus (776--856)
In festo Omnium Sanctorum, ad Landes	Mindenszentek himnusza.
Salutis aeternae dator	Üdvösségszerzô Jézusunk,
Jesu redemptis subveni:	Segítsd a megváltottakat.
Virgo parens clementiae	Irgalom anyja, Szûzanya,
Dona salutem servulis.	Népednek üdvösséget adj.
Vos Angelorum millia,	Ti, Angyaloknak ezrei,
Patrumque cetus, agmina	Atyák serege, Látnokok
Canora Vatum: vos reis	Ihlett csapatja: esdjetek
Precamini indulgentiam.	A bûnösnek bocsánatot.
Baptista Christi praevius,	Keresztelô Krisztus-követ,
Summique Caeli Claviger;	S te mennyei Kulcshordozó,
Cum ceteris Apostolis	S Apostolok, oldjátok el
Nexus resolvent criminurn.	Mi bûneink bilincseit.
Cohors triumphans Martyrum,	Mártírok, gyôztes hadsereg,
Almus Sacerdotum chorus,	Jámbor papok kegyes kara,
Et virginalis castitas,	Szûzesség tiszta kórusa;
Nostros reatus abluant.	Mossák le vétkünk szennyeit.
Quicumque in alta siderum	Mindnyájan, kik a csillagos
Regnatis aula Principes,	Trónszékeken tündöklötök:
Favete votis supplicum,	Fogadjátok jóságosan
Qui dona caeIi flagitant.	Malasztért esdeklô imánk.
Virtus, honor; laus, gloria,	Áldás, dicsôség, tisztelet
Deo Patri cum Filio,	Az Atyának és Fiúnak,
Sancto simul Paraclito,	S a Vigasztalónak velük
In saeculorum saeeula.	Most és örök idôkön át.


Rabanus Maurus: Himnusz a szent vértanukról.
Rabanus Maurus (776--856)	Rabanus Maurus (776--856)
In festis plurimorum Martyrum ad Vesperas.	Himnusz a szent vértanukról.
Sanctorum meritis inclyta gaudia	Társak, zengje szavunk szentek erényeit,
Pangamus, socii, gestaque fortia	Ô nagy tetteiken hangos öröm dalát.
Nam gliscit animus promere cantibus	Lángol, sürget a szív dallani gyôztesek
Victorum genus optimum.	Legszebb, legragyogóbb nemét.
Hic sunt quos retinens mundus inhorruit,	Balgán visszariadt tôlük a vak világ,
Ipsum nam sterili flore peraridum	Ám megvetve aszott-lombu, gyümölcstelen,
Sprevere penitus, teque secuti sunt,	Sivár lelke szavát, mentek utánad ôk,
Rex Christe bone caelitum.	Jézus, mennyei jó király.
Hi pro te furias atque ferocia	Érted gyûlöletet, vad gonoszok dühét,
Calcarunt hominum, saevaque verbera,	Ádáz ostorokat porba tiportak ôk..
Cessit his lacerans fortiter ungula,	Horgaskarmu acél tépni kifárad itt;
Nec carpsit penetralia.	Meg nem férheti lelküket.
Caeduntur gladiis more bidentium,	Bárány-zsenge gyanánt, kard öli testüket,
Non murmur resonat, non querimonia,	Nem kél semmi moraj, nincs panasz ajkukon
Sed corde tacito mens bene conscia	Szívük tiszta; nyugodt s állhatatos marad
Conservat patientiam.	Minden rettenetek között.
Quae vox, quae poterit lingua retexere,	Nincs szó, nincs ajak elzengeni azt, amit
Quae tu Martyribus munera praeparas?	Nékik tartogatol égi jutalmukúl;
Rubri nam fluido sanguine laureis	Bíbor vért csepegô homlokuk elfödi
Ditantur bene fulgidis.	Tündöklô, koszorús babér.
Te summa Deitas, unaque, poscimus,	Isten, legmagasabb és egyedülvaló,
Ut culpas abluas, noxia subtrahas.	Kérünk, mosd le bününk, s nézd el a büntetést,
Des pacem famulis, nos quoque gloriam	Hozz ránk békeidôt, hogy soros évekig
Per cuncta tibi saecula.	Zengjük néked a glóriát.


A Dadogó Notker: Pünkösdi szekvencia.
Notcerus Balbulus (830--912)	A Dadogó Notker (830--912)
Sequentia in die pentecostes.	Pünkösdi szekvencia.
1. Sancti Spiritus	1. Szentlélek Isten,
Assit nobis gratia.	Kegyelmeddel szállj le ránk.
2a. Quae corda nostra	2a. Tegye szívünket
Sibi faciat	Önnön magának
Habitaculum.	Hajlékává.
2b. Expulsis inde	2b. Ûzze el onnan
Cunctis vitiis	Szellem és lélek
Spiritalibus.	Minden bûnét.
3a. Spiritus alme,	3a. Ó kegyes Szentlélek,
Illustrator hominum,	Lelkünk napvilága te.
3b. Horridas nostrae	3b. Söpörd el szívünkbôl
Mentis purga tenebras.	A hatalmas ködöket.
4a. Amator sancte sensatorum	4a. Értelmes gondolatoknak
Semper cogitatuum,	Szentséges szerelmese.
4b. Infunde unctionem tuam	4b. Öntsed el érzékeinkbe
Clemens nostris sensibus.	Olajodat kegyesen.
5a. Tu Purificator	5a. Minden gonoszság
Omnium flagitiorurn,	Tisztogatója,
Spiritus,	Szentlélek,
5b. Purifica nostri	5b. Tisztítsd meg bennünk
Oculum interioris	Szemét a belsô
Hominis	Embernek.
6a. Ut videri	6a. Hogy megtisztulván,
Supremus genitor	Megláthassuk
Possit a nobis.	Felséges Atyánkat.
6b. Mundi cordis	6b. Kit senki más, csak
Quem soli cernere	Tiszta szívû
Possunt oculi.	Ember szeme láthat.
7a. Prophetas tu inspirasti.	7a. Te ihlettél prófétákat,
Ut praeconia Christi	Hogy a Krisztus nagyságának,
Praecinuissent inclita.	Elzenghessék dícséretét.
7b. Apostolos confortasti,	7b. Apostolok tüze lettél,
Uti tropaeum Christi	Hogy a Krisztus gyôzedelmét
Per totum mundum veherent.	A nagyvilágra szétvigyék.
8a. Quando machinarm	8a. Mikor az Isten
Per verbum suum	Igéje által
Fecit Deus	Ég, föld, tenger
Caeli, terrae, marium.	Gépezetét alkotá.
8b. Tu super aquas	8b. Ölelni ôket
Facturus eas	Istenségeddel,
Numen tuum	Ott lebegtél
Expandisti, Spiritus.	Lélek, a vizek fölött.
9a. Tu animabus	9a. Te hogy a lélek
Vivificandis	Újjá szülessék.
Aquas fecundas,	Rá vizet ontasz.
9b. Tu aspirando	9b. Teszed az embert
Das spiritales	Fuvallatoddal
Esse homines.	Lelki emberré.
10a. Tu divisum	10a. Te a soknyelvû,
Per linguas	Sokszabású
Mundum et ritus	Szétszórt világot
Adunasti, Domine.	Egyesíted, mi Urunk.
10b. Idololatros,	10b. Bálványimádót
Ad cultum	Visszahívsz az,
Dei revocas,	Igaz Istenhez,
Magistrorum optime.	Ó legelsô Doktorunk.
11a. Ergo nos supplicantes tibi	11a. Azért könyörgô imádságunkat
Exaudi propitius,	Hallgasd meg jóságosan
Sancte Spiritus,	Kegyes Szentlélek.
11b. Sine quo preces omnes cassae	11b. Kegyelmed nélkül minden imádság
Creduntur et indignae	Hasztalan és méltatlan
Dei auribus.	Isten fülének.
12a. Tu, qui omnium	12a. Te aki minden
Saeculorum sanctos	Századok szentjeit
Tui numinis	Általölelted
Docuisti instinctu	És sugallatoddal
Amplectendo, Spiritus,	Tanítottad, Lélek,
12b. Ipse, hodie	12b. Te ma a Krisztus
Apostolos Christi	Apostolaira
Donans munere	Sohasem ismert
Insolito et cunctis	És sohasem hallott
Inaudito saeculis,	Ajándékul szálltál,
13. Hunc diem gloriosum	13. Dicsôségessé avattad
Fecisti.	Ezt a napot.


Az ifjabb Hartman: Az Evangéliumról.
Hartmannus junior (860--925)	Az ifjabb Hartman (860--925)
Hymnus de evangelio.	Az Evangéliumról.
Sacrata libri dogmata	Imhol a szentséges tanok,
Portantur Evangelici,	Az Evangélium könyvei!
Cunctis stupenda gentibus	Ámúljanak a nemzetek
Et praeferenda laudibus.	És róluk áldást zengjenek.
Mundemus omnes corpora	Megtisztult test fogadja be
Sensuque cordis simplici	És tiszta lelkiismeret,
Purgantes conscientiam	Szívünk egyszerûségiben
Verba pensemus mystica.	A titokzatos szavakat.
Vultus declini pariter	Hajoljon föld felé a fô,
Clausa tenentes stomata	Zárva legyen szónak a száj,
Stemus intentis auribus,	Figyelmezzen éber fülünk;
Ut decet, ante Dominum.	Igy illik ez az Úr elôtt.
Nec sat videtur sonitus	Nem is elég hallgatni csak
Auditu solo capere,	Az üdvösséges hangokat,
Ni cor purgatum teneat	Ha nem fogadja tiszta szív
Factisque iussa compleat.	S nem teljesíti tett a szót.
Sic mandat ipse maximus	A Mester ád parancsot így,
Magister, summi filius,	A fölséges Isten Fia,
Sensus nostrorum pectorum	Mikor szívünkrôl mondja el
Arvis diversis comparans.	A Magvetô hasonlatát.
Sunt, ait, rura plurima,	Mezô, úgymond, sokféle van,
Quis semen frugis spargitur,	Amelybe jó mag vettetik,
Censu sed multum dispari	De jaj, nagyon különbözô
Reddunt accepta foenora.	Vetés után az aratás:
Quaedam saxorum stramine	Az egyik mag kövek közé,
Replentur nimis pessimo,	Kegyetlen kôsziklára hull,
Frugemque necat maximus	És gyümölcsét a napsugár
Ardor solaris luminis.	Gyilkos heve aszalja el.
Quaedam siccato germine	Más mag szúró tövisbozót
Replentur spinis horridis,	Pusztító sûrûjébe jut.
Viarum strata plurimis	Fölemészt újra másokat
Officiunt seminibus.	Az útfelek kemény köve.
Ast qui felices fertili	Ám amely dús csíráival
Glebas fecundat germine,	Szerencsés rögöt érhetett,
Illum laetantem cumulat	Az boldogan hajt gyökeret
Fructus laboris centuplex.	És százszoros gyümölcsöt ád.
Sic voluntatis integrae	Igy hajt sugárzó tetteket
Perfecta nitent opera,	A ki-nem-kezdett akarat.
Terraque cordis optimi	Igaz szív földje így terem
Centenum refert numerum.	Igaz gyümölcsöt, százszorost.


Wipo: Húsvéti szekvencia.
Wipo (990--1050)	Wipo (990--1050)
Sequentia paschalis.	Húsvéti szekvencia.
Victimae paschali	A húsvéti Bárányt
Laudes immolent Christiani.	Keresztények örvendezve áldják.
Agnus redemit oves,	Juhait megváltotta a Bárány,
Christus innocens Patri reconciliavit peccatores:	Krisztus az Atyát megbékítette ártatlan vére árán.
Mors et vita duello conflixere mirando;	Összecsapott a halál meg az élet csodafélelmes viadallal:
Dux vitae mortuus regnat vivus.	Él az életnek vezére, ki meghalt, uralkodik örök diadallal.
Dic nobis Maria,	Mondd el nekünk, Mária,
Quid vidisti in via?	Mit adatott szemednek látnia?
Sepulcrum Chrfsti viventis	Láttam az élô Krisztus sírja helyét,
Et gloriam vidi resurgentis.	Es a Fölkentnek dicsôsége teljét.
Angelicos testes,	Láttam az angyali követeket,
Sudarium et vestes.	A szemfedôket, a lepleket.
Surrexit Christus spes mea,	Föltámadt Krisztus, az én reménységem:
Praecedit vos in Galileam.	Galileába elôttetek mégyen.
Scimus Christum surrexisse a mortuis vere:	Föltámadt Krisztus halottaiból! Tudjuk: föltámadt valósággal
Tu nobis victor Rex miserere.	Légy te mihozzánk, gyôzelmes Király, irgalmassággal.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Búsultak az Apostolok.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Tristes erant Apostoli. *	Búsultak az Apostolok. *
Tristes erant Apostoli	Búsultak az apostolok,
De Christi acerbo funere,	Mert Krisztus meghalt keserûn,
Quem morte crudelissima	Gonosz szolgák mondtak reá
Servi damnarant impii.	Istentelen ítéletet.
Sermone verax Angelus	Igazmondó angyal szavát
Mulieribus praedixerat:	Hallják a jámbor asszonyok:
,,Mox ore Christus gaudium	,,A hivô nyájhoz már közel
Gregi feret fidelium''.	Krisztus az öröm hírivel.''
Ad anxios Apostolos	A rettegô apostolok
Currunt statim dum nuntiae,	Elé viszik a drága hírt,
Illae micantis obvia	Ám útjukon ragyogva már
Christi tenent vestigia.	Elôttük Krisztus lába jár.
Galileae ad alta montium	Galilea hegyeire
Se conferunt Apostoli,	Sietnek az apostolok
Iesuque, voti compotes,	S betelik vágyuk: boldogok
Almo beantur lumine.	Jézus kegyes fényében ôk.
Ut sis perenne mentibus	Hogy mindörökké megmaradj,
Paschale, Iesu, gaudium:	Húsvéti örömûl nekünk,
A morte dira criminum	Mentsd meg a bûnhalál elôl,
Vitae renatos libera.	Kiket az élet újra szült.
Deo Patri sit gloria	Atyaistennek tisztelet
Et Filio, qui a mortuis	S Fiának, ki feltámadott
Surrexit, ac Paraclito	S a Vigasztalónak velük
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* In festis SS. Apostolorum, ad Vesperas et Matutinum, tempore Paschali.	* A szent Apostolok ünnepeinek Vecsernyéjére és Matutinumára, húsvéti idôben.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Rex sempiterne Caelitum.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Rex sempiterne Caelitum. *	Ó mennyei örök Király. *
Rex sempiterne Caelitum,	Ó mennyei örök Király,
Rerum Creator omnium,	Ki mindeneket alkotál,
Aequalis ante saecula	Minden idôk eleitôl
Semper Parenti Filius:	Atyáddal egyenlô Fiú:
Nascente qui mundo faber,	Mikor a világ született,
Imaginem vultus tui	Teremtô mester, arcodat
Tradens Adamo, nobilem	Ádámnak adtad, s a nemes
Limo iugasti spiritum.	Szellemet sárba foglalád.
Cum livor et fraus daemonis	Midôn ádáz ördögi csel
Foedasset humanum genus,	Az emberfajt beszennyezé,
Tu carne amictus perditam	Testet öltvén, az elveszett
Formam reformas artifex.	Formát újonnan alkotád.
Qui, natus olim ex Virgine,	Egykor a Szûztôl születél,
Nunc e sepulcro nasceris,	Most sírból születel nekünk,
Tecumque nos a mortuis	És mi is felkelünk veled
Iubes sepultos surgere.	Sírunkból, úgy parancsolod.
Qui, Pastor aeternus, gregem	Örök Pásztor te, nyájadat
Aqua lavas baptismatis:	Kereszt vizével mosdatod:
Haec est lavacrum mentium,	Ez a léleknek fürdeje,
Haec est sepulcrum criminum.	Ez a bûn temetôhelye.
Nobis diu qui debitae	Adósságunkat hogy leródd,
Redemptor affixus Cruci,	Hosszan függtél kereszteden
Nostrae dedisti prodigus	S hullattad értünk pazarúl
Pretium salutis sanguinem.	Üdvünknek árát, véredet.
Ut sis perenne mentibus	Hogy mindörökké megmaradj
Paschale, Iesu, gaudium,	Húsvéti örömül nekünk,
A morte dira criminum	Mentsd meg a bûnhalál elôl,
Vitae renatos libera.	Kiket az élet újraszült.
Deo Patri sit gloria	Atyaistennek tisztelet
Et Filio, qui a mortuis	S Fiának, ki feltámadott,
Surrexit, ac Paraclito	S a Vígasztalónak velük
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* Dominica Resurrectionis ad Matutinum.	* Hajnali zsolozsmára, húsvéti idôben.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Hajnalbíborban ég a menny
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Aurora caelum purpurat. *	Hajnalbíborban ég a menny. *
Aurora caelum purpurat,	Hajnalbíborban ég a menny,
Aether resultat laudibus,	Énektôl visszhangos a lég,
Mundus triumphans iubilat,	Ujjong a gyôzelmes világ,
Horrens Avernus infremit;	Üvölt a rettegô Pokol:
Rex ille dum fortissimus	Midôn amaz erôs Király
De mortis inferno specu	Halálsetét tárnáiból
Patrum senatum liberum	Az atyákat élet szabad
Educit ad vitae iubar.	Verôfényére hozza fel.
Cuius sepulcrum plurimo	Sírját nehéz kô zárta el,
Custode signabat lapis,	Ôrizte zsoldos ôrsereg,
Victor triumphat et suo	De fölkelt gyôzedelmesen
Mortem sepulcro funerat.	És eltemette a halált.
,,Sat funeri, sat lacrimae,	,,Elég a gyász, elég a könny,
Sat est datum doloribus:	Feledve már a fájdalom,
Surrexit exstinctor necis'',	Feltámadt a halál-törô!'' --
Clamat coruscans Angelus.	A fényes angyal így kiált.
Ut sis perenne mentibus	Hogy mindörökké megmaradj,
Paschale, Iesu, gaudium,	Húsvéti örömül nekünk,
A morte dira criminum	Mentsd meg a bûnhalál elôl,
Vitae renatos libera.	Kiket az élet újraszült.
Deo Patri sit gloria	Atyaistennek tisztelet
Et Filio, qui a mortuis	S Fiának, ki feltámadott
Surrexit, ac Paraclito	S a Vigasztalónak velük,
Im sempiterna saecula.	Most, és örök idôkôn át.
* Dominica Resurrectionis ad Laudes.	*A húsvétvasárnapi Dícséretre.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Földszerte húsvét örömét.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Paschale mundo gaudium. *	Földszerte húsvét örömét. *
Paschale mundo gaudium	Földszerte húsvét örömét
Sol nuntiat formosior,	Szépségesebb nap hirdeti:
Cum luce fulgentem nova	Új fényben látják fényleni
Iesum vident Apostoli.	Ma Jézust az Apostolok.
In carne Christi vulnera	Krisztus testén a sebhelyek
Micare tamquam sidera	Csillag módjára fénylenek.
Mirantur, et quidquid vident,	Csodálják, hûséges tanúk,
Testes fideles praedicant.	És hangos szóval hirdetik.
Rex, Christe, clementissime,	Krisztus, király, jóságos Úr,
Tu corda nostra posside,	Vedd szíveinket birtokul.
Ut lingua grates debitas	Nyelvünk nevednek rója le
Tuo rependat nomini.	Köteles hálaénekét.
Ut sis perenne mentibus	Hogy mindörökké megmaradj
Paschale, Iesu, gaudium,	Húsvéti örömül nekünk,
A morte díra criminum	Mentsd meg a bûnhalál elôl,
Vitae renatos libera.	Kiket az élet újraszült.
Gloria tibi Domine,	Dicsôség teneked, Urunk,
Qui surrexisti a mortuis,	Ki holtodból feltámadál,
Cum Patre et Sancto Spíritu	Atyának s Szentléleknek is,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* In festis Apostolorum tempore Paschali, ad Laudes.	* Szent Apostolok ünnepein, Dícséretre, húsvéti idôben.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Örömtôl hangos a világ
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Exsultet oxbis gaudiis *	Örömtôl hangos a világ. *
Exsultet orbis gaudiis,	Örömtôl hangos a világ,
Caelum resultet laudibus;	Énektôl visszhangos a menny,
Apostolorum gloriam	Apostolok dícséretét
Tellus et astra concinunt.	Zengi a föld s a csillagok.
Vos saeclí íusti iudices	Ó századok bírái ti,
Et vera mundi lumina,	Világ igaz szövétneki,
Votis precamur cordium,	Szívünknek óhajtása kér:
Audite preces supplicum.	Halljátok meg esdô imánk.
Qui templa caeli clauditis	Kiknek szavára záratik
Serasque verbo solvitis,	S tárul a mennynek temploma:
Nos a peccatis omnibus	Nyissátok meg, esedezünk,
Solvite iussu, quaesumus.	Mi bûneinknek zárait.
Quorum praecepto subditur	Érzi erôs parancsotok
Salus et languor omnium,	Kórság, egészség egyaránt:
Sanate aegros moribus,	Kór lelkünknek írt adjatok
Augete nos virtutibus,	Erényeinknek új erôt.
Ut cum iudex advenerit	Hogy majd ha Krisztus visszatér
Christus in fine saeculi,	Az idôk végén és ítél:
Nos sempiterni gaudii	Engedje hogy részünk legyen
Concedat esse compotes.	Az örökkévaló öröm.
Deo Patri sit gloria,	Az Atyának és Fiunak
Eiusque soli Filio,	És neked, Szentlélek, velük
Cum Spiritu Paraclito	Miképen kezdetben vala,
Et nunc et in perpetuum.	Örökös dicsôség legyen.
* In festis Apostolorum ad Vesperas.	* Az Apostolok Vecsernyéjének himnusza,


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Üljük körül fehérben.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Ad regias Agni dapes. *	Üljük körül fehérben. *
Ad regias Agni dapes,	Üljük körül fehérben a
Stolis amicti candidis,	Bárány királyi asztalát
Post transitum Maris Rubri	S túl már a Vörös Tengeren
Christo canamus Principi,	Krisztust dalolja énekünk,
Divina cuius caritas	A fejedelmet: irgalom
Sacrum propinat sanguinem,	Áldozta szent vérét nekünk,
Almique membra corporis	Az áldozópap Szeretet
Amor sacerdos immolat.	Drága testének tagjait.
Sparsum cruorem postibus	A vérrel hintett kaputól
Vastator horret Angelus,	A rontó angyal elriad.
Fugitque divisum mare,	A tengervíz kettéhasad,
Merguntur hostes fluctibus.	S árján az ellen elmerül.
Iam Pascha nostrum Christus est,	Már Krisztus lett Húsvét nekünk,
Paschalis idem victima	Ô a húsvéti áldozat.
Et pura puris mentibus	Tiszta szíveknek tisztaság:
Sinceritatis azyma.	Kovásztalan kenyérfalat.
O vera caeli victima,	Ó igaz égi áldozat!
Subiecta cui sunt Tartara,	Leigázta a poklokat,
Soluta mortis vincula,	Széttört halálos láncokat,
Recepta vitae praemia.	És az életnek visszaad.
Victor subactis inferis	A poklokon gyôzelmesen
Trophaea Christus explicat,	Már Krisztus zászlót bontogat.
Caeloque aperto subditum	Már újra feltárult az ég,
Regem tenebrarum trahit.	S a sötétség királya fut.
Ut sis perenne mentibus	Hogy mindörökké megmaradj
Paschale, Iesu, gaudium:	Húsvéti örömül nekünk,
A morte dira criminum	Mentsd meg a bûnhalál elôl
Vitae renatos libera.	Kiket az élet újraszült.
Deo Patri sit gloria	Atyaistennek tisztelet
Et Filio, qui a mortuis	S Fiának, ki feltámadott
Surrexit, ac Paraclito	S a Vígasztalónak velük
In sempiterna saecuIa.	Most és örök idôkön át.
* Dominica Resurrectionis ad Vesperas	* Húsvéti Vecsernyére.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Jézus, a Szûznek fia s alkotója.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Virginis Proles opifexque Matris. *	Jézus, a Szûznek fia s alkotója. *
Virginis proles opifexque Matris,	Jézus, a Szûznek fia s alkotója,
Virgo quem gessit peperitque virgo,	Szûz hordott méhén, a világra ô szült:
Virginis partos canimus decora	Szûznek zengjük most a nehéz halálon
Morte triumphos. **	Nyert diadalmát. **
Haec enim palmae duplicis beata	Mert e szûz kettôs diadallal ékes:
Sorte, dum gestit fragilem domare	Gyenge nôtestét hogy igába törte,
Corporis sexum, domuit cruentum	Avval zúzá szét a kegyetlen gyilkos
Caede tyrannum.	Zsarnok igáját.
Unde nec mortem nec amica mortis	Sem halált nem félt, se halál barátit:
Mille poenarum genera expavescens	Hóhér kínzások ezer új iszonyát,
Sanguine fuso meruit serenum	S vérét hullatván a szelíd egeknek
Scandere coelum.	Szállt örömébe.
Huius oratu, Deus alme, nobis	Ô imájáért, kegyes Isten, engedd
Debitas poenas scelerum remitte,	E1 bûnünk zsoldját, amit érdemeltünk,
Ut tibi puro resonemus almum	Hogy visszhangozzék a kitisztult szívbôl
Pectore carmen.	Ájtatos ének.
Sit decus Patri genitaeque Proli	Áldás, dícséret legyen az Atyának,
Et tibi compar utriusque virtus	Egyszülöttének s vele Szentléleknek,
Spiritus semper, Deus unus omni	Háromságban- egy örök Istenünknek,
Temporis aevo.	Minden idôben.
* In festis Virginum Martyrum ad Matutinum.	* Vértanú szûzek ünnepén, Hajnali-zsolozsmára.
** Pro Virgine non Martyre: Virginis featum canimus beata, Accipe votum.	** Másik változat, ha nem vértanú: Egy boldog szûznek üli néped napját, Halljad imánkat!


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Emlékezzél meg, Alkotó.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Memento rerum Conditor. *	Emlékezzél meg, Alkotó. *
Memento, rerum Conditor,	Emlékezzél meg, Alkotó,
Nostri quod olim corporis	Hogy egykor szûztôl születél
Sacrata ab alvo Virginis	S szentséges méhe rejtekén
Nascendo formam sumpseris.	Testünk formáját felvevéd.
Maria, Mater gratiae,	Kegyelmek Anyja, Mária,
Dulcis Parens clementiae,	Irgalom édes Asszonya,
Tu nos ab hoste protege	Légy ellenségtôl gyámolunk..
Et hora mortis suscipe.	S állj mellettünk, ha meghalunk.
Iesu, tibi sit gloria,	Dicsôség Jézus teneked,
Qui natus es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád
Cum Patre et almo Spiritu	Atya s Szentlélek áldva légy,
ln sempiterna saceula.	Most és örök idôkön át.
* In festis Beatae Mariae Virginis ad Completorium.	* Mária-ünnepek completoriumára.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Im, a hitvalló.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Iste Confessor Domini. *	Im, a hitvalló. *
Iste Confessor Domini sacratus,	Im a hitvalló, kit a föld határán
Festa plebs cuius celebrat per orbem,	Minden hívô nép szeret és magasztal,
Hodie laetus meruit secreta	E nap lôn méltó a magas mennyeknek
Scandere coeli.	Szállni honába.
Qui pius, prudens, humilis, pudicus,	Jámbor, józan volt, okos és szemérmes.
Sobrius, castus fuit et quietus,	Útja szeplôtlen, csupa szent alázat,
Vita dum praesens vegetavit eius	Míg embertestét eleven tüzével
Corporis artus.	Lakta a lélek.
Ad saerum cuius tumulum frequenter	Istentôl immár, magas érdeméért,
Membra languentum modo sanitati;	Sok szegény testnek, kit igáz betegség.
Quodlibet morbo fuerint gravata,	Épségét, a kór erejét letörve,
Restituuntur.	Visszakönyörgé.
Unde nunc noster chorus in honorem	Most azért pálmát emelünk elôtte
Ipsius, hymnum canit hunc libenter,	S érdemét illô karimába zengjük;
Ut pii eius meritis iuvemur	Égi szószólónk legyen így imája
Omne per aevum.	Minden idôben.
Sit salus illi, decus atque virtus,	Hódolat néked, öröm és imádás,
Qui supra coeli residens cacumen,	Aki mennyekben ragyogó király vagy,
Totius mundi machinam gubernat	Úr és kormányzó az egész világon
Trinus et unus.	Hármas is, egy is.
* In festis Confessoris ad Vesperas et ad Matutinum.	* Szent hitvalló ünnepén, Vecsernyére és Hajnali zsolozsmára.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Jézus, felséges korona.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Jesu corona celsior. *	Jézus, felséges korona. *
Jesu, corona celsior	Jézus, felséges korona,
Et veritas sublimior,	Felsôbb igazság oszlopa,
Qui confitenti servulo	Ki bûnbánó szolgáidat
Reddis perenne praemium,	Örök jóval jutalmazod,
Da supplicanti coetui	Halld meg közbenjáró szavát
Obtentu huius optimi	E szent embernek s add nekünk
Remissionem criminum	Mi bûneink bocsánatát,
Rumpendo nexum vinculi.	Nyakunkon törd el az igát.
Anni recurso tempore	Kerengvén évek és napok,
Dies relugit lumine,	Ez ünnep újra felragyog,
Quo sanctus hic de corpore	Hogy lerázván testét e szent,
Migravit inter sidera.	A csillagokhoz költözött.
Hic vana terra gaudia	Por és hiúság volt neki
Et luculenta praedia	A föld és minden élvei,
Polluta sorde deputans	A szennyes földi jó helyett
Ovans tenet coelestia.	Övé immár a mennyei.
Te, Christe, rex piissime.	Téged Krisztus, kegyes Király,
Hic confitendo iugiter	Téged vallott ô szüntelen,
Calcavit hostem fortiter	Az ördögöt s gonosz cselét
Superbum ac satelIitem.	Hôs módra szegte láb alá.
Virtute clarus et fide	Fénylik hite s erényei,
Confessione sedulus	Égett a hitet vallani,
Ieiuna membra deferens	Bôjtedzett testtel boldogan
Dapes supernas obtinet.	Ül most az égi lakomán.
Proinde te, piisime,	Hozzád azért, kegyelmes Úr,
Precamur omnes supplices,	Könyörgô néped esdekel:
Ut huius almi gratia	E drága szentnek kedveért
Nobis remittas debita.	Adósságunk engedjed el.
Deo Patri sit gloria,	Atyaistennek glória,
Eiusque soli Filio,	Áldassék egyszülött Fia,
Sancto simul Paraclito	Áldassék a Szentlélek is,
Nunc et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.
* In festis Confessoris, ad Laudes.	* Hitvalló ünnepén, Dícséretre.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Az öröklétnek fényessége önti el.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Decora lux aeternitatis. *	Az öröklétnek fényessége önti el. *
Decora lux aeternitatis auream	Az öröklétnek fényessége önti el
Diem beatis irrigavit ignibus,	Boldogságos tüzekkel ez arany napot,
Apostolorum quae coronat, Principes,	Ma nyert a két apostol-elsô koronát
Reisque in astra liberam pandit viam.	S a bûnösök a csillagokba nyílt utat.
Mundi magister atque caeli ianitor,	Mennynek portása, föld tanítómestere,
Romae parentes arbitrique gentium;	Róma szülôi, nemzetek bírái ôk,
Per ensis ille, hic per crucis victor necem	Karddal s kereszttel a halálon gyôztesek.
Vitae senatum laureati possident.	Ülik immár az öröklét szenátusát.
O Roma felix, quae duorum Principum	Ó boldog Róma, melyet két fejedelem
Es consecrata glorioso sanguine.	Avat ma szentté drágalátos vérivel.
Horum cruore purpurata ceteras	Több vagy e vérnek bíborában egymagad,
Excellis orbis una pulchritudines.	A földkerekség minden szépségeinél.
Sit Trinitati sempiterna gloria,	A Háromságnak örök dicsôség legyen
Honor, potestas atque iubilatio	És tisztelet és ujjongás és hatalom,
In unitate, quae gubernat omnia	Az Egységben, ki mindenen kormánykodik,
Per universa aeternitatis saecula.	Az öröklétnek minden századain át.
* In festo SS. Petri et Pauli Apostolorum ad Vesperas.	* Szent Péter és Pál Vecsernyéjére.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Ó boldog Pásztor, Péter.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Beate Pastor Petre. *	Ó boldog Pásztor, Péter. *
Beate pastor Petre, clemens accipe	Ó boldog pásztor, Péter, hallgasd kegyesen
Voces precantum, criminumque vincula,	Esdô imánkat, és igéd oldozza fel
Verbo resolve, cui potestas tradita,	Bûnünk bilincsét, hisz tenéked adatott
Aperire terris caelum, apertum claudere.	A hatalom: megnyitni s zárni mennyeket.
Egregie Doctor Paule, mores instrue	Ó drága doktor, Pál, neveld erkölcseink
Et nostra tecum pectora in caelum trahe,	És vond magaddal lelkeinket ég felé,
Velata dum meridiem cernat fides	Hol fátyolos hitünk egykor délszínre jut,
Et solis instar sola regnet caritas.	És napja egy és papja egy: a szeretet.
Sit Trinitati sempiterna gloria,	A Háromságnak örök dicsôség legyen.
Honor, potestas atque iubilatio	És tisztelet és ujjongás és hatalom,
In unitate, quae gubernat omnia	Az Egységben, ki mindenen kormánykodik,
Per universa aeternitatis saecula.	Az öröklétnek minden századain át.
* In festo SS. Petri et Pauli Apostolorum ad Laudes.	* Péter és Pál Dícséretére.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Isten, jutalma, otthona.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Deus, tuorum militum. *	Isten, jutalma, otthona. *
Deus, tuorum militum	Isten, jutalma, otthona
Sors et corona, praemium,	Katonáidnak s korona:
Laudes canentes Martyris.	Kik áldjuk mártírod nevét,
Absolve nexu criminis.	Oldd meg bûneink kötelét.
Hic nempe mundi gaudia	Látta világ örömeit,
Et blandimenta noxia	Ártó hízelkedéseit,
Caduca rite deputans	Tudta: epével teljesek,
Pervenit ad caelestia.	S égre irányzá lépteit.
Poenas cucurrit fortiter,	Megállta a gyötrelmeket,
Et sustulit viriliter;	Férfiú-mód vitézkedett.
Pro te effundens sanguinem:	Vérét ontotta Istenért:
Aeterna dona possidet.	Jutalma örökkévaló.
Ob hoc precatu supplici	Azért, ó legkegyelmesebb,
Te poscimus, Piisime,	Könyörgünk alázatosan:
In hoc triumpho Martyris	Ezen a gyôzelmes napon
Dimitte noxam servulis.	Könyörülj rossz szolgáidon.
Laus et perennis gloria	Dícsérjük az örök Atyát,
Deo Patri et Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát,
Sancto simul Paraclito	S a Lelket, a Vigasztalót,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* In festis unius Martyris ad Vesperas et ad Matutinum.	* Vértanú Vecsernyéjére és Hajnali zsolozsmájára.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Kis szolgáidnak megbocsáss.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Placare Christe servulis. *	Kis szolgáidnak megbocsáss. *
Placare, Christe servulis,	Kis szolgáidnak megbocsáss,
Quibus Patris clementiam.	Ó Krisztus, akikért a Szûz
Tuae ad tribunal gratiae	Nagyasszony esd irgalmazást
Patrona Virgo postulat.	A kegyelem Széke elôtt.
Et vos beata per novem	S te boldog mennyei sereg,
Distincta gyros agmina;	Választottak kilenc köre,
Antiqua cum praesentibus,	Ûzzétek el a mult idôk,
Futura damna pellite.	Jelen s jövô veszélyeit!
Apostoli cum Vatibus	Próféták és Apostolok,
Apud severum Iudicem	Kérjétek a kemény Bírót,
Veris reorum fletibus	A bûnöshöz legyen kegyes,
Exposcite indulgentiam.	Szívbôl jövô sírásaért.
Vos purpurati Martyres,	Bíborral ékes mártírok,
Vos candidati praemio	S hitvallomással gyôztesek,
Confessionis, exsules	Bennünket, számûzötteket
Vocate nos in patriam.	Igaz hazánkba hívjatok.
Chorea casta Virginum,	Szûzeknek tiszta kórusa,
Et quos eremus incolas	S kik a pusztákból szálltatok
Transmisit astris, Caelitum	A csillagokhoz: ég felé
Locate nos in sedibus.	Mutassatok nekünk utat.
Auferte gentem perfidam	Hagyják el a hitetlenek
Credentium de finibus;	A hivô nép határait,
Ut unus omnes unicum	Hogy egyetlen Pásztor legyen,
Ovile nos Pastor regat.	S mind egyetlen akol legyünk.
Deo Patri sit gloria,	Atyaistennek glória,
Natoque Patris unico,	És egyszülött Fiának is,
Sancto simul Paraclito	Vigasztaló Léleknek is,
In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.
* In festo Omnium Sanctorum, ad Vesperas.	* Mindszentek Vecsernyéjére.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Nocte surgentes vigilemus omnes. *	Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk. *
Nocte surgentes vigilemus omnes,	Éjjel serkenvén közösen virrasszunk,
Semper in psalmis meditemur atque	Elgondolkozzunk örökös zsolozsmán,
Voce concordi Domino canamus	Egyszívvel zengjünk mi Urunknak édes
Dulciter hymnos.	Szívbeli himnuszt.
Ut pio Regi pariter canentes,	Igy zsolozsmázván a kegyes Királynak
Cum suis Sanctis mereamur aulam	Érdemelhessünk amaz égi udvar
Ingredi caeli, simul et beatam	Népe közt osztályt, legyen  így a részünk
Ducere vitam.	Élet örökké.
Praestet hoc nobis Deitas beata	Adja meg mindezt kegyesen minékünk
Patris ac Nati pariterque Sancti.	Boldog Istenség, Atya és Szülötte
Spiritus, cuius resonat per omnem	És a Szentlélek, akinek dicsétôl
Gloria mundum.	Harsog a minden.
* Dominica ad Matutinum, in aestate.	* Vasárnapi Hajnali zsolozsmára, nyári idôben.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Meghozta boldog örömünk.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Beata nobis gaudia. *	Meghozta boldog örömünk. *
Beata nobis gaudia	Meghozta boldog örömünk
Anni reduxit orbita,	A forgó esztendô megint:
Cum Spiritus Paraclitus	A Lélek, a Vigasztaló
Effulsit in discipulos.	Megszállt a tanítványokon.
Ignis vibrante lumine	Lobogó fényességü láng
Linguae figuram detulit,	Tüzes nyelvekké alakult:
Verbis ut essent proflui	Igéik hogy lobogjanak
Et caritate fervidi.	S szeretettôl lángoljanak.
Linguis loquuntur omnium,	Minden nyelveken szólanak.
Turbae pavent gentilium,	A pogányok borzonganak,
Musto madere deputant,	Azt vélik: musttól részegek
Quos Spiritus repleverat.	Kiket a Lélek tölte meg.
Patrata sunt haec mystice	Történt e titkos adomány
Paschae peracto tempore,	A szent húsvét-idô után,
Sacro dierum numero,	Mikor törvény szerint ülék
Quo lege fit remissio.	Az engesztelés ünnepét.
Te nunc, Deus piissime,	Meghajtott fôvel esdenek
Vultu precamur cernuo,	Jóságos Isten, híveid:
Illapsa nobis caelitus.	Áraszd ránk égbôl gazdagon
Largire dona Spiritus.	A Lélek ajándékait.
Dudum sacrata pectora	Szívünket már megszenteléd,
Tua replesti gratia;	Töltsd most kegyelmedet belénk.
Dimitte nostra crimina	Bocsásd meg minden bûneink
Et da quieta tempora.	S tedd békéssé esztendeink.
Gloria Patri Domino,	Atyaistennek tisztelet
Natoque, qui a mortuis	S Fiának, ki feltámadott
Surrexit, ac Paraclito;	S a Vigasztalónak velük
In saeculorum saecula.	Most és örök idôkön át.
* Dominica Pentecostes ad Laudes.	* Pünkösdvasárnapi Dícséretre.


Ismeretlen szerzô (IX--X. sz.): Ó gyôzhetlen vértanú.
Anonymi auctores (Saec. IX--X.)	Ismeretlen szerzôjû himnuszok a IX--X. századból
Invicte Martyr. *	Ó gyôzhetlen vértanú. *
Invicte Martyr, unicum	Ó gyôzhetetlen vértanú,
Patris secutus Filium,	Követted Isten egy Fiát
Victis triumphas hostibus.	S az ellenségen gyôztesen
Victor fruens caelestibus.	Égi triumfust élvezel:
Tui precatus munere	Imádságodnak ereje
Nostrum reatum dilue,	Bûneink mocskát mossa le,
Arcens mali contagium,	Ûzd el a rossz fertôzetét,
Vitae repellens taedium.	S az életunalom ködét.
Soluta sunt iam vincula	Meg vannak immár oldva mind
Tui sacrati corporis,	Szentséges tested láncai:
Nos solve vinclis saeculi,	Rólunk a földi láncokat
Dono superni Numinis.	Az Úr kegyelme oldja le.
Deo Patri sit gloria,	Atyaistennek glória,
Eiusque soli Filio	Áldassék egyszülött Fia,
Cum Spiritu Paraclito	És velük a Vigasztaló,
Nunc et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.
* In festis unius Martyris, ad Laudes.	* Vértanú Dícséretére.


Damiáni Szent Péter: A halálról.
Sanctus Petrus Damiani (1006--1072)	Damiáni Szent Péter (1006--1072)
Rhythmus de die mortis.	A halálról.
Gravi me terrore pulsas,	Életemnek végsô napja,
Vitae dies ultima,	Rád gondolni borzalom.
Moeret cor, solvuntur renes,	Szívem-vesém felsirallik.
Laesa tremunt viscera,	Reszket mindenik tagom,
Tuam speciem dum sibi	Hogyha képedet szorongó
Mens depingit anxia.	Lelkemben lerajzolom.
Quis enim pavendum illud	Ama szörnyû színjátékot
Explicet spectaculum,	Méltókép ki mondja el:
Quum dimenso vitae cursu	Hogy az élet véghatárán
Carnis aegra nexibus	Teste bilincseivel
Anima luctatur solvi	Bontakozni küzd a lélek,
Propinquans ad exitum.	Mert a vég immár közel!
Perit sensus, lingua riget,	Minden érzék tönkre mégyen:
Resolvuntur oculi,	Néma nyelv és vak szemek,
Pectus palpitat, anhelat	Elszorult mell, rekedt gége
Raucum guttur hominis,	Levegô után liheg,
Stupent membra, pallent ora,	Merev tagok, sápadt orcák,
Decor abit corporis.	Minden szépség odalett.
Ecce! diversorum partes	Ime jönnek seregestül
Confluunt spirituum:	Mindenféle szellemek:
Hic angelicae virtutes,	Itt az angyali erények,
Illic turba daemonum;	Ott az ördögi sereg,
Illi propius accedunt,	Kiknek éltél életedben,
Quos invitat meritum.	Azok férnek közelebb.
Praesto sunt et cogitatus,	Gondolatok, szavak, tettek
Verba, cursue, opera;	Mind reád özönlenek,
Et prae oculis nolentis	Hívatlanul seregelnek,
Glomerantur omnia:	Gomolyognak körüled.
Illuc tendat, huc se vertat,	Erre fordulsz, arra fordulsz:
Coram videt posita.	Mást se nézhet már szemed.
Torquet ipsa reum suum	Marja lelked a szorongó
Mordax conscientia,	Lelkiismeret szava,
Plorat, acta corrigendi	Sírva sír, hogy javulatlan
Defluxisse tempora,	Folyt el éveid sora.
Plena luctu caret fructu	Kár a könny itt: meg nem könnyít
Sera poenitentia.	Késô penitencia.
Falsa tunc dulcedo carnis	Testnek csalfa édessége
In amarum vertitur,	Most keserre változik;
Quando brevem voluptatem	Most a kurta kéj nyomában
Perpes poena sequitur,	Kínlódás következik,
Iam quod magnum credebatur	Amit egykor nagynak néztél,
Nil fuisse cernitur.	Semminek mutatkozik.
Atsi mens in summae lucis	Ám kit ama fennsô fénynek
Gloriam extollitur,	Glóriája vesz körül,
Aspernatur lutum carnis	Megveti a test sarát az,
Quo mersa provolvitur,	Amely így rá nehezül.
Et ut carcerati nexu	S mint ki rab volt, börtönébôl
Laetabunda solvitur.	Örvendezve menekül.
Quaeso, Christe, rex invicte,	Gyôzhetetlen én királyom,
Tu succurre misero:	Krisztus, ments meg engemet
Sub extrema mortis hora	Ama végsô pillanatban,
Quum iussus abiero,	Amikor majd elmegyek.
Nullum in me ius tyranno	edd, hogy a kegyetlen zsarnok
Praebeatur impio.	Meg ne férje lelkemet.
Cadat princeps tenebrarum,	Félre, sötétség királya,
Cadat pars tartarea;	Félre pokolfajzatok!
Pastor ovem iam redemptam	Megváltott bárányka, lelkem,
Tunc reduc ad patriam,	Jön már érted Pásztorod,
Ubi te videndi causa	S odavisz, hol édes arcát
Perfruar in saecula.	Mindörökké láthatod.


Damiáni Szent Péter: A mennyország himnusza.
Sanctus Petrus Damiani (1006--1072)	Damiáni Szent Péter (1006--1072)
Rhythmus de gloria et gaudiis paradisi.	A mennyország himnusza.
Ad perennis vitae fontem	Örök élet kútfejére
Mens sitivit arida;	Asszú lelkünk szomjazik,
Claustra carnis praesto frangi	Össze vágyna törni teste
Clausa quaerit anima,	Börtönének burkait.
Gliscit, ambit, eluctatur	Számûzötten ôshonáért
Exsul frui patria.	Szenved, sír, sóhajtozik.
Dum pressuris ac aerumnis	Keserû szorongatás közt,
Se gemit obnoxiam,	Fájdalom közt görnyed itt,
Quam amisit, dum deliquit,	Forr magában, hánytorgatja
Contemplatur gloriam,	Bûn-eladta kincseit.
Praesens malum auget boni	Régi jajjal, új sóhajjal
Perditi memoriam.	Kettôs kínnal gyötretik.
Nam quis promat summae pacis	Mert ki tudná eldalolni
Quanta sit laetitia?	Ama Békesség Honát,
Ubi vivis margaritis	Ahol élô drágagyöngybôl
Surgunt aedificia,	Épülnek a paloták
Auro celsa micant tecta,	S aranytetôk verik vissza
Radiant sublimia.	Az aranyló napsugárt.
Solis gemmis pretiosis	Drágaságos ékkövekkel
Haec structura nectitur,	Ékesültek házai,
Auro mundo tanquam vitro	Általtetszô színarannyal
Urbis via sternitur;	Kövezettek utai.
Abest limus, deest fimus,	Sárnak ottan, rothadásnak
Lues nulla cernitur.	Még nevét sem hallani.
Hiems horrens, aestas torrens	Tél dühének, nyár hevének
Illic nunquam saeviunt,	Híre ismeretlen ott.
Flos perpetuus rosarum,	Ott a rózsa hervadatlan,
Ver agit perpetuum;	És örök tavasz ragyog,
Candent lilia, rubescit	Sáfrány virul liliommal,
Crocas, sudat balsamum.	Balzsam-verejték csorog.
Virent prata, vernant sata,	Ifjak, zöldek rétek, földek,
Rivi mellis influunt,	Mézpatakok ömlenek,
Pigmentorum spirat odor,	Fûszeres a szél fuvalma,
Liquor et aromatum,	Csordul drága szép kenet,
Pendent poma floridorum	Berkek árnyán túl nem érô
Non lapsura nemorum.	Aranyalmák csüngenek.
Non alternat luna vices,	Holdnak ott nincs változása,
Sol vel cursus siderum,	Csillag és nap nem ujúl:
Agnus est felicis urbis	Egyetlen nap ott a Bárány,
Lumen inocciduum,	És az el nem alkonyúl.
Nox et tempus desunt ei,	Éjt nem lát e boldog ország,
Diem fert continuum.	Napja nem homályosúl.
Nam et sancti quique velut	Ott a szentek: minden együk
Sol praeclarus rutilant;	Mint a szép nap, úgy ragyog,
Post triumphum coronati	Gyôzelmesen, koszorúsan,
Mutue coniubilant,	Egymás fényén boldogok,
Et prostrati pugnas hostis	Számlálgatják örvendezve
Iam securi numerant.	Sok megharcolt harcukat.
Omni labe defaecati	Gyengeségek ott lehulltak,
Carnis bella nesciunt,	Test törvénye megtörött,
Caro facta spiritalis	Frigyet ott a lelkivé lett
Et mens una sentiunt,	Test a szellemmel kötött,
Pace multa perfruientes	Híre sincs botránkozásnak,
Scandalum non perferunt.	És a békesség örök.
Mutabilibus exuti	Szabadultan bontakoznak
Repeturit originem,	A Kezdethez szárnyaik,
Et praesentem veritatis	Szemtôl szembe az igazság
Contemplantur speciem,	Arca tündököl nekik,
Hinc vitalem vivi fontis	Élô forrás életontó
Hauriunt dulcedinem.	Édességét  szürcsölik.
Inde statum semper idem	Innen van, hogy állapotjuk
Existendi capiunt,	Mindig boldog, mindig egy.
Clari, vividi, iucundi	Vidámságuk, frisseségük
Nullis patent casibus,	Változás nem ôrli meg:
Absunt morbi semper sanis,	Ifjak, szépek. frissek, épek,
Senectus iuvenibus.	Nincs ott agg és nincs beteg.
Hinc perenne tenent esse,	Elmúlott az elmúlás ott,
Nam transire transiit,	Múlhatatlan ott a lét.
Inde virent, vigent, florent,	Rothadást a rothadatlan
Corruptela corruit,	Friss virágzás tépte szét,
Immortalitatis vigor	Halhatatlanság nyelé el
Mortis ius absorbuit.	A halálnak erejét.
Qui scientem.cuncta sciunt,	Mit ne látna, aki látja
Quid nescire hi queunt?	A mindentlátó Urat!
Nam et pectoris arcana	Egymás szíve rejtekében
Penetrant alterutrum;	Olvassák a titkokat.
Unum volunt, unum nolunt,	Mindben egy a szív, a lélek,
Unitas est mentium.	Mindig egy az akarat.
Licet cuiquam sit diversum	Bár különbözô az érdem;
Pro labore meritum,	És a jutalom sem egy,
Caritas hoc facit suum	Szívesen megosztja minddel
Quod amat in altero:	A magáét mindenegy,
Proprium sic singulorum	Minden egyes örömének
Fit commune omnium.	Igy örülnek mindenek.
Ubi corpus illic iure	Hol tetem van, törvény szerint
Congregantur aquilae,	Odagyûlnek a sasok;
Quo cum angelis et sanctae	Boldogságuk együtt élik:
Recreantur animae,	Szentek és az angyalok
Uno pane vivunt cives	Mind a két ország lakói
Utriusque patriae.	Egy kenyéren laknak ott.
Avidi et semper pleni	Jóllakottan, mégis éhen
Habent quod desiderant,	Lakomáik élvezik.
Non satietas fastidit,	Éhség kínja ismeretlen,
Neque fames cruciat;	A csömört nem ismerik:
Inhiantes semper edunt	Egyre töltöz ott az éhes
Et edentes inhiant.	S mindig újra éhezik.
Novas semper harmonias	Hangos ajkuk mindig új-új
Vox meloda concrepat,	Boldogságos dalt terem,
Et in iubilum prolata	Száll a zengô hárfahúrok
Mulcent aures organa,	Édes hangja szüntelen:
Digna per quem sunt victores	A Királyt ôk egyre áldják,
Regi dant praeconia.	Akitôl a gyôzelem.
Felix coeli quae praesentem	Boldog, aki látja szemben
Regem cernit anima,	Égnek-földnek Istenét,
Et sub sede spectat alta	És a kerengô világra
Orbis volvi machinam,	A magasságból lenéz,
Solem, lunam et globosa	Nézi napnak, nézi holdnak,
Cum planetis sidera.	Csillagoknak ösvenyét.
Christe, palma bellatorum,	Harc után ha majd megoldom
Hoc in municipium	Katonai övemet,
Introduc me post solutum	Harcosok pálmája, Krisztus,
Militare cingulum,	Hívj e honba engemet,
Fac consortem donativi	És a boldogok díjából
Beatorum civium.	Engedd bírni részemet.
Praebes vires in infesto	Adj erôt a küzdelemre,
Laboranti proelio,	Amíg áll az ütközet,
Nec quietem post certamen	És kiszolgált harcosodnak
Deneges emerito,	Készen tartsd a nyughelyet,
Teque merear potiri	S bérül engedj érdemelnem
Sine fine praemio!	Mindörökre Tégedet.


A Béna Hermann: Antifóna a Boldogságos Szûz Máriáról.
Hermannus Contractus (1013--1054)	A Béna Hermann (1013--1054)
Antiphona de Beata Maria Virgine.	Antifóna a Boldogságos Szûz Máriáról.
Alma Redemptoris mater, quae pervia coeli	Megváltónk kegyes anyja, kitárt szép mennyei ajtó,
Porta manes et stella maris, succurre cadenti,	Csillag a tengereken, jöjj, vár a szegény elesett nép,
Surgere qui curat, populo, tu quae genuisti	Hogy fölkelni segéld, te, ki szülted szent csoda-módon
Natura mirante tuum Sanctum Genitorem.	Tennen örök Szûlôd, te, ki Gábriel ajkai által
Virgo prius ac posterius, Gabrielis ab ore	Vetted a boldog Avét, szûz mindig, elôbb is, utóbb is,
Sumens illud ,,Ave'', peccatorum miserere.	Égi királyasszony, könyörülj meg minden esetten!


Lavardini Hildebert: A Szentháromságról.
Hildebertus Cenomannensis (1056--1133)	Lavardini Hildebert (1056--1133)
Hymnus de Trinitate.	A Szentháromságról.
Alpha et O, magne Deus,	Alfa és Ómega, Isten,
Heli, Heli, Deus meus,	Éli, Éli, Uramisten!
Cuius virtus totum posse,	Nincs erôdnek lehetetlen,
Cuius sensus totum nosse,	Értelmednek ismeretlen.
Cuius esse summum bonum,	Létezésed: legfôbb jóság,
Cuius opus, quidquid bonum.	A te míved: minden jóság.
Super cuncta, subter cuncta,	Fent is fenn vagy, lent is lenn vagy,
Extra cuncta, intra cuncta:	Kívül-belül mindenben vagy.
Intra cuncta non inclusus,	Mindenben, be mégse zárva,
Extra cuncta non exclusus,	Mindenen kül, ki nem zárva.
Super cuncta nec elatus,	Minden fölött, nem kivonva,
Subter cuncta nec substratus;	Minden alatt, nem lenyomva.
Super totus praesidendo,	Fölül: minden felett trónolsz,
Subter totus sustinendo,	Alul: mindent erôd hordoz.
Extra totus complectendo,	Kint: a mindent átöleled,
Intra totus es implendo.	Bent: a minden színig veled.
Intra nusquam coartaris,	Belül: soha beszorítva,
Extra nusquam dilataris,	Kívül: ki nem tágasítva.
Super nullo sustentaris,	Fölül: nem tart semmi téged,
Subter nullo fatigaris,	Alul: nincsen nehezéked.
Mundum movens non moveris,	Ingót állatsz ingatatlan,
Locum tenens non teneris,	Mozgatsz mindent mozdulatlan.
Tempus mutans non mutaris,	Tér be nem fog, úr a teren,
Vaga firmans non vagaris,	Idôt múlatsz idôtelen.
Vis externa vel necesse	Külsô erôk, avagy kények
Non alternant tuum esse.	Sem változás meg nem férnek.
Heri nostrum, cras et pridem	Hajdan, majdan, holnap, tegnap:
Semper tibi nunc et idem,	Te elôtted örök-egy nap.
Tuum, Deus, hodiernum	A Te mád és a Te mostod
Indivisum, sempiternum.	Örökös és meg nem osztott.
In hoc totum praevidisti,	Látsz elôre mindent ebben
Totum simul perfecisti	S valósítasz azon egyben.
Ad exemplar summae mentis	Mintájára temagadnak
Formam praestans elementis.	Formát adsz az ôsanyagnak.
Nate Patri coaequalis,	Egy Atyának Egyszülöttje,
Patri consubstantialis,	Egy-természet, egy-örök te,
Patris splendor et figura,	Atyád fénye-mása fényed:
Factor factus creatura,	A teremtô teremtmény lett.
Carnem nostram induisti,	Testet öltél, embertestet,
Causam nostram suscepisti,	Embersorsunk felkerested.
Sempiternus temporalis,	Idôt tür a változatlan,
Moriturus immortalis,	Halandó a halhatatlan.
Verus homo, verus Deus,	Igaz ember, igaz Isten:
Impermixtus Homo-deus.	Egy személyben Ember-Isten.
Non conversus hic in carnem	Isten itt, hogy testtel társult,
Nec minutus propter carnem,	Nem csekélyült, meg se másult,
Hic assumptus est in Deum,	S bár a testet Isten hordja,
Non consumptus propter Deum,	El nem olvadt test-mivolta.
Patri compar deitate,	Isten, egy az ôs Atyával,
Minor carnis veritate.	Kisebb nála teste által.
Deus pater tantum Dei,	Mint Istennek, Isten Atyja,
Virgo mater sed et Dei.	Ám a szûz is Isten anyja.
In tam nova ligatura	Csodálatos új kötés ez:
Sic utraque stat natura,	Megmarad a két természet,
Ut conservet, quidquid erat,	Nem bomolnak, nem vegyülnek,
Facta quiddam, quod non erat.	Mégis újjá egyesülnek.
Noster iste mediator,	Közbenjárónk és vezérünk,
Iste noster legislator,	S törvényhozónk lett minékünk.
Circumcisus, baptizatus,	Megmetélték, keresztelték,
Crucifixus, tumulatus,	Keresztfára felemelték.
Obdormivit et descendit,	Sirt feküdt, poklokra szállott,
Resurrexit et ascendit,	S feltámadt, mint írva állott.
Sic ad caelos elevatus	És Atyjához mennybe ment ô,
Iudicabit iudicatus.	Itéletre eljövendô.
Paraclitus increatus,	Teremtetlen Vigasztaló,
Neque factus neque natus,	Nem született, nem-lett való!
Patri consors genitoque	Atya, Fiú közös mása,
Sic procedit ab utroque,	Kettejüktôl származása.
Ne sit minor potestate	Minôségben, hatalomban
Vel discretus qualitate.	Kettejükkel egy soron van.
Quanti illi, tantus iste,	Mint a kettô, annyi ô is,
Quales illi, talis iste,	Mint a kettô, olyan ô is,
Ex quo illi, ex tunc iste.	Mettôl azok, attól ô is.
Pater alter, sed gignendo,	Nemzeni: az Atya része,
Natus alter, sed nascendo,	A Fiúé: születése,
Flamen ab his procedendo,	Kettejüktôl jô a Lélek:
Tres sunt unum subsistendo.	Hármuk élte csak egy élet.
Quisque trium plenus Deus,	Igaz Isten mind a három,
Non tres tamen di, sed Deus.	És az Isten mégse három.
In hoc Deo, Deo vero,	Egy Istenben így imádok
Tres et unum assevero,	Egységet és háromságot.
Dans usiae unitatem	Mindháromban egy a lényeg.
Et personis trinitatem.	Három szól csak a személynek.
In personis nulla prior,	Elsôbbség személyt nem illet:
Nulla minor, nulla maior.	Egy se nagyobb, egy se kisebb.
Unaquaeque semper ipsa	Maguk mindig mind a hárman
Sic est constans atque fixa,	Állandóan és szilárdan,
Ut nec in se varietur	[Nem változnak egymás közt se
Nec in ullam transmutetur.	Egymásba nem vegyítôdve. *]
Haec est fides orthodoxa,	Ez az igaz keresztény hit;
Non hic error sive noxa,	Kétely nincs, se tévedés itt.
Sicut dico, sic et credo	Hiszem, vallom, mig csak élek,
Nec in partem pravam cedo	Soha ettôl el nem térek.
Inde venit, bone Deus,	Ebbôl fakad reménységem,
Ne desperem, quamvis reus.	Hogy nem öl meg annyi vétkem.
Reus mortis non despero,	Bár halálba húz a bûnöm,
Sed in morte vitam quaero.	Reménykedni mégse szûnöm.
Quo te placem, nil praetendo	Nem ajánl más semmi engem:
Nisi fidem, quam defendo.	Egy reményem én hitemben.
Fidem vides; hac imploro,	Hitem, Uram, megtekintsed,
Leva fascem, qua laboro,	Bûnöm terhét könnyebbítsd meg,
Per hoc sacrum cataplasma	Irgalmadnak szent tapasszán,
Convalescat aegrum plasma.	Gyógyuljon meg beteg masszám.
Extra portam iam delatum,	Már meghaltam, már kivittek,
Iam foetentem, tumulatum	Rothadok, már eltemettek,
Vitta ligat, lapis urget,	Kô borít, halotti hantok,
Sed, si iubes, hic resurget.	Ám Te hívj s feltámadandok.
Iube, lapis revolvetur,	Kô, ha szólasz, félre fordul,
Iube, vita dirumpetur,	Gyolcs és pólya hull a holtrul,
Exiturus nescit moras,	És kiszáll, kit síri ház zár,
Postquam clamas: Exi foras!	Mihelyt mondod: Jôjj, ki Lázár!
In hoc sale mea ratis	Tenger az, melyen hajózok,
Infestatur a piratis,	Vadásznak rám a kalózok.
Hinc assultus, inde fluctus,	Ott a rablók, itt a hullám,
Hinc et inde mors et luctus.	Itt is, ott is vész tolul rám.
Sed tu, bone nauta, veni,	Jó kormányos, nézz bajomra,
Prome ventus, mare leni,	Intsd a tengert nyugalomra,
Fac, absedant hi piratae,	Minden rablót hessegess el,
Duc ad portum salva rate.	Kikötôdbe te vezess el.
Infecunda mea ficus,	Fügefám, jaj, meddô fajta,
Cuius ramus ramus siccus.	Eleven gally nincsen rajta.
Incidetur, incendetur,	Bárdra jutni s égetésre,
Si promulgas, quae meretur.	Nem más lenne szolgált része
Sed hoc anno dimittatur,	Csak egy évet, kérlek, engedj,
Stercoretur, fodiatur,	S trágyát, kapát rossz tövemnek,
Quodsi necdum respondebit,	És ha termést nem hoz mégsem,
Flens hoc loquor, tunc ardebit.	(Sírva mondom) akkor égjen!
Vetus hostis in me furit,	Tüzel rám a régi Sátán,
Aquis mersat, flammis urit,	Tûznek lángján, vizek hátán,
Inde languens et afflictus	Csüggedek már, ellankadtam,
Tibi soli sum relictus.	Egyedül csak rád maradtam.
Ut hic hostis evanescat,	Ellenség hogy elszéledjen,
Ut infirmus convalescat,	Én sebem hogy behegedjen:
Tu virtutem ieiunandi	Adjad, Uram, erejét meg
Des infirmo, des orandi.	Imádságnak, bôjtölésnek.
Per haec duo Christo teste.	Ez a kettô, Krisztus mondja,
Liberabor ab hac peste.	Ellenségem összerontja.
Ab hac peste solve mentem	E pestistôl szabadíts meg,
Fac devotum paenitentem,	Bûnbánatra bátoríts meg.
Da timorem, quo proiecto	Félelmedet add meg nékem
De salute nil coniecto.	--Nincs e nélkül üdvösségem --,
Da spem, fidem, caritatem,	Hitet, reményt. szeretetet,
Da discretam pietatem,	Jámborságot, jótetteket,
Da contemptum terrenorum,	Földi dolgok megvetését,
Appetitum supernorum.	Mennyeiek szeretését.
Totum, Deus, in te spero,	Te vagy, Uram, reménységem,
Deus, ex te totum quaero,	Amit várok, tôled kérem.
Tu laus mea, meum bonum,	Minden javam, minden kincsem,
Mea cuncta tuum donum.	Te vagy, másom semmim sincsen.
Tu solamen in labore,	Fájdalmamban te vagy vígasz,
Medicamen in languore,	Nyavalyámban te gyógyítasz,
Tu in luctu mea lyra,	Nyugtatsz, mikor haragom van,
Tu lenimen es in ira;	Lant vagy nekem bánatomban.
Tu in arto liberator,	Szorosságból szabadítóm,
Tu in lapsu relevator,	Elestembôl felállítóm,
Metum praestans in provectu,	Te adsz hitet csüggedetlen,
Spem conservans in defectu,	Üdvös félést jó sikerben.
Si quis laedit, tu rependis,	Sértenek: Te védelem vagy,
Si minatur, tu defendis,	Bántanak: Te énvelem vagy.
Quod est anceps, tu dissolvis,	Ami kétes, Te megfejted,
Quod tegendum, tu involvis.	Ami arra való, rejted.
Tu intrare me non sinas	Óvj meg onnan irgalomból,
Infernales officinas,	Hol a poklok kínja tombol,
Ubi maeror, ubi metus,	Hol sírás van jajgatással,
Ubi foetor, ubi fletus,	Szörnyû fogcsikorgatással.
Ubi probra deteguntur,	Tárva ott a bûn örökre,
Ubi rei confunduntur,	Szégyen száll a bûnösökre.
Ubi tortor semper caedens,	Örök-éhes ott a féreg,
Ubi vermis semper edens,	El nem áll a gyötrô méreg,
Ubi totum hoc perenne,	Nincs könnyülés soha többé,
Quia perpes mors Gehennae.	Áll a pokol mindörökké.
Me receptet Sion illa,	Én rám vár a béke honja,
Sion, David urbs traquilla,	Dávid vára, szent Sionja,
Cuius faber auctor lucis,	Mit a fény szerzôje alkot,
Cuius portae lignum crucis,	Melynek fia mindig boldog.
Cuius claves lingua Petri,	Keresztfa a kapu rajta,
Cuius cives semper laeti,	És a kulcsa: Péter ajka.
Cuius muri lapis vivus,	Eleven kô ott a bástya,
Cuius custos rex festivus.	Falait Krisztus vigyázza.
In hac urbe lux sollennis,	Örök ott a napnak éke,
Ver aeternum, pax perennis,	Örök tavasz, örök béke.
In hac odor implens caelos,	Édes illat száll az égnek,
In hac festum semper melos.	Örökös az örömének.
Non est ibi corruptela,	Ott a romlás tehetetlen,
Non defectus nec querela,	Minden panasz  ismeretlen,
Non minuti, non deformes,	Ott a kornak nincs múlása,
Omnes Christo sunt conformes.	Ott mindenki Krisztus mása.
Urbs caelestis, urbs beata,	Égi város, boldog otthon
Super petram collocata,	Amaz örök sziklaormon,
Urbs in portu satis tuto,	Biztonságos szent öböl te,
De longinquo te saluto.	Légy távolról üdvözölve.
Te saluto, te suspiro,	Üdvözöllek, óhajtozlak,
Te affecto, te requiro.	Epedezlek, sóhajtozlak,
Quantum tui gratulentur,	Színig telve minden szív ott.
Quam festive conviventur,	Testvér-asztal lakni hív ott.
Quis affectus eos stringat,	Arany, ezüst mennyi sok van!
Aut quae gemma muros pingat,	Milyen bôség jáspisokban.
Quis chalcedon, quis iacynthus,	Drágagyöngy köve a falnak,
Norunt illi, qui sunt intus.	Tudják akik bévül vannak.
In plateis huius urbis	Óh, csak oda elkerüljek,
Sociatus piis turbis	Szentek közé elvegyüljek
Cum Moyse et Elia	S Mózes, Illés szava mellett
Pium cantem Alleluia.	Alleluját énekeljek.
	* Ez a két sor hiányzik az eredeti kiadásban.


Morlasi Bernát: A Marialéból.
Bernardus Morlacensis (c. 1140)	Morlasi Bernát (1140 kör.)
De Mariali.	A Marialéból.
Omni die	Este, reggel
Dic Mariae	Énekekkel
Mea laudes anima!	Áldd szívem Szûz Máriát!
Eius festa,	Szent nevére,
Eius gesta	Ünnepére
Cole devotissima.	Áhitattal mondj imát.
Contemplare	Azt idézzed,
Et mirare	Egyre nézzed,
Eius celsitudinem:	Milyen nagyra tétetett.
Dic felicem	Zengve tiszteld,
Genitricem,	Ki az Isten
Dic beatam Virginem!	Boldogságos Anyja lett.
Ipsam cole,	Kérd buzogva,
Ut de mole	Hogy ledobja
Criminum te liberet;	Vétkeid malomkövét,
Hanc appella,	Mert malasztja
Ne procella	Lelohasztja
Vitiorum superet.	A bûn szélvész-erejét.
Haec persona	Ég a földre
Nobis bona	Tôle küld le
Contulit caelestia;	Mindent, ami kegyelem.
Haec regina	E királynô
Nos divina	Lábnyomán nô
Illustravit gratia.	Ami jó van idelenn.
Lingua mea,	Zengjen, ajkam,
Dic tropaea	Lankadatlan
Virginis puerperae,	A gyôzelmi hódolat,
Quae inflictum	A szent Szûzé,
Maledictum	Ki elûzé
Miro transfert germine.	Magzatával átkodat.
Sine fine	Az Urnônek
Dic Reginae	Hangos ének
Mundi laudum cantica;	Áradozzon végtelen.
Eius dona	Sok kegyelmét
Semper sona,	Ajkad, elméd
Semper illa praedica.	Számlálgassa szüntelen.
Omnes mei	Ôt dícsérjék
Sensus ei	Minden érzék,
Personate gloriam:	Gondolat s emlékezet.
Frequentate	Igy daloltok
Tam beatae	Ama boldog
Virginis memoriam.	Szûznek illô éneket.
Nullus certe	Ám ha ennél
Tam disertae	Többre  mennél
Exstat eloquentiae,	S bírnád ékes szó hevét,
Qui condignos	Azt ne véld tán,
Promat hymnos	Hogy te méltán
Eius excellentiae.	Zengheted, magas nevét.
Omnes laudent,	Minden áldja
Unde gaudent,	Vígassága
Matrem Dei Virginem:	Szerzôjét, a Szûzanyát,
Nullus fingat,	Csak ne vélje,
Quod attingat	Hogy elérje
Eius celsitudinem.	Méltósága magasát.
Sed necesse,	Ám szükséges,
Quod prodesse	Üdvösséges
Piis constat mentibus,	'Szívet-lelket tenni rá:
Ut intendam,	Kiki kellôn,
Ut impendam	Tôle tellôn
Me ipsius laudibus.	Magasztalja Máriát.
Quamvis sciam,	Tudott tény ez:
Quod Mariam	Szûk-szegényes,
Nemo digne praedicet;	Amit róla mondhatunk,
Tamen vanus,	Mégis balga,
Et insanus	Ki itt hallgat
Est, qui illam reticet.	S nem dícséri Asszonyunk.
Cuius vita	Életébül
Erudita	Torony épül,
Disciplina coelica	Bölcseséggel fényleni,
Argumenta	S eltöretnek
Et figmenta	Az eretnek
Destruxit haeretica.	Koholmányok tôrei.
Huius mores,	Tisztasága,
Tamquam flores	Szép virága
Exornant Ecclesiam ;	Az Egyházra díszt terem.
Actiones	Mind a kettô:
Et sermones	Amiket tôn,
Miram praestant gratiam;	S amiket szólt: kegyelem.
Evae crimen	Éva tette
Nobis limen	Eltemette
Paradisi clauserat;	Paradicsom ajtaját.
Haec dum credit,	Ez töré fel
Et obedit,	Nagy hitével
Coeli claustra reserat.	S készségével rajt a zárt.
Propter Evam	Éva este
Homo saevam	Ránk szerezte
Accepit sententiam ;	A kemény szentenciát.
Per Mariam	Haza utat
Habet viam,	Égbe mutat:
Quae ducit ad Patriam.	Csak kövessük Máriát.
Haec amanda	Hát szeressük,
Et laudanda	Hát kövessük
Cunctis specialiter;	Kiváltságosképen Ôt,
Venerari,	Mind dícsérjük,
Praedicari	Esdve kérjük
Illam decet iugiter.	Szüntelen a szent Szülôt.
O Maria!	Minden gondom
Virgo pia,	Neki mondom:
Mater admirabilis!	Mindent megtehet, tudom.
Per Te Deus	Bízhatom már:
Iudex meus	Ô kigyomlál
Mihi sit placabilis!	Mindent bennem, ami gyom.
O Benigna!	Ô vezessen,
Vere digna	Hogy kövessem
Multis amatoribus,	Híven Fia nyomdokát,
In agone	Hogy ha éltem
Fer coronae	Végit értem,
Praemium victoribus.	Bírjam boldog hajlokát.


Abelard: Isten harsonája.
Petrus Abelardus (1079--1142)	Abelard (1079--1142)
Tuba Domini.	Isten harsonája.
Tuba Domini, Paule, maxima,	Szent Pál, isteni harsány harsona,
De colestibus dans tonitrua,	Melynek mennyekbôl dördül szózata,
Hostes dissipans cives aggrega.	Hívek hívója, ellen ostora.
Doctor gentium es praecipuus	Minden nemzetek elsô doktora,
Vas in poculum factum omnibus,	Választott edény, üdvnek pohara,
Sapientiae plenum haustibus.	Színig benned a bölcseség itala.
Mane Beniamin praedam rapuit,	Reggel Benjamin prédát ragadott, *
Escas vespere largas dividit,	Bôven osztogat este falatot,
Vitae ferculis mundum reficit.	Beteg világnak élet fakad ott.
Hic rhinoceros est indomitus,	Mint az orrszarvú, olyan féktelen,
Quem ad aratrum ligans Dominus	S Isten ekébe fogván hirtelen,
Glebas vallium frangit protinus.	Völgyek rögeit szántja kötelen.
Perpes gloria Regi perpeti,	Örök Királynak örök dícséret,
Exercituum Christo principi,	Seregek Ura, Krisztus, tenéked,
Patri pariter et Spiritui.	Veled áldassék Atya s Szentlélek.
	* Móz. I. 49, 27.


Szentviktori Ádám: Nagyboldogasszonynapi himnusz.
Adamus a Sancto Victore (1130--1192)	Szentviktori Ádám (1130--1192)
Hymnus de Beata Virgine.	Nagyboldogasszonynapi himnusz.
Ave, Virgo singularis,	Üdvözlégy, szûzek virága,
Mater nostri salutaris,	Üdvösségünk olajága,
Quae vocaris Stella Maris,	Tengerek szelíd világa,
Stella non erratica;	Biztosságos csillaga!
Nos in huius vitae mari	Nézz le ránk a földi pályán,
Non permitte naufragari,	Tengerünknek éjszakáján
Sed pro nobis salutari	El ne hadd süllyedni gályám,
Tuo semper supplica.	Fényed óvhat egymaga.
Saevit mare, fremunt venti,	Szél és tenger kavarognak,
Fluctus surgunt turbulenti	Zúgásán a viharoknak,
Navis currit, sed currenti	Tornyos színén vad haboknak
Tot occurrunt obvia;	Árva gályánk félve száll.
Hic sirenes voluptatis,	Itt szirének énekelnek,
Draco, canes cum piratis.	Ott a sárkány torka förmed,
Mortem pene desperatis	Rabló rémit, vizi szörnyek:
Haec intentant omnia.	Itt is, ott is csak halál.
Post abyssos nunc ad caelum	Mélybe zúzza, égnek csapja
Furens unda fert phaselum,	Csónakunk a szél haragja,
Nutat malus, fluit velum,	Szél a vásznat messze kapja,
Nautae cessat opera;	Matróz karja dermedez.
Contabescit in his malis	Csügged ennyi gyötrelemben
Homo noster animalis,	És elfúl a testi ember:
Tu nos, Mater spiritalis,	Lelki Anyánk, ments meg engem,
Pereuntes libera.	Szárnyaiddal elfedezz!
Tu perfusa caeli rore	Permetelt rád égi permet,
Castitatis salvo flore	S tisztaságod új kegyelmet,
Novum florem novo more	Rejtelmes virágot termett,
Protulisti saeculo;	Új csodát látott a föld:
Verbum patri coaequale	Isten mása, Egyszülöttje,
Corpus intrans virginale	Szennytelen öledbe jött le,
Fit pro nobis corporale	S méhed árnyán testet ölte,
Sub ventris umbraculo.	Idôk telje hogy betölt.
Te praevidit et elegit,	Eleitôl kiszemelten
Qui potenter cuncta regit,	Választott a Véghetetlen,
Nec pudoris claustra fregit	S szûzességed-illetetlen
Sacra replens viscera;	Vetted az örök Igét.
Nec pressuram nec dolorem	Kínnak, jajnak árnya sem volt:
Contra primae matris morem	Éva óta sohasem-volt
Pariendo salvatorem	Isten-adta rejtelem-mód
Sensisti, puerpera.	E világra úgy szüléd.
O Maria, pro tuorum	Boldog érdemed fejében
Dignitate meritorum	Isten választottjaképen
Supra choros angelorum	Ülsz az Úrnak közelében
Sublimaris unice.	Minden angyalok felett.
Felix dies hodierna,	Szép nap ez, kegyelmet áraszt,
Qua conscendis ad superna;	Isten hogy egébe választ.
Pietate tu materna	Szûz, esdünk, hogy ránk sugározd
Nos in imo respice.	Mennyekbôl tekinteted.
Radix sancta, radix viva,	Szent gyökér, élô virágszál:
Flos et vitis et oliva,	Hogy az ég harmatja rád szállt,
Quam nulla vis insitiva	Egy hajnalra kivirágzál
Iuvit, ut fructificet ;	Dús olajbokor gyanánt.
Lampas soli, splendor poli,	Csillagoknál csillag szebb vagy,
Quae splendore praees soli,	Napvilágnál fényesebb nap!
Nos assigna tuae proli,	Hogyha jô az ítéletnap,
Ne districte iudicet.	Fiad elôtt légy anyánk!
In conspectu summi regis	Színe elôtt a Királynak
Sis pusilli memor gregis,	Ôre légy az árva nyájnak,
Qui, transgressor datae legis,	Mely bûnében borzadálynak
Praesumit de venia;	Gyötrelmétôl lankad ott,
Iudex mitis et benignus,	Hogy a Bíró elé járul,
Iudex iugi laude dignus,	Ki jósága zálogául
Reis spei dedit pignus	Bûnösnek a keresztfárul
Crucis factus hostia.	Szelíd bíztatást adott.
Iesus, sacri ventris fructus,	Jézus, szûzi méh szülötte,
Nobis inter mundi fluctus	Jôjj el a vizek fölött te:
Sis via, dux et conductus	Lankad néped, járj elôtte,
Liber ad caelestia;	Légy te út és légy vezér,
Tene clavum, rege navem,	Csendre intsd a szél dagályát,
Tu procellam sedans gravem	Tartsd a kormányt, vidd a gályát,
Portum nobis da suavem	Irj eléje biztos pályát,
Pro tua clementia.	Míg a boldog révhez ér.


Szentviktori Ádám: Karácsonyi himnusz.
Adamus a Sancto Victore (1130--1192)	Szentviktori Ádám (1130--1192)
In Nativitate Domini.	Karácsonyi himnusz.
Lux est orta gentibus	Nemzetekre fény hasadt,
In umbra sedentibus	Kik halálos árny alatt
Et mortis caligine.	Sötétségben ültenek.
Gaudet miser populus,	Vigadozz szegény világ,
Quia mundo Parvulus	Mert a Szûz ma Kisfiát
Nascitur ex Virgine.	Számotokra szülte meg.
Ut ascendat homo reus,	Im, hogy bûnöst fölsegítsen,
Condescendit Homo-Deus	Vállalja az Ember-Isten
Hominis miseriae.	Emberségünk nyomorát.
Quis non laudet et laetetur?	Ki nem örvend, ki nem újjong,
Quis non gaudens admiretur	S nem csodálja ezt az újdon
Opus novae gratiae?	Új kegyelmet és csodát?
Quidnam iucundius,	Mi volna édesebb,
Quidnam secretius	Mi van mélységesebb,
Tali Mysterio?	Mint ez a nagy Titok?
O quam mirabilis,	Légy hát háládatos
O quam laudabilis	Mert oly csodálatos
Dei dignatio.	Amit az Úr adott.
Huius nodum sacramenti	Föl nem fejti kényes elme,
Non subtilis argumenti	Amit itt az Úr kegyelme
Solvit inquisitio.	Kötött nekünk, a bogot.
Modum nosse non est meum,	Megáll eszem a hogyannál,
Scio tamen posse deum,	Ám tudom: több Isten annál,
Quod non capit ratio.	Mit eszemmel fölfogok.
Quam subtile	Ó fölséges
Dei consilium,	Isteni gondolat!
Quam sublime	Mindes véges
Rei Mysterium!	Emberit meghalad.
Virga florem,	Rügy az Áron
Vellus rorem,	Nyeste száron: *
Virgo profert filium.	Szûz kelyhen fiú fakad.
Nec pudorem	Épségében
Laedit conceptio,	Nem érte bántalom,
Nec virorem	Szépségében
Floris emissio,	Marad a szûz szirom,
Concipiens	Foganásban,
Et pariens	Fakadásban,
Comparatur lilio.	Fehér, mint a liliom.
O Maria, stella maris,	Mária, tenger csillagfénye,
Post Deum spes singularis	Hajótöröttek reménye
Naufragantis saeculi.	Isten után egymagad,
Vide, quam nos fraudolenter,	Nézz le hozzánk, kérünk téged,
Quam nos vexent violenter	Nézd az álnok ellenséget,
Tot et tales aemuli.	Mely dühével ránk szakad.
Per te nobis virtus detur,	Te adsz erôt, te töröd meg
Per te, Mater, exturbetur	Kevélységét az ördögnek
Daemonis superbia.	Fiad által, jó Anya.
Tuae Prolis nos commenda,	Meg ne rontson, megoltalmazz,
Ne nos brevis et tremenda	Ama kurta, borzadalmas
Feriat sententia.	Utolsó szentencia.
	* Móz. III. 17, 8.


Szentviktori Ádám: Húsvéti himnusz.
Adamus a Sancto Victore (1130--1192)	Szentviktori Ádám (1130--1192)
Hymnus Paschalis.	Húsvéti himnusz.
Zyma vetus expurgetur,	Régi kovászt kiseperjünk, [1]
Ut sincere celebretur	Tiszta szívvel ünnepeljünk:
Nova resurrectio,	Itt az új feltámadás.
Haec est dies nostrae spei,	Ez a nap reményünk napja,
Huius mira vis diei	És az Irás megmutatja,
Legis testimonio.	Hogy ereje mily csodás.
Haec Aegyptum spoliavit	Egyiptomot kirabolta [2]
Et Hebraeos liberavit	És a zsidókat eloldta
De fornace ferrea,	Rabságukból ez a nap,
His in arto constitutis	Hol a vasas kemencében
Opus erat servitutis	Szolgaság munkájaképen
Lutum, later, palea.	Sarat, téglát hordtanak. [3]
Iam divinae laus virtutis,	Azért Isten erejének
Iam triumphi, iam salutis	Szabad szívbôl hálaének
Vox erumpat libera:	Törj elô és zengedezz!
Haec est dies, quam fecit Dominus,	Ezt a napot az Úr készítette, [4]
Dies nostri doloris terminus,	Fájdalmunknak végét ma vetette,
Dies salutifera.	Az üdvösség napja ez.
Lex est umbra futurorum,	Jövônk árnya csak a törvény: [5]
Christus finis promissorum,	Krisztusban minden betelvén
Qui consummat omnia,	Az ígéret célbajut.
Christi sanguis igneam	Már a tûzkard éle tompa,
Hebetavit rompheam	És a szép paradicsomba
Amota custodia.	Ôrizetlen áll az út.
Puer nostri forma risus,	A fiú is nemünk képe,
Pro quo vervex est occisus,	Akinek a kost helyébe
Vitae signat gaudium;	Feláldozta Ábrahám.
Ioseph exit de cisterna,	József jô a vízverembôl, [6]
Christus redit ad superna	Krisztus meg a mennybe ment föl
Post mortis supplicium.	A kínos kereszt után.
Hic dracones Pharaonis	Sárkányait Fáraónak
Draco vorat, a draconis	Sárkánynál erôsb kígyónak
Immunis malitia;	Nyíló torka nyeli be. [7]
Quos ignitus vulnerat;	Tûzkígyó kit megsebez,
Hos serpentis liberat	Annak gyógyulást szerez
Aenei praesentia.	A Rézkígyó ereje. [8]
Anguem forat in magilla	Leviátán szörnyû száján
Christus, hamus et armilla,	Átveri horgát a Bárány. [9]
In cavernam reguli	A tejhagyott csecsemô
Manum mittit ablactatus,	Kezet nyujt az áspiskígyó
Et sic fugit exturbatus	Üregébe s a csábító
Vetus hospes saeculi.	Elent így elûzi ô. [10]
Irrisores Elisaei	Kik Bételben kigúnyolták
Dum conscendit domum Dei,	Elizeus kopaszvoltát,
Zelum calvi sentiunt,	Átka a fejükre száll [11]
David arreptitius,	Dávid a király elül, [12]
Hircus emissarius	Bak a késtôl menekül, [13]
Et passer effugiunt.	Vadásztôrbôl a madár. [14]
In maxilla mille strenit	Állcsontjával a szamárnak
Et de tribu sua spernit	Sámson ezret ád halálnak,
Samson matrimonium,	És megveti otthonát,
Samson Gazae seras pandit	S asszonyért Gázába térve
Et asportans portas scandit	Hord a hegy szemöldökére
Montis supercilium.	Kapuszárnyat s kapufát. [15]
Sic de Iuda leo fortis	Sírból Juda oroszlánja [16]
Fractis portis dirae mortis	Halál kapuit széthányva
Die surgens tertia	Igy kél harmadnap elô.
Rugiente voce patris	Harsanván az Úr igéje,
Ad supernae sinum matris	Édesanyja kebelére
Tot revexit spolia.	Zsákmányával száll fel ô.
Cetus Ionam fugivitum	Kiszállott Jónás is épen,
Veri Ionae signativum,	(Amaz Igaz jeleképen)
Post tres dies reddit vivum	Ki a cethal börtönében
De ventris augustia;	Rejtezett harmadnapig. [17]
Botrus Cypri reflorescit,	Ciprus fürtjei rügyeznek. [18]
Dilatatur et excrescit,	Sokadoznak, széledeznek:
Synagogae flos marcescit	Zsinagóga fonnyad, ernyed,
Et floret ecclesia.	És az Egyház felvirít.
Mors et vita conflixere,	Élet-halál megharcoltak,
Resurrexit Christus vere,	Mélyébôl a síri boltnak
Et cum Christo surrexere	Fölkél Krisztus és a holtak
Multi testes gloriae.	Tanú serge kél vele. [19]
Mane novum, mane laetum,	Új reggel, víg reggel támad,
Vespertinum tergat fletum,	Szétfoszlik az esti bánat:
Quia vita vicit letum,	Ura élet a halálnak!
Tempus est laetitiae.	Ez az öröm ideje!
Iesu victor, Iesu vita,	Jézus, élet, diadalmas [20]
Iesu, vitae via trita,	Ki halállal vagy hatalmas
Cuius morte mors sopita,	A halálon, légy irgalmas,
Ad paschalem nos invita	Nyisd meg nékünk bizodalmas
Mensam cum fiducia.	Szent húsvéti asztalod.
Vive panis, vivax unda,	Élô kenyér, [21] édességes,
Vera vitis et fecunda,	Szôlôvesszô, [22] üdvösséges,
Tu nos pasce, tu nos munda,	Táplálj és tisztára égess,
Ut a morte nos secunda	S rontsa meg a szörnyûséges
Tua salvet gratia.	Második halált karod.
	[1] Kor. I. 5, 7.
	[2] Móz. II. 12, 35.
	[3] Móz. II. 5, 7 sköv.
	[4] 117. zsolt. 20, 24.
	[5] Zsid. 10, 1.
	[6] Móz. I. 37, 28.
	[7] Móz. II. 7. 10 sköv.
	[8] Móz. III. 21, 6 sköv.
	[9] Jób. 40, 19--22.
	[10] Izaiás 11, 8.
	[11] Kir. IV. 2, 23-24.
	[12] Kir. I., több helyen.
	[13] Móz. III. 16. 5 sköv.
	[14] 123. zsolt. 7.
	[15] Bírák 14--16.
	[16] Jel. 5, 5.
	[17] Jón. 2, 1, 11.
	[18] Énekek én. 1, 13.
	[19] Mát. 23, 52 sköv.
	[20] Ján. 14, 6.
	[21] Ján. 41, 81.
	[22] Ján. 15, 1.


Szentviktori Ádám: A kereszt dícsérete.
Adamus a Sancto Victore (1130--1192)	Szentviktori Ádám (1130--1192)
De Sanctra Cruce Sequentia.	A kereszt dícsérete.
Laudes crucis attollamus	A Keresztet ünnepeljük,
Nos, qui crucis exsultamus	A Keresztnek énekeljük
Speciali gloria.	Ujjongó dícséretét.
Nam in cruce triumphamus,	Kereszt a mi gyôzedelmünk
Hostem ferum superamus	Itt adatott letepernünk
Vitali victoria.	Ellenségünk erejét.
Dulce melos tangat caelos,	Édes ének szálljon égnek.
Dulce lignum dulci dignum	Édes fáját illôn áldják
Credimus melodia.	Édes szép melódiák.
Voce vita non discordet,	Akkor édes a zsolozsma,
Cum vox vitam non remordet,	Hogyha méltón visszhangozza
Dulcis est symphonia.	Életünk is az imát.
Servi crucis crucem laudent,	Dícsérjék a szentkeresztet,
Qui per crucem sibi gaudent	Akik általa szereztek
Vitae dari munera;	Gazdagságos életet.
O quam felix, quam praeclara	Ó te üdvösséges oltár,
Haec salutis fuit ara	Mely tüzesen bíboroltál
Rubens agni sanguine!	A Báránynak véritôl!
Dicant omnes et dicant singuli:	Mondjuk együtt: Üdvözlégy drága fa,
Ave, salus totius populi,	Üdvösségünk szerelmes záloga,
Arbor salutifera	Áldjuk édes terhedet!
Agni sine macula,	Rajtad a Feláldozott
Qui mundavit aaecula	Egy világot megmosott
Ab antiquo crimine.	Az ôsbûnnek szennyitôl.
Haec est scala peccatorum,	Lépcsô lett a szent keresztbül,
Per quam Christus, rex caelorum,	Krisztus vonz azon keresztül
Ad se traxit omnia;	Magához mindeneket.
Forma cuius hoc ostendit,	Összefogott itt a Bárány
Quod terrarum comprehendit	A kerek föld négy határán
Quattuor confinia.	Minden emberszíveket.
O crux, lignum triumphale,	Kereszt, immár Isten hozzád,
Mundi vera salus, vale,	Gyôzedelem, világosság!
Inter ligna nullum tale	Nincs több ilyen virágos ág,
Fronde, flore, germine.	Ily koszorús földi tô.
Medicina christiana,	Keresztényi medicína,
Salva sanos, aegros sana,	Kórnak, épnek üdvös írja,
Quod non valet vis humana,	Nincsen amit meg ne bírna
Fit in tuo nomine.	Te nevedben a hivô.


Ismeretlen XI. századi költô: Róma dicsérete.
Anonymus auctor saec. XI.	Ismeretlen XI. századi költô
Laus Romae.	Róma dicsérete.
O Roma nobilis, orbis et domina,	Ó nemes Róma te, úrnô vagy s egy világ,
Cunctarum urbium excellentissima,	Szépségben elhagyod föld minden városát,
Roseo martyrum sanguine rubes	Bíbor köntöst neked mártírok vére ád,
Albis et virginum liliis candida,	Szûzek lilioma fényes fehér ruhát.
Salutem dicimus tibi per omnia,	Mindig és mindenütt áldást mondunk reád,
Te benedicimus, salve per saecula.	Üdvözlünk, tisztelünk minden századon át.
Petre, tu praepotens caelorum claviger,	Péter, hatalmas szent, mennyország kulcsosa,
Vota precantium exaudi iugiter;	Imádkozó szavunk ó meg ne vesd soha.
Cum bis sex tribuum sederis arbiter,	Ha áll majd a birák tizenkét trónusa,
Factus placabilis iudica leniter	Legyen ítéleted szelid, ne mostoha.
Teque petentibus nunc temporaliter	Kiknek most érdemed dicséri himnusza.
Ferto suffragia misericorditer.	Légy majd a nagy napon kegyes pátrónusa.
O Paule, suscipe nostra precamina,	Ó Pál, vedd szívesen könyörgô népedet,
Cuius philosophos vicit industria,	Akinek bölcseket gyôzött tüzes hited.
Factus oeconomus in domo regia	Sáfárrá tett az Úr a szent udvar felett,
Divini muneris adpone fercula.	Az égi lakomán mutass nekünk helyet.
Ut, quae reple?erit te, sapientia	Hogy ama Bölcseség, mely téged ihletett,
Ipsa nos repleat tua per dogmata.	Betöltsön általad minden emberszivet.


II. Róbert francia király: Jöjj szentlélek.
Robertus II. (971--1031)	II. Róbert francia király (971--1031)
Veni Sancte Spiritus.	Jöjj szentlélek.
Veni, sancte Spiritus,	Jöjj Szentlélek Istenünk,
Et emitte coelitus	Add a mennybôl érzenünk
Lucis tuae radium!	Fényességed sugarát.
Veni, pater pauperum,	Jöjj, szegények atyja te,
Veni, dator munerum,	Bôkezûség Istene,
Veni, lumen cordium!	Fényed szívünk hassa át.
Consolator optime,	Édességes Vigaszunk,
Dulcis hospes animae,	Drága vendég, szomjazunk,
Dulce refrigerium!	Édes lélekújulás!
In labore requies,	Fáradottnak könnyülés,
In aestu temperies,	Tikkadónak enyhülés,
In fletu solatium!	Sírónak vigasztalás.
O lux beatissima!	Boldogságos tiszta fény,
Reple cordis intima	Szállj meg szívünk rejtekén,
Tuorum fidelium!	Híveidnek napja légy!
Sine tuo numine	Ihleted ha fényt nem ad,
Nihil est in homine,	Emberszívben ellohad
Nihil est innoxium.	Minden érô, minden ép.
Lava, quod est sordidum,	Mosd meg, ami szennyezett,
Riga, quod est aridum,	Asszúságra hints vizet,
Sana, quod est saucium!	Orvosold a sebhelyet.
Flecte, quod est rigidum,	Simogasd a darabost,
Fove, quod est frigidum,	Felmelengesd a fagyost,
Rege, quod est devium!	Útra vidd, ki tévelyeg.
Da tuis fidelibus	Add, vegyék el híveid,
In te confidentibus	Kik hitük beléd vetik,
Sacrum septenarium!	Hétszeres kegyelmedet.
Da virtutis meritum,	Jónak adj jutalmazást,
Da salutis exitum,	Üdvösséges kimulást,
Da perenne gaudium!	Adj örökös örömet.


III. Ince pápa: Himnusz Mária mennybevitelére.
Innocentius Tertius (1161--1216)	III. Ince pápa (1161--1216)
Hymnus in Assumptione Beatae Mariae Virginis.	Himnusz Mária mennybevitelére.
Eja Phoebe, nunc serena	Nosza Phoebus, tiszta fényed
Luce pinge faciem:	Legszebb lángját hozd elô:
Victrix redit ab arena,	Imhol, gyôztes seregének
Belli dux post aciem.	Élén a vezéri nô.
Stygias ludith	Poklokat Judit
Phalanges fudit,	Futásnak zúdít,
Maria, terror hostium,	Ó ördögöknek iszonya!
Et serpentem	Álnok kígyót
Invidentem	Eltaszított
Pressit Rectrix coelitum.	Mária, mennyek Asszonya.
Surge Victrix! et angusta	Fel, Gyôzô, ne nézz a földre,
Terrae linque spatia;	Szûk határát hagyd oda!
Eleva te ad augusta	Szállj fel, ahol tündökölve
Coelorum palatia!	Vár az égi palota.
Tot proeliorum,	Annyi siralmad
Tot meritorum	Égi jutalmat
Parata sume praemia:	És boldogságot ád neked.
Tibi, mater,	Fiad Atyja
Nati pater	Megmutatja
Digna ferat gaudia.	Hozzád méltó székedet.
Cinge currum triumphalem	Te kísérd fel a magasba,
Coelitum militia;	Mennyországi hadsereg,
Duc ad coelos hanc ovalem	Fogd ujjongva közre azt a
Pompam cum laetitia.	Diadalmi szekeret.
Lauros inflecte	Fejére tûzzél
Coronas necte,	Botostyán fûzért,
Da rosas, sparge lilia;	Rózsát hints és liliomot,
Nam regina	Székhelyére
Nunc divina	Felkísérjed
Haec subibit atria.	Égi Királyasszonyod.
Festos ignes excitate	Lobbantsatok örömlángot,
O ardores Seraphim;	Lánggal égô Szerafok,
Dulces hymnos personate,	Édes dallal fogadjátok
O melliti Cherubim!	Mézesajkú Kerubok!
Io triumphe!	,,Éljen a Gyôzô!
Dux paranymphe,	Imhol a Szûz Ô,
Gabriel, laetus praecine:	Kitôl az Ige született!''
Haec est verbi	Kart elôzvén,
Nuntiati	Égi vôfély,
Mater, hanc suscipite!	Gábor mond ily éneket.
Surge, Iesu! in occursum	Kelj fel, Jézus, fuss elébe,
Matri tende brachia,	Ölelô karral fogadd,
Et ad patrem refer sursum	Vidd Atyádhoz, kéz a kézbe
Casta inter basia.	Váltván tiszta csókokat.
Fili, felices	Becézni: boldog
Repende vices,	Fiúi dolgod
Quae te lactavit, virgini;	A Szûzet, aki emtetett!
Ad paratum,	Mely rég várja,
Ad beatum	Trónusára
Duc hanc decus imperi.	Te légy, aki felvezesd.
Diva trias personarum,	Istenség Három Személye,
Da coronam gloriae,	Add kezébe jogarát,
Praebe sceptrum auro clarum	S fonj a Királynô fejére
Reginae victoriae.	Koronául glóriát.
Io, ter io,	Hozsanna, Hozsanna
Regina, pio	Istennek Anyja,
Consulatemus cantico ;	Imígy köszöntünk Tégedet.
Gratulamur,	Az Igétôl
Veneramur	Elejétôl
Tanto dignam solio.	E trón Neked készíttetett.
Nunc e terris semper ave,	Most a földön zeng az Ávé;
O regina, subditis,	Igy köszöntünk szüntelen.
Nunc e coelis semper fave	Most az égbôl, ó Királyné,
Nobis usque miseris.	Könyörülj meg népeden!
Fortis Bellona,	Erôs Bellona,
Clemens patrona,	Kegyes Patróna,
Nos tuere servulos;	Szolgáidat megsegítsd!
O Maria,	Isten Anyja,
Mater pia,	Hozzád vonj a
Post te trahe filios.	Mennyországba minket is!


Clairvauxi Szent Bernát: Szíve öröme tapsolása Jézus Szent Nevérôl.
Sanctus Bernardus Claravallensis (1090--1153)	Clairvauxi Szent Bernát (1090--1153)
Jubilus de sanctissimo Nomine Jesu.	Szíve öröme tapsolása Jézus Szent Nevérôl. [1]
I. *	I. *
Jesu, dulcis memoria,	Ó Jézus, rád emlékezés
Dans vera cordis gaudia:	Legigazabb örvendezés.
Sed super mel et omnia,	De édesebb vagy, mint a méz,
Eius dulcis praesentia.	Ha édesen szívünkbe térsz.
Nil canitur suavius,	Nincs szó a földön kedvesebb,
Nil auditur iucundius,	Nincs dallam zengôbb, édesebb,
Nil cogitatur dulcius,	Gondolni szebbet nem lehet,
Quam Jesus, Dei Filius.	Mint Jézus, édes szent neved.
Jesu, spes poenitentibus,	A bûnbánó benned remél,
Qunm pius es petentibus!	Mily jó vagy ahhoz, aki kér!
Quam pius te quaerentibus!	Mit nyer aki nyomodba tér,
Sed quid invenientibus?	De hát még aki el is ér!
Nec lingua valet dicere,	A nyelv, a szó-elégtelen,
Nec littera exprimere;	Betû leírni képtelen,
Expertus potest credere,	Csak hogyha élem, érezem,
Quid sit Jesum diligere.	Jézust szeretni mit teszen.
Sis, Jesu, nostrum gaudium,	Te légy, ó Jézus, örömünk,
Q.ui es futurus praemium:	Jövendô égi örökünk,
Sit nostra in te gloria,	Tebenned nyerjünk koronát
Per cuncta semper saecula.	Századok századain át.
II. **	II. **
Jesu, Rex admirabilis,	Jézus, király, csodálatos,
Et triumphator nobilis,	Gyôzô, ki poklokon tapos,
Dulcedo ineffabilis,	Nincs édesség hasonlatos,
Totus desiderabilis.	Mindenestôl kívánatos.
Quando cor nostrum visitas,	Mikor szívünkbe költözöl,
Tunc lucet ei veritas,	Az igazság ránk tündököl,
Mundi vilescit vanitas,	Világ hívsága szétködöl,
Et intus fervet caritas.	S a szeretet belénk ömöl.
Jesu, dulcedo cordium,	Jézus, édesség, boldogság,
Fons vivus, lumen mentium,	Eleven forrás, napvilág,
Excedens omne gaudium,	Öröm, amelynél nincs tovább,
Et omne desiderium.	Hová nem ér el semmi vágy.
Jesum omnes agnoscite,	Ismerjétek meg, emberek,
Amorem ejus,poscite:	Szerelméért esengjetek,
Jesum ardenter quaerite,	ôt keressétek s égjetek,
Quaerendo inardescite.	Lánggal lobogjon lelketek..
Te nostra, Jesu, vox sonet,	Jézust dícsérje szózatunk,
Nostri te  mores exprimant,	Kövessük mindig nyomdokát,
Te corda nostra diligant,	Szívünk szeresse mindig ôt,
Et nunc, et in perpetuum.	Most és örök idôkön át.
III. ***	III. ***
Jesu, decus angelicum,	Jézus, angyalok éke te,
In aure dulce canticum,	A fülnek édes éneke,
In ore mel mirificum,	A szájnak: méz, csodatele,
In corde nectar caelicum.	A szívre: nektár ihlete.
Qui te gustant, esuriunt,	Ki téged ízlel, rád ehûl,
Qui bibunt, adhuc sitiunt;	Ki itt, új kortyra lelkesül,
Desiderare nesciunt	Más vágyra többé nem hevûl,
Nisi Jesum, quem diligunt.	Csak Jézust óhajt egyedül.
O Jesu mi dulcissime,	Ó édes, édes Jézusom,
Spes suspirantis animae!	Lelkem reménye, vígaszom,
Te quaerunt piae lacrimae,	Szívemben ezt kiáltozom,
Te clamor mentis intimae.	Könnyek között sóhajtozom.
Mane nobiscum, Domine,	Maradj Uram, maradj velünk,
Et nos illustra lumine:	Légy napsugárunk, légy derünk..
Pulsa mentis caligine,	A lélek ködeit elûzd
Mundum reple dulcedine.	És a világi keserût.
Jesu, flos Matris Virginis,	Jézus, Szûzanya bimbaja,
Amor nostrae dulcedinis,	Szívünknek édes óhaja,
Tibi laus, honor nominis,	Téged illet imánk dala,
Regnum beatitudinis.	S a boldog ország trónusa.
	[1] A magyar cím a Kisdi Benedek-féle Cantus Catholici-bôl (1651.)
* Ad Vesperas.	* Vecsernyére.
** Ad Matutinum.	** Hajnali órára.
*** Ad Laudes.	*** Dícséretre.


Grèvei Fülöp: A mulandóságról.
Philippus de Grevia (1165--1236)	Grèvei Fülöp (1165--1236)
Antiphona de mundi vanitate.	A mulandóságról.
Cum sit ormnis caro foenum	Ember, tested fû a réten,
Et post foenum fiat coenum,	Ma réten, holnap szeméten,
Ut quod, homo, extolleris?	Hát miben kevélykedel?
Cerne, quid es et quid eris:	Vedd a véged gondolóra:
Modo flos es, sed verteris	Ma virág, de fut az óra,
In favillam cineris.	S holnap hamuvá leszel.
Per aetatum incrementa.	Esztendeid növekednek,
Immo magis detrimenta	Vagy hogy inkább öregednek,
Ad non esse traheris,	És a nemlét oly közel!
Velut umbra, cum declinat,	Mint az árny, mely tovaszéled,
Vita fugit et festinat,	Fut az élet, fogy az élet,
Claudit meta funeris.	S már a sírhoz érkezel.
O lex gravis, o sors dura,	Kemény vagy és könyöretlen,
O lex dira, quam natura	Természet, hogy ily kegyetlen
Promulgavit miseris!	Egyetlen törvényt teszel:
Homo, nascens cum maerore,	Ember, sírva jössz világra,
Vitam ducis cum labore	Életed a munka rágja,
Et cum metu moreris.	S borzalommal végezel.
Ergo cum scis qualitatem	Tudva hát, hogy ez a véged,
Tuae sortis, voluptatem	Mért hogy csak gyönyörûséget,
Carnis quare sequeris?	Testi jókat éhezel?
Memento te moriturum	Emlékezzél: egy halál van,
Et post mortem id messurum,	S azt aratod a halálban,
Quod hic seminaveris.	Amit mostan elvetel!
Terram teris, terram geris	Föld a dolgod, földön boldog,
Et in terram reverteris,	És a földbe térni sorsod,
Qui de terra sumeris.	Ki a földbôl vétetel.
Cerne, quid es et quid eris,	Vedd a véged gondolóra:
Modo flos es et verteris	Ma virág, de fut az óra,
In favillam cineris.	S holnap hamuvá leszel.


Lôweni Arnulf: A szenvedô Krisztus Arcához.
Arnulphus de Lovanio (+1250)	Lôweni Arnulf (+1250)
Hymnus ad Faciem Christi Patientis.	A szenvedô Krisztus Arcához.
Salve, Jesu reverende,	Áve Jézus, tisztelendô,
Mihi semper inquirende,	Mindörökké követendô!
Me astantem hic attende,	Gyújtsa fel hozzád esengô
Accedentem me accende	Szívem új szívet teremtô
Praecordiali gratia.	Kegyelmeidnek sugara.
Salve, cuius dulcis vultus	Hadd köszöntöm összetépett
Immutatus et incultus	Elgyalázott drága képed!
Immutavit suum florem,	Fonnyad ím már sárgaságra
Totus versus in pallorem,	Arcod elkonyult virága,
Quem coeli tremit curia.	Melytôl remeg az ég kara.
Omnis vigor atque viror	Fogy az élet, fagy a véred!
Hinc recessit, non admiror,	Ne csodálkozz, jámbor lélek:
Mors apparet in aspectu,	Arcán már a halál leskel,
Totus pendens in defectu,	Függ a fán elomló testtel,
Attritus aegra macie.	Rajt a halál kéksége ül.
Sic affectus, sic despectus,	Igy szeretett, így elesett,
Propter me sic interfectus	Miattam így megtöretett!
Peccatore tam indigno	Bûnösért, csak értem szenved!
Cum amoris intersigno	Jôjj ma Uram és jelenj meg
Appare carus hodie.	Szerelmednek pecsétjeül.
In hac tua passione	E halálos lankadáskor
Me agnosce, pastor bone,	Ismerj rám, jóságos Pásztor,
Cuius sumpsi mel ex ore,	Kinek teje mámorított
Haustum lactis cum dulcore	S ajkáról szám mézet szívott,
Prae omnibus deliciis.	Mely minden jónál édesebb.
Non me reum asperneris	Nézz rám Jézus kegyelemben:
Nec indignum dedigneris;	Itt állok én bûnös ember!
Morte tibi iam vicina	Most, hogy halál árnyékoz már,
Tuum caput huc inclina,	Hajtsd le Uram fejed hozzám,
In meis pausa brachiis.	S fogadd el ezt a két kezet.
Tuae sanctae passioni	Mily boldogság volna részem
Me gauderem interponi,	Kivenni e szenvedésben!
In hac cruce tecum mori	Engedj Uram, ezért esdem,
Praesta crucis amatori,	Veled halni a kereszten,
Sub tua cruce moriar.	Itt halni kereszted alatt.
Morti tuae tam amarae	Istenem, ki itt jelen vagy:
Grates ago, Jesu care,	Úgy halhassak, hogy velem vagy.
Qui es praesens, pie Deus,	Nagykeserves halálodon
Fac quod petit tuus reus,	Hálás szívvel gondolkodom:
Ut absque te non finiar.	Kínzód, ezért imádalak.
Dum me mori est necesse,	Hogyha meg kell halnom, hagyján,
Noli mihi tunc deesse;	Csak Te akkor el ne hagyjál!
In tremenda mortis hora	Ama borzadalmas órán
Veni, Jesu, absque mora	Jôjj el Jézus és hajolj rám,
Tuere me et libera.	Légy szabadítóm énnekem.
Cum me iubes emigrare,	Majd ha menni hivsz el innen,
Jesu care, tunc appare,	Édes Jézus légy jelennen!
O amator amplectende,	Én szeretô szerelmesem,
Temet ipsum tunc ostende	Nézz rám akkor kegyelmesen
In cruce salutifera.	Váltsághozó kereszteden!


Celanói Tamás: Az utolsó ítéletrôl.
Thomas de Celano (1190--1253)	Celanói Tamás (1190--1253)
Sequentia de die iudicii.	Az utolsó ítéletrôl.
Dies irae, dies illa,	Ama végsô harag napja
Solvet saeclum in favilla,	A világot tûznek adja,
Teste David cum Sibylla.	Dávid így s Szibilla hagyja.
Quantus tremor est futurus,	Reszket akkor holt meg élô,
Quando iudex est venturus,	Ha megjön a nagy Itélô,
Cuncta stricte discussurus.	Mindeneket lattal mérô.
Tuba mirum spargens sonum	Csodakürtök zengenek meg,
Per sepulcra regionum,	Sírok éjén átremegnek:
Coget omnes ante thronum	Itéletre mindeneknek.
Mors stupebit et natura,	Csodájára a halálnak:
Cum resurget creatura,	Aki rég por, talpra támad,
Judicanti responsura.	Számot adni bírájának.
Liber scriptus proferetur,	Kézzel írt könyv nyílik ottan:
In qua totum continetur,	Világ terhe, minden, ott van,
Unde mundus iudicetur.	Itéletre felrovottan.
Iudex ergo cum sedebit,	Bíró majd ha széket ûl ott,
Quidquid latet, apparebit,	Minden rejtek felderûl ott,
Nil inultum remanebit.	Zsoldot bûn el nem kerûl ott.
Quid sum miser tunc dicturus,	Én szegény, ott mit beszéljek,
Quem patronum rogaturus,	Pártfogómul kit reméljek,
Quum vix iustus sit securus?	Hol a szent is alig él meg?
Rex tremendae majestatis,	Félelmetes Fejedelem,
Qui salvandos salvas gratis,	Kinél ingyen a kegyelem:
Salva me, fons pietatis.	Jóság kútja, légy jó velem!
Recordare, Jesu pie!	Kegyes Jézus kérlek téged
Quod sum causa tuae viae,	Értem álltál emberséget,
Ne me perdas illa die.	Ama nap ne adj rossz véget.
Quaerens me, sedisti lassus,	Munkád, könnyed értem vesztek:
Redemisti crucem passus.	Ennyi kínod, szent kereszted,
Tantus labor non sit cassus	Ne maradjon kárbavesztett.
Iuste iudex ultionis!	Bírája a bosszúlásnak,
Donum fac remissionis,	Add kegyelmét tisztulásnak,
Ante diem rationis.	Mig itt nincs a számadásnap.
Ingemisco tamquam reus.	Bûneimben sóhajtozván,
Culpa rubet vultus meus,	Vétkemtôl vet lángot orcám,
Supplicanti parce Deus!	Légy kegyelmes, Uram, hozzám.
Qui Mariam absolvisti,	Magdolnához lehajoltál,
Et latronem exaudisti,	A latorhoz kegyes voltál,
Mihi quoque spem dedisti.	Énbelém is reményt oltál.
Preces meae non sunt dignae,	Méltó imát nem tud ajkam,
Sed tu bonus fac benigne,	Te könyörülj, Jóság, rajtam,
Ne perenni cremer igne!	Ne veszíts el örök jajban.
Inter oves locum praesta;	Báránykáid közé végy föl,
Et ab hoedis me sequestra,	Keríts el a gödölyéktôl,
Statuens in parte dextra.	Jobbra állass ama széktôl.
Confutatis maledictis;	Ha a rosszak zavarodnak,
Flammis acribus addictis,	Fojtó lángok kavarognak,
Voca me cum benedictis.	Akkor engem hívj áldottnak.
Oro supplex et acclinis;	Térden kérlek, görnyedetten;
Cor contritum, quasi cinis,	Sír a lelkem megtörötten:
Gere curam mei finis,	Ott a végnél, állj mellettem!
Lacrimosa dies illa,	Könnyel árad ama nagy nap,
Qua resurget ex favilla,	Hamvukból ha föltámadnak
Iudicandus homo reus.	A bûnösök s számot adnak.
Huic ergo parce Deus,	Uram, nekik adj jó véget,
Pie Jesu Domine,	Kegyes Jézus, kérünk téged,
Dona eis requiem.	Add meg nekik békességed.


Celanói Tamás: Assisi Szent Ferencrôl.
Thomas de Celano (1190--1253)	Celanói Tamás (1190--1253)
De Sancto Francisco Assisiensi Sequentia	Assisi Szent Ferencrôl.
Sanctitatis nova signa	Életszentség új virága
Prodierunt valde digna,	Kél az ámuló világra,
Mira valde, sed benigna,	Vajmi méltó, vajmi drága,
in Francisco credita.	Mely Ferencre bízatott.
Regulatis novi gregís	Zsenge nyáj ez, új szövetség,
Vita datur novae legis,	Hogy az új törvényt kövessék,
Renovantur iussa regis	A királynak régi rendjét,
Per Franciscum tradita.	Mit nekünk Ferenc adott.
Novus ordo, nova vita	Új törvénynek új csodája,
Mundo surgit inaudita,	Sose hallott regulája:
Restauravit lex sancita	A világ újulni látja
Statum evangelicum;	Itt az evangéliumot.
Legis Christi pari formae	Újra él a régi norma,
Reformatur ius conforme,	Krisztus adta életforma
Tenet ritus, datur normae	Mint a szentség régi orma:
Culmen apostolicum.	Mint a szent apostolok.
Chorda rudis, vestis dura,	Szôrkötéllel jár övezten,
Cingit, tegit sine cura	Durva köntös lóg a testen,
Panis datur in mensura,	Kenyeret majd ád az Isten!
Calceus abicitur;	A sarut is elveti.
Paupertatem tantum quaerit,	Szegénység a boldogsága,
De mundanis nihil gerit,	Földiekre semmi vágya,
Haec terrena cuncta terit.	Lábbal tipor a világra,
Loculus despicitur.	Még lakása sincs neki.
Quaerit locum lacrimarum,	Boldog, hogyha sírni lelhet
Promit voces cor amarum,	Keseredett szíve helyet,
Gemit maestus tempus carum.	Zokogván világban tellett
Perditum in saeculo;	Elvesztett szép idején.
Montis antro sequestratus	Hegyek barlangjait bújja,
Plorat, orat humo stratus,	Imádkozik leborulva,
Tandem mente serenatus	Mignem lelke megcsitúl a
Latitat ergastulo.	Barlangbörtön rejtekén.
Ibi vacat rupe tectus,	Ott idôz a sziklarésben,
Ad divina sursum vectus	Mennyei elmélkedésben,
Spernit ima iudex rectus.	Szíve-lelke már egészen
Eligit caelestia.	Rajtavész az egeken.
Carnem frenat sub censura,	Vet a testre szoros féket,
Transformatum in figura,	Már embernek sem néznétek,
Cibum capit de scriptura,	Csak az Irás neki étek,
Abiicit terrestria.	E világnak idegen.
Tunc ab alto vir hierarcha	S ím a mennybôl férfi jô le:
Venit, ecce, rex monarcha,	Fôpap néz s király belôle.
Pavet ista patriarcha	Fél a pátriárka tôle
Visione territus;	Megretten a vízión.
Defert ille signa Christi,	Krisztus jelét hozza néki,
Cicatricem confert isti,	Sebeit testébe vési,
Dum miratur corde tristi	Míg Ferenc könnyesre nézi
Passionem tacitus.	Szemeit a Passión.
Sacrum corpus consignatur,	Hord jelet már boldog teste:
Dextrum latus perforatur,	Jobboldala átszegezve.
Cum amore inflammatur	Tûzzel és vérrel sebezte
Cruentatum sanguine,	A szeretet és a vágy.
Verba miscent arcanorum.	Szók és titkok összefolynak,
Multa clarent futurorum,	Lát mélyébe messze kornak,
Videt sanctus vim dictorum	S ihletén a sugalomnak
Mystico spiramine.	Éli, amit írva lát.
Patent statim miri clavi,	Négy csodás szög áll beléje,
Nigri foris, intus flavi,	Látszik fejük feketéje
Pungit dolor poena gravi,	Rôt hegyük a húsba mélyre
Cruciant aculei ;	Égô kínnal beleás.
Cessat artis armatura	Elválnak a gyenge részek,
In membrorum apertura,	Húsán, csontján szörnyû rések,
Non impressit hos natura,	Nem nyitotta ezt természet,
Non tortura mallei.	Sem a kínzó kalapács.
Signis crucis, quae portasti,	Jeleivel a keresztnek,
Unde mundum triumphasti,	Miket hordott drága tested,
Carnem, hostem superasti,	Miknek árán megszerezted
Inclita victoria,	Diadalmad ünnepét,
Nos, Francisce, tueamur,	Oltalmazz, ó Ferenc minket,
In adversis protegamur,	Gyámolítsd szükségeinket,
Ut mercede perfruamur	Hogy kinyíljon lelkeinknek
In coelesti gloria.	Majd a fényességes ég.
Pater pie, pater sancte,	Állj mellettünk, szentek Atyja,
Plebs devota te iuvante	Hogy a jámborok csapatja
Turba fratrum comitante	Testvérként együtt haladva,
Mereatur praemia;	Boldog útját lelje meg.
Fac consortes supernorum,	Vigy az égiek körébe,
Quos informas vita morum,	Kiknek te vagy mintaképe,
Consequatur grex Minorum	Hogy a Kis Testvérek népe
Sempiterna gaudia.	Érjen örök örömet.


Szent Bonaventura: A Szent Keresztrôl.
Sanctus Bonaventura (1221--1274)	Szent Bonaventura (1221--1274)
De Sancta Cruce Hymni.	A Szent Keresztrôl.
I.	I.
In passione Domini,	Urunk kínszenvedései,
Qua datur salus homini,	Mikben a föld üdvét leli,
Sit nostrum refrigerium	Adjanak nékünk frissülést,
Et cordis desiderium.	Szívünk vágyának enyhülést.
Portemus in memoria	Éljen szívünkben szüntelen
Et poenas et opprobria	E gyalázat, e gyötrelem,
Christi, coronam spineam,	A koronázó tövisek,
Crucem, clavos et lanceam.	Kereszt és lándzsa és szögek,
Et plagas sacratissimas,	És szentséges szent sebei.
Omni laude dignissimas,	Mily méltó ezt énekleni!
Acetum, fel, arundinem,	Ecet és epe italát
Mortis amaritudinem.	És ezt a keserû halált.
Haec omnia nos satient	Ez az igazi lakoma,
Et dulciter inebrient,	Ez szívünk édes mámora,
Nos repleant virtutibus	Lelkünk erénnyel töltse el
Et gloriosis fructibus.	S dicsôség gyümölcseivel.
Te crucifixum colimus	Ó megfeszített Jézusunk,
Et toto corde poscimus,	Egész szívvel fohászkodunk,
Ut nos sanctorum coetibus	Juttass mennyországodba el,
Coniungas in caelestibus.	A szentek seregeivel.
Laus, honor Christo vendito	Krisztusnak áldás, tisztelet,
Et sine causa prodito,	Kit eladott a gyülölet,
Passo mortem pro populo	Ki népeért halt kínhalált
In aspero patibulo.	Kereszt keserves kínpadán.
II.	II.
Christum ducem, qui per crucem	Krisztus Mestert, ki kereszten
Redemit nos ab hostibus,	Váltotta meg a híveket,
Laudet coetus noeter laetus,	Boldog nyája vígan áldja,
Exsultet caelumn laudibus.	Dalunk bezengje az eget.
Poena fortis tuae mortis	Nagy gyötrelme emberelme
Et sanguinis effusio	S szív keménységét törje meg,
Corda terant, ut te quaerant,	Hogy szeressen és kövessen,
Iesu, nostra redemptio.	Ó üdvözítô szeretet!
Per felices cicatrices,	Amaz ostor, vaskarmostól
Sputa, flagella, verbera,	S boldogságos sebhelyeid
Nobis grata sint collata	Szerezzék meg minden népnek
Aeterna Christi munera.	Krisztus örök kegyelmeit.
Nostrum tangat cor, ut plangat,	Szívünk érje hulló vére,
Tuorum sanguis vulnerum,	Melyben tisztára mosdatál,
In quo toti simus loti,	Sírva áldjunk, úgy imádjunk,
Conditor alme siderum.	Ki csillagokat alkotál.
Passionis tuae donis,	Szenvedésed adjon édes
Salvator, nos inebria,	Szent részegséget minekünk.
Qua fidelis dare velis	Hívj el Hozzád, s a mennyország
Beata nobis gaudia.	Meghozza boldog örömünk.


Aquinói Szent Tamás: Rejtezô Istenség.
Sanctus Thomas Aquinas (1224--1274)	Aquinói Szent Tamás (1224--1274)
Hymni de SS. Eucharistia. Adoro Te.	Himnuszok az Oltáriszentségrôl. Rejtezô Istenség.
Adoro Te devote, latens deitas,	Rejtezô istenség, hittel áldalak,
Quae sub his figuris vere latitas.	Ki elrejteztél itt bor s kenyér alatt.
Tibi se cor meum totum subiicit,	Szívem te elôtted megalázkodik,
Quia te contemplans totum deficit.	Mert ha téged szemlél, megfogyatkozik.
Visus, gustus, tactus in te fallitur,	Szám, kezem, látásom, benned fennakad,
Sed auditu solo tuto creditur.	Bizton hitem mégis hallásból fakad.
Credo quidquid dixit Dei filius,	Hiszem mind, amit szól Istennek Fia,
Verbo veritatis nihil verius.	Nincs igazabb, mint az Igazság szava.
In cruce latebat sola deitas,	Rejté a keresztfa istenségedet,
Sed hic latet simul et humanitas.	Itt az emberség is elrejtezkedett.
Ambo tamen credens atque confitens.	Mind a kettôt vallván és hittel hívén,
Peto quod petivit latro poenitens.	Mit a jobb lator kért, azért esdek én.
Plagas sicut Thomas non intueor,	Sebeid Tamással nem szemlélhetem,
Deum tamen meum te confiteor,	Te vagy mégis, vallom, Uram, Istenem.
Fac me tibi semper magis credere,	Add, hogy egyre jobban higgyek teneked,
In te spem habere, te diligere.	Tebenned reméljek és szeresselek.
O memoriale mortis Domini,	Uram halálának szent emlékjele,
Panis vivus, vitam praestans homini,	Élô kenyér, nekünk élet kenyere!
Praesta meae menti de te vivere	Hogy belôled éljen, késztesd lelkemet;
Et te illi semper dulce sapere.	Soha ne feledje édességedet.
Pie Pelicane, Iesu Domine,	Kegyes pelikánunk, égi szeretet,
Me immundum munda tuo sanguine.	Véredben, tisztátlant, moss meg engemet,
Cuius una stilla salvum facere	Egy cseppje elég, ha a mérlegbe hull,
Totum mundum quit ab omni scelere.	Az egész világnak bûnváltságaul.
Iesu, quem velatum nune adspicio,	Jézus, most csak arcod leplét láthatom,
Oro, fiat illud quod tam sitio,	Add meg, Uram, amit úgy szomjúhozom,
Ut te revelata cernens facie	Boldogan, lepletlen lássam színedet,
Visu sim beatus tuae gloriae!	És dicsôségedben dícsérhesselek.


Aquinói Szent Tamás: Ezen a szent napon.
Sanctus Thomas Aquinas (1224--1274)	Aquinói Szent Tamás (1224--1274)
Sacris solemniis.	Ezen a szent napon.
Sacris solemniis iuncta sint gaudia,	Ezen a szent napon örvendjünk, emberek,
Et ex praecordiis sonent praeconia,	Szívben és ajkakon himnuszok zengjenek.
Recedant vetera, nova sint omnia:	A régi múljon el, újúlnak mindenek,
Corda, voces et opera.	Szó és a tett, szív és kebel.
Noctis recolitur coena novissima,	A végsô vacsorát ünnepli e sereg,
Qua Christus creditur agnum et azyma	Hol az Úr Krisztus ád bárányt és kenyeret
Dedisse fratribus iuxta legitima	Testvérei elé, amint a régiek
Priscis indulta patribus.	Szentelt törvénye rendelé,
Post agnum typicum expletis epulis	Bárány a lakomán amikor elfogyott,
Corpus Dominicum datum discipulis,	Az elôkép után testet és vért adott
Sic totum omnibus, quod totum singuli	Apostolainak, és egyformán jutott
Eius fatemur manibus.	Egy-egynek és mindannyinak.
Dedit fragilibus corporis ierculum,	Testét így adta át gyengék falatjakép,
Dedit et tristibus sanguinis poculum,	Búsaknak így borát, vérének serlegét,
Dicens: ,,Accipite, quod trado vasculur	,,Amit nektek adok'' -- hozzájuk így beszélt --
Omnes ex eo bibite.''	,,Vegyétek mind és igyatok.''
Sic sacrificium istud instituit,	E Szakramentomot ekként alapítá,
Cuius officiurn committi voluit	S egyedül a papok kezére bízta rá.
Solis presbyteris, quibus sic congruit,	Elôbb a pap vegye, hogy majd kiosztaná,
Ut sumant et dent ceteris.	Mit rábízott Krisztus kegye.
Panis Angelicus fit panis hominum,	Emberek étke lett az angyali kenyér,
Dat panis coelicus figuris terminum,	Az elôkép-jelek sora itt véget ér.
O res mirabilis: manducat Dominum	Ó milyen csodaszép, hogy Istenébôl él
Pauper, servus et humilis.	Szegény nyomorult szolganép!
Te, trina Deitas unaque, poscimus,	Hármas-egy Istenünk, hozzád fohászkodunk
Sic nos tu visita, sicut te colimus:	Urunkul tisztelünk, jôjj és légy gyámolunk.
Per tuas semitas duc nos, quo tendimus,	Vezess ösvényeden, hová iparkodunk:
Ad lucem, quam inhabitas.	A fénybe, mely körülveszen!


Aquinói Szent Tamás: Isten igéje földre szállt.
Sanctus Thomas Aquinas (1224--1274)	Aquinói Szent Tamás (1224--1274)
Verbum supernum prodiens.	Isten igéje földre szállt.
Verbum supernum prodiens,	Isten Igéje földre szállt,
Nec Patris linquens dexteram,	Bár Atyja jobbján megmaradt,
Ad opus suum exiens	S mûvének adta át magát,
Venit ad vitae vesperam.	Jövén az életalkonyat.
In mortem a discipulo	Mikor halálnak adta ôt
Suis tradendus aemulis,	A csókkal áruló barát,
Prius in vitae ferculo	Az élet asztalán elôbb
Se tradidit discipulis.	Itt hagyta ételül magát.
Quibus sub bina specieû	Két színben hagyta hogy vegyék
Carnem dedit et Sanguinem,	Testét és vérét a hivek,
Ut duplicis substantiae	Hogy Isten- s ember-lényegét
Totum cibaret hominem.	A teljes ember kapja meg.
Se nascens dedit socium,	Születvén, egy lett közülünk,
Convescens in edulium,	Lett e vacsorán ételünk,
Se moriens in pretium,	Holtában váltságot lelünk,
Se regnans dat in praemium.	Trónjától jutalmat nyerünk.
O salutaris Hostia,	Ó üdvösséges áldozat,
Qui caeli pandis ostium;	Ki eget nyitsz néped elôtt:
Bella premunt hostilia,	Ellenség hoz reánk hadat,
Da robur, fer auxilium!	Küldj segítséget, adj erôt!
Uni trinoque Domino	Egy-háromságos Istenünk,
Sit sempiterna gloria,	Örök dicsôség teneked,
Qui vitam sine termino	Ki a hazában minekünk
Nobis donet in patria.	Adsz határtalan életet.


Aquinói Szent Tamás: Zengd a titkot.
Sanctus Thomas Aquinas (1224--1274)	Aquinói Szent Tamás (1224--1274)
Pange lingua.	Zengd a titkot.
Pange lingua gloriosi	Zengd a titkot, hangos ének,
Corporis mysterium	Zengd a Testet és a Vért,
Sanguinisque pretiosi,	Mit gyümölcse szûzi méhnek
Quem in mundi pretium	Ontott, mint királyi bért,
Fructus ventris generosi,	A világ minden bûnének
Rex effudit gentium.	Bôséges váltságaért.
Nobis datus, nobis natus	Lett az Isten egy közûlünk,
Ex intacta Virgine,	Embertestbe öltözött,
Et in mundo conversatus	Ige magvát (üdvözûlnünk)
Sparso verbi semine,	Szórta szét a nép között
Sui moras incolatus	S e csodát szerezte ûlnünk,
Miro clausit ordine.	Mielôtt elköltözött.
ln supremae nocte coenae	Végsô este megfogadta
Recumbens cum fIatribus	Régi törvény szent szavát:
Observata lege plene	Mint a törvény tenni szabta,
Cibis in legalibus,	Úgy rendelte asztalát,
Cibum turbae duodenae	Étekül hogy általadta
Se dat suis manibus.	Enkezével önmagát.
Verbum caro, panem verum	Az Igének igéjére
Verbo carnem efficit,	Testté válik a kenyér.
Fitque sanguis Christi merum.	Lesz a színbor Krisztus vére,
Etsi sensus deficit,	Bár szemed hozzá nem ér.
Ad firmandum cor sincerum	Ezt a hû szív hogy felérje,
Sola fides sufficit.	Itt a puszta hit  segél.
Tantum ergo Sacramentum	Hát e nagy szentség elébe
Veneremur cernui,	Hódolattal jôjjetek.
Et antiquum documentum	Ó bizonyságok helyébe
Novo cedat ritui:	Új szer ád itt életet.
Praestet fides supplementum	Érzék nem hat rejtekébe:
Sensuum defectui.	Itt csak élô hit vezet.
Genitori Genitoque	Az Atyának és Fiúnak
Laus et iubilatio,	Hajtsunk térdet és fejet,
Salus. honor, virtus quoque	Kettejüktôl származónak
Sit et benedictio,	Egyenlôkép tisztelet:
Procedenti ab utroque	Háromságban egy Valónak,
Compar sit laudatio.	Földön és a föld felett.


Aquinói Szent Tamás: Dícsérd Sion.
Sanctus Thomas Aquinas (1224--1274)	Aquinói Szent Tamás (1224--1274)
Lauda Sion.	Dícsérd Sion.
Lauda Sion Salvatorem,	Dícsérd Sion, Üdvözítôd,
Lauda ducem et pastorem	Jó pásztorod, hû segítôd,
In hymnis et canticis.	Áldja hangos éneked.
Quantum potes, tantum aude,	Himnuszt mondj, egész szíveddel,
Quia maior omni laude,	Szóddal úgyis nem érhedd el,
Nec laudare sufficis.	Méltón nem dícsérheted.
Laudis thema specialis	Nagy dologról szól az ének;
Panis vivus et vitalis	Élet élô kútfejének,
Hodie proponitur.	A Kenyérnek hódolunk.
Quem in sacrae mensa coenae	Estelén a Vacsorának
Turbae fratrum duodenae	A tizenkét tanítványnak
Datum non ambigitur.	Mit kiosztott Krisztusunk.
Sit laus plena, sit sonora;	Hangosan hát fönnesengjen,
Sit iucunda, sit decora	Ujjongjon és égre csengjen
Mentis iubilatio,	Zengô lelkünk hangja ma.
Dies enim solemnis agitur	Mert mit ajkunk most magasztal:
Inqua mensae prima recolitur	Amaz ünnep, amaz asztal,
Huius institutio.	Amaz elsô lakoma.
In hac mensa novi Regis	Ott új Húsvét napja támadt,
Novum Pascha novae legis	Új kötése új királynak,
Phase vetus terminat.	Régi Húsvét bételett.
Vetustatem novitas,	Új világtól fut az óság,
Umbram fugat veritas,	Árnyat oszlat új valóság
Noctem lux eliminat.	Fényesség ûz éjfelet.
Quod in coena Christus gessit,	S amit ott tett önkezével:
Faciendum hoc espressit	Emlékére nyilt igével
In sui memoriam:	Hagyta Krisztus végzenünk,
Docti sacris institutis	Szent igéktôl megoktatva,
Panem, vinum in salutis	Üdvösséges áldozatra
Consecramus hostiam.	Kenyeret s bort szentelünk.
Dogma datur Christianis,	Ágazatja szent hitünknek:
Quod in carnem transit panis	Testté, vérré lényegülnek,
Et vinum in sanguinem.	Bor s kenyér mi volt elôbb.
Quod non capis, quod non vides,	Régi rend itt újnak enged,
Animosa firmat fides	Szárnya lankad észnek, szemnek,
Praeter rerum ordinem.	Élô hitbôl végy erôt.
Sub diversis speciebus,	Színében bor és kenyérnek
Signis tantum et non rebus,	(Jel csak ez, de más a lényeg!)
Latent res eximiae:	Drága nagy jók rejlenek.
Caro cibus, sanguis potus,	Vér bár a bor, test az étel,
Manet tamen Christus totus	Egy is Krisztus, semmi kétely!
Sub utraque specie.	Két szín Ôt nem osztja meg.
A sumente non concisus,	Aki veszi, meg nem osztja,
Non confractus, non divisus	Meg nem töri, nem szakasztja,
Integer accipitur.	Mindenek épen veszik.
Sumit unus, sument mille,	Veszi egy és ezrek veszik,
Quantum isti, tantum ille,	S minden egyenlôn kapja részit,
Nec sumptus consumitur.	Mégis: nem fogyatkozik.
Sumunt boni, sumunt mali,	Veszi jó és veszi vétkes,
Sorte tamen inaequali,	Ám gyümölcse vajmi kétes:
Vitae vel interitus.	Élet vagy elkárhozás.
Mors est malis, vita bonis,	Rossznak átok, üdv a jóknak:
Vide paris sumptionis	Lásd, az együtt áldozóknak
Quam sit dispar exitus.	Végül milyen szörnyü más!
Fracto demum sacramento,	S ha megtört az áldozatban,
Ne vacilles, sed memento	Kétség, tudd meg, nincsen abban:
Tantum esse sub fragmento.	Úgy van ott minden darabban,
Quantum toto tegitur.	Mint a teljes szín alatt.
Nulla rei fit scissura,	Ôt törés nem törheté meg,
Signi tantum fit fractura,	Csak a jelnek (köntösének!)
Qua nec status nec statura	Színe tört meg, ám a lényeg
Signati minuitur.	Változatlan egy marad.
Ecce panis Angelorum,	Imhol angyaloknak étke,
Factus cibus viatorum,	Vándorútunk erôssége,
Vere panis filiorum,	Édes fiak vendégsége!
Non mittendus canibus!	Ebeknek oda ne vesd!
In figuris praesignatur,	Ôsi manna ezt mutatja,
Cum Isaac immolatur,	Ezt Izsáknak áldozatja,
Agnus Paschae deputatur,	Bárány vére csordulatja
Datur manna patribus.	Képpel írja régen ezt.
Bone pastor, panis vere,	Kegyes pásztor, igaz étek:
Jesu, nostri miserere,	Édes Jézus! kérünk téged,
Tu nos pasce, nos tuere,	Te legeltesd; védd a néped,
Tu nos bona fac videre	Te mutasd meg kegyességed,
In terra viventium.	Fönn az élôk közepett.
Tu qui cuncta scis et vales,	Mindenható fejedelmünk,
Qui nos pascis hic mortales,	Éltünk, éltetônk, szerelmünk,
Tuos ibi commensales,	Engedj asztalodra lelnünk,
Cohaeredes et sodales	S testvérül engedd ölelnünk
Fac sanctorum civium.	Odafönn a szenteket.


Strassburgi Hugó: Szûz Mária dícsérete.
Hugo Argentoratensis (Saec. XIII)	Strassburgi Hugó (XIII. század)
Ave mundi domina.	Szûz Mária dícsérete.
Ave, mundi Domina,	Áve világ Asszonya,
Stella maris, Mlaria,	Tengereknek csillaga,
Ave, dulcis figella.	Édes hárfa, Mária!
Ave, suavis cithara,	Áve zengô citara,
Nardus odorifera,	Drága nárdusz illata,
Gemma lucidissima.	Gyöngyök legdrágábbika.
Maria sole pulchrior,	Mária, napnál ékesebb,
Omni luce clarior,	Minden fénynél fényesebb,
Omni dulcore suavior.	Édességnél édesebb.
Rosis rubicundior.	Rózsasziromnál bíborabb,
Líliis floridior,	Liliomnál vidorabb,
Paradiso dulcior.	Édennél kívánatosabb.
Tu fons omnis gratiae,	Minden kegyelem kútfeje,
Speculum munditiae,	Tisztaságnak tüköre,
Halsamus fragrantiae.	Illatoknak fûszere.
In aure suavissima,	Fülnek édes dallama,
In corde dulcissinima,	Szívnek boldog balzsama,
In ore sapientissima.	Szájban bölcseség szava.
Pulchritudo virginum,	Szûzi szépség, ifjuság,
Florens rosa Martyrum,	Vértanúk közt rózsaág,
O dulcedo pauperum.	Szegényeknek drágaság.
In planctu laetitia,	Bánatomban örömem,
In bello victoria,	Háborúban gyôzelem,
In morte fiducia.	Halálomban kegyelem.
Nobis post exilium	Számkivetésünk után
Ostende tuum filium,	Ô szépségében trónusán
O Maria, pulcherrimum.	Fiad mutasd meg, Szûzanyám.


Ismeretlen szerzô (XIII. század): A Bolondok Ünnepének szekvenciája.
Anonymus auctor (Saec. XIII)	Ismeretlen szerzô (XIII. század)
In Festo Fatuorum Sequentia.	A Bolondok Ünnepének szekvenciája.
Orientis partibus	Megérkezett a szamár,
Adventavit asinus	Küldte napkeleti táj.
Pulcher et fortissimus,	Csupa erô, csupa báj,
Sarcinis aptissimus.	Terhe alatt vígan jár.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Hic in collibus Sichen	Szülôföldje volt Szikem,
Enutritus sub Ruben	Ott táplálta fel Ruben.
Transiit per lordanem,	A Jordánon általkelt,
Saliit in Bethlehem.	Betlehemben táncra kelt.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Saltu vincit hinnulos	Nincsen gida, friss csikó,
Dragmas et capreolos,	Ekkorákat ugrosó,
Super dromedarios	Mádiáni dromedár
Velox Madianeos.	Ilyen frissen egy se jár.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Aurum de Arabia,	Arábia aranyát,
Tus et murram de Saba	Sába mirraolaját
Tulit in ecclesia	S tömjénjét elhozta már
Virtus asinaria.	Ez a nagy darab szamár.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Dum trahit vehicula	Türelmesen húzogat
Multa cum sarcinula,	Jól megrakott kocsikat.
Illius mandibula	Állkapcája rágogat,
Dura terit pabula.	Szúrós szalmát ropogat.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Cum aristis hordeum	Árpakalászt eszeget,
Comedit et carduum,	Bogáncsot is eleget.
Triticum a palea	Ritkán akad, szûkösen
Segregat in area.	Pelyva között búzaszem.
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!
Amen dicas, asine,	Mondd, hogy amen, jó szamár,
Tam satur de gramine,	Ha szénával jóllaktál.
Amen, amen itera,	Amen, amen, szaporázd,
Aspernare vetera.	Egyebeket meg se láss!
Hez, sir asne, hez!	Héj, csacsi úr, héj!


Todi Jakab: A Fájdalmas Szûzrôl.
Jacobus Tuders ( 1230--1306)	Todi Jakab (1230--1306)
Sequentia de compassione Beatae Virginis.	A Fájdalmas Szûzrôl.
Stabat Mater dolorosa	Áll a fájdalomnak anyja,
Iuxta crucem lacrimosa,	Kín az arcát könnybe vonja,
Dum pendebat Filius.	Úgy siratja szent Fiát.
Cuius animam gementem,	Gyász a lelkét meggyötörte,
Contristatam et dolentem	Kín és bánat összetörte,
Pertransivit gladius.	Tôrnek éle járta át.
O quam tristis et afflicta	Ó mi nagy volt ama drága
Fuit illa benedicta	Szûzanya szomorúsága,
Mater unigeniti!	Egyszülött szent magzatán!
Quae moerebat et dolebat	Mennyit sírt és hogy kesergett,
Pia Mater, dum videbat	Látván azt a nagy keservet,
Nati poenas inclyti.	Azt a nagy kínt szent Fián.
Quis est homo, qui non fleret,	Ki ne sírna, melyik ember,
Matrem Christi si videret	hogyha ennyi gyötrelemben
In tanto supplicio?	Látja lankadozni ôt?
Quis non posset contristari,	Ki nem sírna Máriával,
Christi Matrem contemplari	Hogyha látja szent Fiával
Dolentem cum Filio?	Szenvedni a szent Szülôt!
Pro peccatis suae gentis	Népét hogy megmossa szennytôl,
Vidit Jesum in tormentis	Látta tenger gyötrelemtôl
Et flagellis subditum.	Roskadozni Jézusát.
Vidit suum dulcem Natum	Látta édes egy szülöttét,
Moriendo desolatum,	Halálos nagy elepedtét,
Dum emisit spiritum.	Látta, hogy halálra vált.
Eia Mater, fons amoris,	Szeretetnek szent kútfôje,
Me sentire vim doloris	Add, a fájdalomnak tôre
Fac, ut tecum lugeam.	Járjon át a lelkemen.
Fac, ut ardeat cor meum,	Hogy szívemben lángra kelne
In amando Christum Deum,	Krisztusomnak szent szerelme.
Ut sibi complaceam.	Segíts neki tetszenem.
Sancta Mater, istud agas,	Esdek, hogy szívembe véssed,
Crucifixi fige plagas	Szûzanyám, nagy szenvedésed
Cordi meo valide.	S az Átvertnek sebeit,
Tui nati vulnerati,	Gyermekednek, a sebzettnek,
Tam dignati pro me pati,	Ki miattam szenvedett meg,
Poenas mecum divide.	Osszam meg gyötrelmeit.
Fac me tecum pie flere,	Add meg, kérlek, hogy mig élek,
Crucifixo condolere	Együtt sírjak mindig véled
Donec ego vixero.	S azzal, ki a fán eped.
Iuxta Crucem tecum stare	A keresztnél veled állni,
Et rne tibi sociare	Gyászban veled eggyé válni:
In planctu desidero.	Erre ûz a szeretet.
Virgo virginum praeclara,	Dicsô szûze szent szûzeknek,
Mihi iam non sis amara,	Hadd ízleljem kelyhedet meg:
Fac me tecum plangere.	Add nekem fájdalmaid:
Fac, ut portem Christi mortern,	Add tisztelnem, add viselnem,
Passionis fac consortem	S nem felednem: holt Szerelmem,
Et plagas recolere.	Krisztusomnak kínjait.
Fac me plagis vulnerari,	Sebeivel sebesítsen,
Fac me cruce inebriari,	Szent mámorba részegítsen
Et cruore Filii.	Buzgó vérével Fiad.
Flammis ne urar succensus,	Hogy ne jussak ama tûzbe,
Per te, Virgo, sim defensus	Védj meg engem, drága Szûz te,
In de iudicii.	Ha az ítélet riad.
Christe, cum sit hinc exire,	Krisztusom, ha jô halálom,
Da per matrem me venire	Anyád szeme rám találjon,
Ad palmam victoriae.	És elhívjon engemet.
Quando corpus morietur;	S hogyha testem porba tér meg,
Fac, ut animae donetur	Lelkem akkor a nagy égnek
Paradisi gloria.	Dicsôségét lelje meg.


Todi Jakab: Az örvendezô Szent Szûzrôl.
Jacobus Tuders ( 1230--1306)	Todi Jakab (1230--1306)
Sequentia de gaudiis Beatae Mariae Virginis.	Az örvendezô Szent Szûzrôl.
Stabat Mater speciosa	Áll az édes Istenanyja,
Iuxta foenum gaudiosa,	Öröm arcát fénybe fonja,
Dum iacebat parvulus.	Úgy ringatja kisfiát,
Cuius animam gaudentem,	A jászolra hajladozva,
Laetabundum ac ferventem	Örvendezve, vígadozva,
Pertransívit íubilus.	Szent ujjongás hatja át.
O quam laeta et beata	Ó mi nagy volt ama drága
Fuit illa immaculata	Szeplôtelen boldogsága
Mater Unígeniti.	Egyszülött szent Magzatán!
Quae gaudebat et ridebat,	Ó mi büszke, ó mi boldog,
Exultabat, cum videbat	Hogy repesett, hogy mosolygott,
Nati partum inclyti.	Szívébôl szakadt Fián!
Quis iam est, qui non gauderet,	Ki nem örül, melyik ember
Christi Matrem si videret	Ilyen édes érzelemben
In tanto solatio?	Látva olvadozni ôt.
Quis non posset collaetari,	Ki nem vígad Máriával,
Christi Matrem contemplari	Hogyha nézi Szent Fiával
Ludentem cum Filio?	Játszani a Szent Szülôt.
Pro peccatis suae gentis	Népe bûnét hogy lemossa
Christum vidit cum iumentis	Látja barmok közt lakozva,
Et algori subditum.	Gôgicsélni Jézusát.
Vidit suum dulcem Natum	És fogadni dideregve
Vagientem, adoratum,	Nyomorult alomba fekve
Vili diversorio.	Pásztorok imádatát.
Nato Christo in praesepe	Ám a Jászol kisdedének
Coeli cives canunt laete	Angyalajkon édes ének,
Cum immenso gaudio.	Boldog ének zengedez,
Stabat senex cum puella	Ifjú lányok, roskadt vének
Non cum verbo nec loquela	Állnak ottan, s nem beszélnek,
Stupescentes cordibus.	Csak a szívük gerjedez.
Eia Mater, fons amoris,	Szeretetnek szent kútfôje,
Me sentire vim ardoris	Add, hogy az öröm verôje
Fac, ut tecum sentiam.	Süssön át a lelkemen.
Fac, ut ardeat cor meum	Hogy szívemben lángra kelne
In amatum Christum Deum	Krisztusomnak szent szerelme,
Ut sibi complaceam.	Segíts neki tetszenem.
Sancta Mater, istud agas,	Kérlek, Szûzanyám, esengve,
Prone introducas plagas	Jól bevéssed én szívembe
Cordi fixas valide.	Anyaságod sebeit,
Tui Nati caelo lapsi,	Az egekbôl érkezettnek,
Iam dignati foeno nasci	Ki széna közt született meg,
Poenas mecum divide.	Osszam meg gyötrelmeit.
Fac me vere congaudere	Add meg kérlek, hogy míg élek,
lesulino cohaerere	Együtt örvendezzek véled
Donec ego vixero.	Kicsi Jézuskád elôtt,
In me sistat ardor tui	Hozzá bújjak; míg a földön
Puerino fac me frui	Számûzésemet kitöltöm,
Dum sum in egilio.	S mint Te, úgy szeressem ôt.
Hunc ardorem fac communem,	Igy szeresse minden ember,
Ne me facias immunem	E szent vággyal olts be engem,
Ab hoc desiderio.	Ebbôl szívjak szent erôt.
Virgo virginum praeclara,	Dicsô Szûze szent szûzeknek,
Mihi iam non sis amara,	Hadd ízleljem kelyhedet meg.
Fac me Parvum rapere.	Add karomba kicsikéd,
Fac, ut pulchrum Fantem portem,	Hadd ringassam Ôt ölemben,
Qui nascendo vicit mortem,	Ki azért lôn földi ember,
Volens vitam tradere.	Hogy a halált zúzza szét.
Fac me tecum satiari,	Add hogy benne elmerüljek,
Nato me inebriari,	Szent mámorba részegüljek
Stans inter tripudio.	Nála ülvén veled én.
Inflammatus et accensus	Igy ha látnám, így ha égnék,
Obstupescit omnis sensus	Elhallgatna minden érzék,
Tali de commercio.	Már csak Jézust érzeném.
Fac me Nato custodirí,	Szent Fiadnak tarts meg engem,
Verbo Dei praemuniri,	Hogy a hitben, kegyelemben
Conservari gratia.	Végig állandó legyek.
Quando corpus morietur,	Hogyha testem halni mégyen,
Fac, ut animae donetur	Lelkem akkor a nagy égben
Tui Nati visio.	Fiad Arcát lássa meg.
Onines stabulum amantes,	Szeretôi jászolodnak
Et pastores vigilantes	Mind a jámbor pásztoroknak
Pernoctantes sociant;	Népével virrasztanak
Per virtutem Nati tui	Kérd hatalmát szent Fiadnak,
Ora ut electi sui	Minden választottaidnak,
Ad patriarn veniant.	Hogy elébe jussanak.


Todi Jakab: A világ hiúságáról.
Jacobus Tuders ( 1230--1306)	Todi Jakab (1230--1306)
De vanitate mundi.	A világ hiúságáról.
Cur mundus militat	Hívságos fény után
Sub vana gloria,	A világ mért lohol,
Cuius prosperitas	Amely ma még ragyog,
Est transitoria.	S holnap már nincs sehol,
Tam cito labitur	Oly könnyen elhasad,
Eius potentia	Oly gyorsan szétomol,
Quam vasa figuli,	Mint fazekas müve,
Quae sunt fragilia.	A rossz agyagcsupor.
Pius crede literis	Megbízhatóbb a jég
Scriptis in glacie,	Hátára írt betû,
Quam mundi miseri	Mint a világi fény,
Vanae fallaciae.	Ha még oly gyönyörû.
Fallax in praemiis,	Édeseket ígér
Virtutis specie,	De magja keserû.
Quae nunquam habuit	Hogy bízzál benne, hisz
Tempus fiduciae.	Arasznyi idejû!
Credendum magis est	Törékeny üvegen
Vitris fallacibus ;	Lépdelni biztosabb,
Quam mundi miseris	Mint a hitvány világ
Prosperitatibus.	Amikkel csalogat.
Falsis insomniis	Csak illanó gyönyört,
Et voluptatibus,	Csak üres álmokat,
Falsisque studiis	Csak hazug szenvedélyt,
Et vanitatibus.	Csak hiúságot ad.
Dic ubi Salomon	Mondd, hol van Salamon.
Olim tam nobilis?	A hajdan glóriás?
Vel ubi Samson est	Hát Sámson hova lett,
Dux invincibilis?	A bajnok óriás?
Vel pulcher Absalon	S az ékes Absolon,
Vultu mirabilis	Aki szép volt, csodás?
Vel dulcis Jonathan,	S a nyájas jóbarát,
Multum amabilis?	A kedves Jonatás?
Quo Caesar abiit	Mondd, Caesar hova tünt,
Celsus imperio?	Császárok elseje?
Vel Xerxes splendidus	Hát Xerxes hova lett
Totus in prandio?	S a lakomák vele?
Dic ubi Tullius	Hova ment Tullius,
Clarus eloquio?	A szónokok feje?
Vel Aristoteles	És Aristoteles,
Summus ingenio?	Mesterek mestere?
Tot clari proceres,	Olyannyi századok,
Tot retro spatia,	Oly sok nagyúr, kevély,
Tot ora praesulum,	Erôs birodalom
Tot regna fortia;	És büszke hadvezér,
Tot mundi principes,	Gôgös világnagyok
Tanta potentia:	És annyi szenvedély:
In ictu oculi	Csak egy szemvillanás,
Clauduntur omnia!	És mindez véget ér.
Quam breve festum est	Világi pompa, fény,
Haec mundi gloria!	Jaj, kurta ünnepély!
Ut umbra hominis	Öröme, mint a test
Sic eius gaudia.	Árnyéka, annyit ér.
Quae semper subtrahunt	Attól von el, ami
Aeterna praemia,	Örökös jót igér.
Et ducunt hominem	Nyomában életed
Ad dura devia.	Rossz tévutakra tér.
O esca vermium,	Férgek falatja te,
O massa pulveris,	Egy markolásnyi por,
O ros, o vanitas,	Harmatcsepp, semmiség;
Cur sic extolleris?	Miért fuvalkodol?
Ignoras penitus	Hogy holnap élsz-e még,
Utrum cras vixeris:	Ennyit sem tudhatol:
Fac bonum omnibus	Addig míveld a jót,
Quamdiu poteris.	Mig itt sáfárkodol!
Haec carnis gloria	Mi néked oly becses,
Quae magni penditur,	A test hát ennyit ér.
Sacris in literis	Mint a mezôk füve:
Flos foeni dicitur.	Az Irás így beszél,
Ut leve folium	Úgy elsodortatik,
Quod vento rapitur,	Ha jô könnyûcske szél,
Sic vita hominum	Az emberélet is,
Hac via tollitur.	Akár a falevél.
Nil tuum dixeris	Ne mondd, hogy a tiéd,
Quod potes perdere,	Mi elveszíthetô.
Quod mundus tribuit	Mit a világ adott,
Intendit rapere.	Vissza is kéri ô.
Superna cogita,	Hát fölfelé legyen
Cor sit in aethere,	Szíved reménykedô:
Felix qui potuit	Csak egy a boldog itt,
Mundum contemnere.	A világmegvetô.


Peccham János: A Fülemile.
Johannes Pechamus (1240--1292)	Peccham János (1240---1292)
Philomena.	A Fülemile.
Philomena, praevia	Fülemile, hírnöke
Temporis amoeni,	Tavasz eljöttének,
Quae recessum nuntias	Ki jelented, hogy esô
Imbris atque coeni,	S lucsok eltûnének,
Dum mulcescis animos	Édes-lágyan hízeleg
Tuo canto leni,	Szájadból az ének.
Ave prudentissima,	Okosságos kismadár,
Ad me, quaeso, veni.	Gyere hozzám, kérlek!
Veni, veni, mittam te,	Jôjj hamar, magam helyett
Quo non possum íre,	Barátomhoz küldlek,
Ut amicum valeas	Simogató zenéddel
Cantu delinire,	Nála települj meg,
Tollens eius tristia	Dalaiddal bánatát,
Voce dulcis lyrae,	Könnyeit törüljed,
Quem heu modo nescio	Jaj hogy még az én szavam
Verbis convenire.	Oda nem repülhet!
Ergo pia suppleas	Hát jó szívvel megsegítsd
Meum imperfectum,	Az én gyarlóságom.
Salutando dulciter	És köszöntsed édesen
Unicum dilectum,	Egyetlen barátom.
Eique denunties,	Mondd el neki: a szívem
Qualiter affectum	Széles e világon
Sit cor meum iugiter	Nyugodalmat nem talál
Eius ad aspectum.	Mig viszont nem látom.
Quod si quaerat aliquis,	Ha valaki kérdené,
Quare te elegi	Miért éppen téged
Meum esse nuntium,	Választalak, hogy értem
Sciat, quia legi	Ezeket elvégezd,
De te quaedam propria,	Tudja meg: olvastam én
Quae Divinae legi	Rólad oly ígéket,
Et optato munere	Hogy törvényt vagy tisztelô
Placent summo Regi.	És tetszô az égnek.
Igitur charissime,	Azért édes jóbarát,
Audi nunc attente,	Jól figyelmezz kérlek:
Nam si cantus volucris	Mert ha e madár dalát
Huius serves mente,	Szívvel jól fölérted,
Eius imitatio,	Ha példáját követed,
Spiritu docente,	És sugall a Lélek:
Te coelestem musicum	Leszel immár mestere
Faciet repente.	Mennyei zenének.
De hac ave legitur,	E madárról írva van:
Quod cum deprehendit	Amikor halála
Mortem sibi properam,	Közeledtét érezi,
Arborem ascendit,	Fölrepül egy fára,
Summoque diluculo	Torkát dalra nyitja meg
Rostrum sursum tendit,	Hajnal virradtára,
Diversisque cantibus	És a lelkét teszi rá
Totam se impendit.	Sokszerû dalára.
Cantilenis dulcibus	Megelôzi éneke
Praeviat auroram,	Hajnal hasadását,
Sed cum dies rutilat,	Ám ha látja príma-tájt
Circa primam horam,	Nappal pirulását,
Elevat praedulcius	Édesebb hang váltja fel
Vocem insonoram	Dala harsogását,
In cantando nesciens	Nem ismeri pihentét,
Pausem sive moram.	Sem elfáradását.
Circa vero tertiam	Mikor jô a tertia,
Quasi modum nescit,	Nem hogy csendesedne,
Quia semper gaudium	Inkább még nagyobbra nô
Cordis eius crescit;	Szíve dalos kedve,
Vere guttur rumpitur,	Torka szinte kiszakad,
Sic vox invalescit,	Mégis egyre szebbre,
Et quo cantat altius,	Magasabbra tör dala
Plus et inardescit.	Neki tüzesedve.
Sed cum in meridie	Ám a forró déli nap
Sol est in fervore,	Izzó sugarával
Tunc disrumpit viscera	Majd a szívét veti szét,
Nimio calore;	Szinte tûzhalált hal.
Oci! oci! clamitat	,,Óci, óci'' -- így kiált
Illo suo more,	Ô szokott szavával,
Sicque sensu deficit	S elhagyják érzékei
Cantans prae labore.	Éneke fogytával.
Sic quassata organa	Szegény fülemile így
Huius Philomenae,	Elfogy énekestül
Rostro tamen palpitans	Egy hang tör még remegô
Fit exanguis pene ;	Kis csôrén keresztül.
Sed ad nonam veniens	De mikor a nóna jô,
Moritur iam plene,	Többé meg se rezdül,
Cum totius corporis	Szívecskéje meghasad,
Disrumpuntur venae.	Meghal mindenestül.
Ecce dilectissime,	Meghallottad, jóbarát,
Breviter audisti	A fülemilének
Factum huius volucris;	Milyen szép szokása van.
Sed si meministi,	Szómban egy a lényeg:
Diximus iam primitus,	Ez a kis dalos madár,
Quia cantus isti	Ez az édes ének
Mystice conveniunt	Misztikus példázata
Legi Iesu Christi.	Krisztus törvényének.
Restat (ut intelligo),	Nos, a Fülemile hát
Esse Philomenam	(Mindenek belátják):
Animam virtutibus	Lélek, akit az erény
Et amore plenam,	S a szeretet átjár,
Quae dum mente peragrat	Ki ha szívben szemléli
Patriam amoenam,	Mennyei hazáját,
Satis delectabilem	Ép eléggé tetszetôs
Texit cantilenam.	Dalra nyitja száját.
Ad augmentum etenim	Szítani a szent reményt
Suae sanctae spei	Mely lelkében támad,
Quaedam dies mystica	Egy titokzatos napot
Demonstratur ei:	Gondol el magának,
Porro beneficia,	S nagy jótéteményeit
Quae de manu Dei	Isten irgalmának
Homo consecutus est,	Képzeli e drága nap
Horae sunt diei.	Órái sorának.
Mane vel diluculum	Hajnal, avagy szürkület
Hominis est status,	Az a boldog öltô,
In quo mirabiliter	Mit ôsszülônk az Isten
Homo est creatus.	Kegyelmében töltött,
Hora prima, quando est.	Príma: mikor az Isten
Deus incarnatus,	Embertestet öltött,
Tertiam dic spatium	Tertiának mondatik:
Sui incolatus.	Amig élt a földön.
Sextam, cum a perfidis	Sexta: hogy a gonoszság
Voluit ligari,	Kötelet vet rája,
Trahi, caedi, conspui,	Gyötri, veri, pökdösi,
Dire cruciari,	Húzza, taszigálja,
Crucifigi denique,	Átszegezi tagjait,
Clavis terebrari,	Feszíti a fára,
Caputque sanctissimum	Vérbe vonja szent fejét
Spinis coronari.	Töviskoronája.
Nonam dic, cum moritur,	Haldoklik a keresztfán
Quando consummatus	Krisztus: ez a Nóna.
Cursus est certaminis,	Mondja:,,Beteljesedett ''
Quando superatus	Mi megírva róla.
Est omnino Zabulus,	Megzavarta a pokolt,
Et hinc conturbatus;	S a Sátánt ez óra.
Vespera cum Christus est	Vecsernyére: Urunkat
Sepulturae datus.	Teszik nyugovóra.
Diem istum anima	Jutván órájára így
Meditans in hortis,	Napja végszakának,
Suae facit terminum	Veti végét immáron
Spiritalis mortis,	Lelki halálának,
Scandens Crucis arborem,	S keresztjére száll amaz
In qua leo fortis	Erôs Oroszlánnak,
Vicit adversarium,	Ki megtörte kapuit
Fractis portis mortis.	Immár a halálnak.
Statim cordis organa	S íme tüstént fölzeneg
Sursum elevando,	Szíve muzsikája:
Suum a diluculo	Hajnal-órán kezdve el,
Cantum inchoando	Buzgón intonálja,
Laudat et glorificat	Ô teremtô Istenét
Deum replicando	Áldja és imádja,
Sibi quam mirificus	Kinek létrehozta ôt
Fuit, hanc creando.	Kegyelmes csodája.
,,Die (inquit) Conditor,	,,Én kegyelmes Alkotóm,
Quando me creasti,	(Töri meg a csendet)
Quam sit tua pietas	Engem a Te jóságod
Larga, declarasti,	Bôsége teremtett.
Nam consortem gloriae	Dícsôséged fényében
Tuae cogitasti,	Sorsossá teszen meg,
Facere gratuito,	Engem, boldog részesét
Gratis quam amasti.	Ingyen szerelmednek.
O quam mira dignitas	Ó mily csoda méltóság
Mihi est concessa,	Lôn kiszabott sorsom:
Cum imago Domini	Lelkemben az Istennek
Mihi est impressa,	Képe mását hordom.
Sed crevisset amplius	Sôt ez a nagy méltóság
Dignitas possessa,	Még nôtt volna folyton,
Nisi iussum Domini	Ha az Isten törvényét
Fuisset transgressa.	Láb alá nem oldom.
Nam tu summa charitas	Mert akartad, örökre
Tibi cohaerere,	Megsimúljak hozzád
Me volebas iugiter.	Ó te legfôbb Szeretet,
Sursumque habere	S ama boldog Ország
Dulce domicilium,	Legyen édes otthonom,
Tecumque manere,	Ahol csak Te oltnád
Et me velut filiam,	Gyermekednek testi és
Alere, docere.	Lelki éhe-szomját.
Ex tunc disposueras,	Gyermekedrôl továbbá
Me coadunare	Azt végzéd kegyesen,
Coelicis agminibus,	Hogy az égi seregek
Teque míhí dare,	Közé jusson egyszer.
Sed pro tanta gratia	Ekkora kegyelmekért
Quid recompensare	Hálás hogy lehessen?
Possum, prorsus nescio,	Nincsen erre módja más,
Nisi te amare.	Csak egy: hogy szeressen.
Unica suavitas,	Ó egyetlen édesség,
Unica dulcedo,	Életünk zamatja,
Cordium amantium	Üdvös Rabló, ki szívünk
Salutaris praedo,	Magához ragadja!
Totum quicquid habeo,	Ami vagyok, amim van,
Vel sum, tibi dedo,	Lelkem neked adja,
Denique depositum	Mindenestül magamat
Meum tibi credo.''	Bízván egymagadra!''
Oci, cantat tale cor,	Óci! -- mondja ez a szív
Gaudens in pressura,	Szorongás közt zengvén
Dicens, quia dignum est,	örvendezô éneket.
Ut a creatura	Érzi, úgy van rendjén,
Diligatur opifex	Hogy szeresse Istenét
Talis mente pura,	A szegény teremtmény,
Ei cum extiterit	Aki annyi gonddal ôt
De se tanta cura.	Óvta, mint a szemfényt.
*	*
Sic hoc mens diluculum	Igy a lélek meditál
Transit meditando,	Hajnalvirradóra.
Sed ad primam tranferens	De mikor a Prima jô,
Vocem exaltando,	A kellemes óra,
Tempus acceptabile	Akkor a nagy dolgokat,
Pie ruminando,	Veszi fontolora:
In quo venit Dominus,	Hogy az Ige testet ölt
Carne se velando.	S lesz a föld lakója.
Tunc liquescit anima	Átjár rajta tûzesen
Tota per amorem,	A szeretet tôre.
Pavida considerans	Szíve-lelke megremeg,
Omnium auctorem	Néz a Csecsemôre:
Vagientem puerum,	Embermódra sirdogál
Iuxta nostrum morem,	A világ szerzôje.
Et curare veterem	Igy tiporja le a bûnt,
Velle se languorem.	S megszabadít tôle.
Plorans ergo clamitat:	,,Ó, kegyelmek kútfeje'',
,,O fons pietatis,	Sírva ezt kiáltja,
Quis te pannis induit	,,Hogy került rád a kemény
Dirae paupertatis,	Szegénység gúnyája?
Tibi quis consuluit	Ki mondta, hogy lealázd
Sic te dare gratis,	Magad a világra?
Nisi zelus vehemens,	Semmi más: a szeretet
Ardor charitatis?	Olthatatlan lángja.
Digne zelus vehemens	Olthatatlan szeretet
Est hic ardor dictus,	Lángol itt lobogva!
Cuius est dominio	Szeretetnek lett az ég
Rex coelorum victus,	Fejedelme foglya,
Cuius sanctis vinculis	Körülveszi szentséges
Captus et constrictus,	Kötelei bogja:
Pauperis infantuli	Szegény ember fiának
Pannis est amictus.	Pólyácskáit hordja.
O praedulcis parvule,	Édes, édes kisfiú,
Puer sine pari!	Kinek nincsen párja!
Felix, cui datum est,	Boldog, aki testecskéd
Te nunc amplexari,	Karjaiba zárja,
Pedes, manus lambere,	Kezed-lábad csókolja,
Flentem consolari,	S ha valamid fájna,
Tuis in obsequiis	Becézgetve melletted
Iugiter morari.	A reggelt kivárja.
Heu me, cur non licuit	Jaj, hogy mért nem szabadott
Mihi demulcere	Jászolánál lennem,
Vagientem parvulum,	Sírva, hogyha sírdogált,
Et cum flente flere?	Karjaimba vennem,
Illos artus teneros	Gyönge teste tagjait
Sinu confovere?	Melengetve mellen,
Eiusque cunabulis	Betakarni, védeni
Semper assidere?	Mind a világ ellen.
Puto, pius parvulus	Nem húzódna tôlem Ô,
Hoc non abhorreret,	Bizony, én úgy vélem,
Immo more parvuli	Tán még mosolyogna is,
Forsan arrideret,	Sôt ha szerencsétlen
Et flenti pauperculo	Árva, sírni kezdenék,
Fletu condoloret,	Még ô sírna vélem,
Et peccanti facile	S bûnöm megbocsátaná,
Veniam praeberet.	Erôsen remélem.
Felix, qui tunc temporis	Boldog lettem volna én,
Matri singulari	Hogyha akkorában
Potuisset precibus	Süröghettem volna ott
Ita famulari,	Ô szolgálatában
Ut in die sineret	Segíteni Máriát,
Semel osculari	Csak egyszer napjában
Suum dulcem parvulum,	Megcsókolnom engedné
Eique iocari.	Jutalom fiában.
O quam libens balneum	Szorgoskodtam volna, ha
Ei praeparassem,	Fürdôjét csinálják,
O quam libens humeris	Vittem volna vállamon
Aquam apportassem,	Kútra kis kannáját,
In hoc libens Virgini	Könnyítgetném boldogan
Semper ministrassem,	Mária munkáját,
Pauperisque parvuli	Ó de mosnám szivesen
Pannulos lavassem.''	Pici pelenkáját.''
Sic affecta pia mens	Kél a jámbor szívben így
Sitit paupertatem,	A szegénység vágya.
Cibi parsimoniam,	Szûkös kosztra éhezik
Vestis vilitatem,	És hitvány ruhákra,
Labor ei vertitur	Gyönyörûség lesz neki
In iucunditatem,	Munka izzadsága,
Vilem esse saeculi	S e világnak ékei:
Dicit venustatem.	Hívságok hívsága.
*	*
Ergo sic infantiam	Igy a Príma énekét
Christi retexendo,	Buzgón recitálva
Horae primae canticum	Az Úr Jézus kiskorát
Strenue canendo,	Szépen végigjárja,
Transitum ad tertiam	S hangot váltva átmegyen
Facit recolendo,	Már a Tertiára:
Quantum Christus passus est,	Krisztus szenvedése jô,
Homines docendo.	Szív okulására.
Tunc cum fletu recitat	Sírva veszi sorra most
Illius labores,	Annyi fáradását,
Sitim famem, frigora,	Éhét, szomját, hév-fagyot,
Aestus et sudores,	Arca izzadását,
Quae dignanter pertulit	Mindezt: hogy a bûnösök
Propter peccatores,	Példa gyanánt lássák,
Dum illorum voluit	S ne késsenek kezdeni
Innovare mores.	Éltük jobbulását.
Vox amoris flatibus	Tüzesítvén szavait
Tota concremata,	A szeretet lángja,
Oci, oci, clamitat	Óci, óci, zengedez
Avis haec beata;	E boldog madárka,
Munda mori cupiens,	Kívánkozik meghalni
Cuius via lata,	Erre a világra,
Cui foetet saeculum,	Szemét immár szemében
Sic est delicata.	Annak minden csábja.
Clamans ergo: ,,Domine	Zengi azért: ,,Én Uram,
Dulcis praedicator,	Édes prédikátor,
Exulum refugium,	Atyja vagy a szegénynek,
Pauperum amator,	Számûzöttnek sátor,
Qui es poenitentium	El nem fordulsz bûnbánók
Pius consolator,	Könnyhullatásától.
Post te debent currere	Fusson Uram, utánad
lustus et peccator.	Bûnös és a jámbor.
Iusti quippe regula,	Mérték vagy az igaznak,
Vitaeque doctrina,	Élete zsinórja,
Peccatorum speculum,	Tükre vagy a bûnösnek,
Miti disciplina,	Szelíd megrovója,
Fessis et debilibus	Fáradtaknak, gyengéknek
Efficax resina,	Felfrissítô sója,
Aegris et languentibus	Orvosság vagy, hathatós
Potens medicina.	Betegségre, kórra.
Primus in hoc saeculo	Megnyitád a szeretet
Charitatis scholam	Elsô iskoláját:
Instaurasti, quaerere	Ne keressünk semmi mást:
Docens Dei solam	Isten glóriáját,
Gloriam, deponere	Hajítsuk el e világ
Gravem mundi molam,	Malomkô-igáját;
Et sic posse perditam	Lelkünk vissza így nyeri
Rehabere stolam.	Hófehér ruháját.
Sed hanc scholam temere	Iskolád az esztelen
Mundus irridebat,	Világ csúfra vette,
Spernens et annihilans.	Üdvös tanításait
Quicquid promittebat;	Megvetvén felette;
Tua vero bonitas	Mégsem fizettél neki
Vices non reddebat;.	Rosszal rossz helyett Te,
Immo poenifentibus	Sôt a bûnöst Atyáddal
Totum ignoscebat.	Még kibékítetted.
Quippe cui proprium	Mivelhogy tulajdonod
Erat misereri,	Irgalmas ítélet,
Diligi desiderans,	Szereted, ha szeretnek,
Magis quam timeri,	Jobban, mint ha félnek.
Neque dura verbera	Szépszerével szereted
Proferens, austeri	Ha tehozzád térnek,
Praeceptoris noluit	Nem ha vesszôzés alatt
More revereri.	Hajlítanak térdet.
Haec in adulterio	Irgalmadnak részesült
Novit deprehensa,	Véghetetlenében,
Quam sit tua pietas	Kit házasságtörésnek
Scilicet immensa.	Értek rajt bûnében.
Magdalena sensit hoc	S Magdolna is, akinek
Cum ei offensa	Bánata fejében
Est dimissa, multiplex	Annyi megbocsáttatott
Gratia impensa.	S adatott helyében.
Et quid ego dicerem,	De hogy is számláljam el
Quot sunt consecuti	Valamennyit végül,
Eius magisterium?	Ki elindult szavadon
A suis abluti	S bûnébôl kiszépült,
Vitiis, sunt moribus	Akinek kegyelmeden
Optimis imbuti,	Jobb erkölcse épült,
Et ab hostis invidi	S kiszabadult a kaján
Fraude facti tuti.	Ellenség cselébül.
Felix, cui licuit	Boldog, akit a Mester
Sub hoc praeceptore	Maga mellé híván,
Conversari iugiter,	Lábainál ülhetett,
Et ab eius ore	Mint buzgó tanítvány,
Mel coeleste sugere,	S ajakáról mennyei
Cuius prae dulcore	Édes mézet szíván,
Amarescunt caetera,	Lôn számára minden más
Plena sunt foetore.''	Keserû és hitvány
Haec et multa tália	Ezeket és ilyeket
Dum mens meditatur,	Mikor végigéli;
Ad reddendas gratias	Már a lélek hangjait
Tono praeparatur,	Nagyobbakra méri,
Ad laudandum Dominum	Egyre tisztább tûzre gyúl
Magis inflammatur:	Az Urat dícséri:
Sicque horae tertiae	Igy aztán a Tertia
Cantus terminatur.	Véget is fog érni.
*	*
Oci, oci, anima	,,Óci, óci'' -- kiáltoz
Clamat in hoc statu,	Már a lélek aztán,
Crebro fundens lacrymas	Nagykeserves könnyeket
Sub hoc incolatu	Hullatván a Sextán,
Laudans et glorificans	Dícsôítô dalával
Magno cum conatu	Krisztust siratozván,
Christum, qui tot pertulit	Aki annyit szenvedett
Suo pro reatu.	Ô bûnét lemosván.
In hac hora anima	Szinte részeggé teszi
Ebria videtur,	A lelket ez óra,
Sed circa meridiem	Buzgósága délre hág
Calor cum augetur,	Déli fordulóra.
Ut amores stimulis	S hogy szerelme lángjait
Magis perforetur,	Szítsa lobogóra,
Mox ab illa passio	Elmélkedni átmegyen
Christi recensetur.	Már a Passióra.
Plorans ergo respicit	Könnyhullatva kesereg
Agnum delicatum,	Ama drága Bárány:
Agnum sine macula,	A Szeplôtlen Áldozat
Spinis coronatum;	Töviskoronáján,
Lividum verberibus,	Átszegezett tagjain,
Clavis perforatum,	Ostortépte vállán
Per tot loca lateris	És a tátongó seben
Fossa cruentatum.	Átvert szíve táján.
Tunc exclamat pia mens	,,Óci'' -- hangzik újra fel
,,Oci'' cum lamentis	Jámbor zokogása,
,,Oci, oci, miseram,	,,Óci, óci, nyomorult
Quia meae mentis	Lelkemet megrázza
Turbat statum pallidus	Megfeszített Istenem
Vultus morientis,	Arca sápadása
Et languentes oculi	S megtört drága két szeme
In cruce pendentis.	Végsô hervadása.
Siccine decuerat	Igy kellett hát teneked,
(Inquit) te benignum	Kegyesszívû Bárány,
Agnum, mortis exitum	Ily méltatlan halni meg
Pati tam indignum?	A gyötrelmek fáján!
Sed sic disposueras	Te akartál gyôzni így,
Vincere malignum,	Ilyen kínok árán!
Et hoc totum factum est	A szeretet nagy Jele
Ob amoris signum.	Ez a véres látvány!
Haec amoris signa sunt,	A szeretet jele az,
Ut postremo primis	Szeretet szokása,
Copulans associat,	Hogy a legnagyobbat is
Summa figens imis,	Semmiségnek lássa.
Monstras tu sic moriens,	Szeretetbôl így magad
Quod nos amas nimis,	Adod pusztulásra:
Dum te totum funderes	Tanusítja sebeid
Tot apertis rimis.	Sûrû vérhullása.
Tu amicus novus es,	Új barát vagy, gyenge must,
Tu es novum mustum,	Új szôlô virága;
Sic te vocat Sapiens,	Megmondotta már a Bölcs
Et est satis iustum,	Igaz tanusága,
Novum enim vinum es	Új bor vagy Te valóban:
Reddens dulcem gustum,	Édessége lángja
Fundens carnis dolium,	Drága tested szétveti:
Licet vas venustum.	Nem fér hordajába.
Tantis signis poenitens	Aki bánja bûneit,
Monitus iam credat,	Mindebbôl láthatja,
Quod praecordialiter	Hogy az Úr Jézus magát
Christus ei se dat,	Szívbôl neki adja.
Ista signa recolam,	E jelektôl menekül
Ne me Satan laedat,	A Hazugság Atyja,
Nam peccati rabiem	És lohad a lázadó
Nihil ita sedat.	Bûnnek indulatja.
Ista signa recolens	Óci, óci, kiáltok
Oci, oci, clamo,	Láttán e jeleknek.
Dulcis Iesu, querulor,	Édes Jézus, jaj de fáj,
Quod te minus amo,	Hogy csak így szeretlek!
Stringi tamen cupio	Bár a béklyó fegyelem
Disciplinae chamo,	Fogná lelkemet meg,
Sicut pro me captus es	Hiszen értem foglya vagy
Charitatis hamo.	Te is szeretetnek.
Charitatis hamum cor	Halászhorgot így vetett
Tibi praesentavit,	A szeretet néked;
Mori cum pro homine	Hogy a bûnös emberért
Te sollicitavit,	Megszenvedni késztett.
Sed et esca placida	Tûzött horga hegyére
Hamum occupavit,	Tetszetôs csalétket:
Cum lucrari animas	Hogy a bûnös lelkeket
Te per hoc monstravit.	Ez szerzi meg néked.
Te quidem aculeus	Nem volt e horog hegye
Hami non latebat,	Néked ismeretlen,
Sed illius puncto te	Téged elriasztani
Non deterruebat,	Nem elég kegyetlen.
Immo hunc impetere	Sôt elébe siettél,
Tibi complacebat,	Kívánván szívedben
Quia desiderium	E csalétket, mivelhogy
Escae attrahebat.	Drága volt szemedben.
Ergo pro me misera,	Mivel tehát szerettél
Quam tu dilexisti,	Engem nyomorultat,
Mortis in aculeum	A halálos nyílhegyet
Sciens impegisti,	Öntestedbe szúrtad,
Cum te Patri victimam	Áldozatul ajánlván
Sanctam obtulisti,	Magadat az Úrnak,
Et in tuo Sanguine	S tetted így, hogy bûneim
Sordidam lavisti.	Láncai lehulltak.
Quis miretur igitur	Persze, hogy sóhajtozom,
Pro te si suspiro,	Sóvárgok utánad,
Iuncla sine meritis	Ki méltatlan szívemet
Tam zelanti viro,	Oly nagyon kívánod.
Nam affectum alit is	Egyre égôbb vágyra gyújt
Meum modo miro,	Érettem kiállott
Pro me vitam finiens	Embertelen passiód
Exitu tam diro.	S gyötrelmes halálod.
Vere iam non debeo	Bizony immár nem elég
Tantum suspirare,	Sóhajokban égnem,
Immo, iuxta verbum Iob,	De sôt Jób igéjeként
Crines lacerare,	Hajamat kell tépnem,
In caverna lateris	Raknom kell már fészkemet
Nidulum parare,	Oldalad sebében,
Et extremum spiritum	S kilehelni lelkem ott
Illic exhalare.	Szeretet tüzében.
Plane nisi moriar	Míg veled meg nem halok,
Tecum, non quiescam,	Nincs számomra béke,
Oci, oci, clamitans	Óci, óci -- jajomnak
Nunquam conticescam,	Soha nem lesz vége,
Ab hoc desiderio	Vágy nyilától szívemnek
Vere non tepescam,	Soha menedéke,
Quantumcunque saeculo	Legyek érte balga bár
Propter hoc vilescam.''	A világ szemében.''
Tunc, ut demens clamitat:	S kiált, mint az eszelôs:
Veniant lanistae,	,,Nosza, hóhér, jöszte,
Qui affigant miseram	Odaszögezz engem is
Cruci tuae Christe,	Ahol az Ô teste!
Erit enim exitus	Édes halál énnekem
Mihi dulcis iste,	Krisztusom keresztje,
Sic amplector moriens	Csak haldokló két karom
Propriis ulnis te.	Általölelhesse.
Vere sic, non aliter,	Semmi ádáz kínjaim
Rabies doloris,	El nem símogatja,
Qua cor meum singulis	De sôt minden óra még
Terebratur horis,	Mélyebbre maratja;
Deleniri poterit,	Egy csak ennek orvosa:
Nisi tu dulcoris	Hogyha megáztatja
Fons abundans, medicus	Szíved buzgó kútfeje
Mei sis doloris.	Édes áradatja.
Plane dulcis medicus	Édes orvos, szívemet
Es, qui nunquam pungis,	Nem késsel riasztod,
Sed a corde vitium	Bûnök daganatjait
Leni Cer emungis,	Szépen lelohasztod,
Nam quos tibi firmiter	És magadhoz öleled,
Per amorem iungis,	Benne felgyulasztod
Tuis charismatibus,	A szeretet szent tüzét,
Amore inungis.	Gyógyító malasztot.
Heu, quam damnabiliter	Jaj, halálos hályog ült
Mundus est coecatus,	A világ szemére:
Qui cum sit ab hostibus	Nincsen írja bûn-ütött
Dire vulneratus,	Végzetes sebére,
Hunc declinat medicum,	Mégsem adja életét
Cum adsit paratus,	Orvosa kezére,
Languido aperiens	Pedig átvert oldalán
Suum dulce latus.	Érte csordul vére.
Heu, cur beneficia	Jaj, hogy ezt a szenvedést,
Christi passionis	S amit kaptál tôle,
Penes te memoriter	Balga ember, nem veszed
Honio non reponis,	Már elmélkedôre!
Per hanc enim rupti sunt	Hiszen itt szaggattatott
Laquti praedonis,	Szét a Rabló tôre,
Per hanc Christus maximis	S ezer áldás származott
Te ditavit bonis.	Számodra belôle.
Suo quippe corpore	Testét adta, hogy legyen
Languidum te pavit,	Feltápláló étked,
Quem in suo Sanguine	Kicsorduló vérivel
Gratis balneavit,	Mosogatta vétked,
Demum suum dulce cor	Édes szíve belsejét
Tibi denudavit,	Feltakarta néked,
Ut sic innotesceret,	Bizonyságot így adott,
Quantum te amavit.	Hogyan szeret téged.
O quam dulce balneum,	Drága fürdô ez a vér,
Esca quam suavis,	Ez az étel édes.
Quae sumenti digne fit	Aki méltón ízleli,
Paradisi clavis,	Kulcs annak az éghez.
Et ei, quem reficis,	Munka annak nincs nehéz,
Nullus labor gravis,	Aki benne részes.
Licet sis fastidio	Hitvány lélek, kinek ez
Cordibus ignavis.	Nem gyönyörûséges.
Cor ignave siquidem	Hitvány lélek az, aki
Minime perpendit,	Könny nélkül megállja,
Ad quid Christus optimum	Hogy jóságos szent szívét
Suum cor ostendit,	Krisztus így kitárja,
Super alas positum	Hogy öleli karjait
Crucis nec attendit,	A kereszt két szára,
Quod reclinatorii	Hogy lehajtja szent fejét
Vices hoc praetendit.''	Ily ágy vánkosára.''
Hoc reclinatorium	Jámbor lélek valahány
Quoties monstratur	Nézi ezt az ágyat,
Piae menti, toties	Tüstént rája szállani
Ei glutinatur.	Érez égô vágyat.
Sicut et accipiter	Mint az éh sólyommadár
Totus inescatur	Zsákmányára rácsap:
Super carnem rubeam,	Véres hússal fogja meg
Per quam revocatur.	Madárfogó rácsa.
Post hoc clamat anima	Itt a lélek felkiált,
Quasi dementata:	Szinte eszét vesztvén:
,,O reclinatorium!	,,Ó te véres bíborágy!
Caro cruentata	Ó szerelmes testén
Per tot loca propter me,	Értem vérzô szent sebek!
Cur non vulnerata	Hogy nem érzem ezt én?
Tecum sum? dum moreris,	Mért nem függök én is itt
Cur non colligata?	Halálos keresztjén!
Licet tamen miserae	Már ha megtagadtatott
Sit istud negatum,	Tôlem e halál itt,
Mihi quidem eligam	Szegény szívem legalább
Novum cruciatum,	Más keresztet áhít:
Gemitum videlicet,	Sóhajtozni Krisztusért,
Iugemque ploratum,	Sírni mindhalálig,
Donec mundi deseram	Míg lelkem e keserû
Gravem incolatum.''	Világtól elválik.''
Post haec dulcis anima	Érez egyre édesebb,
Plus et plus fervescens	Egyre égôbb vágyat,
Sensu toto deficit,	Minden érzet lankadoz,
Corpore tabescens,	Egész teste bágyad.
Iam vix loqui sufficit,	Már alig hogy szólni tud,
Sed affectu crescens,	De érzelme árad,
Suo lecto decubat,	S mint ki már végsôre jut,
Utpote languescens.	Fekszi meg az ágyat.
Ergo dulcis gutturis	Édes sípja meghasadt,
Organo quassato,	A szózatos gége,
Lingua tantum palpitans	Meg-megremeg nyelve még,
Sonitu subrato,	De a dalnak vége,
Sed pro verbis pia mens,	Csak zokogni tud szegény
Fletu compensato,	A szép szó helyébe,
Lamentatur Dominum	Úgy siratja Istenét
Corde sauciato.	Megsebzett szívében.
Sic languenti siquidem	Másra nincs is vágya már
Nil nisi plorare	Csak sírni zokogva,
Libet, et satagere	És a lelkét adni ki
Corde suspirare,	Forró sóhajokba.
Suos enim oculos	Két szemét a keresztrôl
Nescit revocare	Immár el se oldja:
A Christi vulneribus,	Lett a szíve Krisztusa
Aut cor separare.	Sebeinek foglya.
Sic est autem animus	A haldokló kedvesnek
Illius illectus,	Rabja már halálig:
Quasi ei praesens sit	Szinte testben látja ôt,
Moriens dilectus,	Hogy halálra válik.
Et a Cruce minime	E látványtól szeme már
Retrahit aspectus,	Többé meg se válik:
Quia ibi oculus,	Azt szereti a szem is,
Ubi est affectus.	Amit a szív áhít.
Gemitus, suspiria,	Sóhajtozás, nyögdelés,
Lacrymae, lamenta,	Könny és keserûség:
Sibi sunt deliciae,	Kenyere lesz már neki
Cibus, alimenta,	S édes gyönyörûség.
Quibus noxa Martyr est	Vértanúvá teszi már
Interim intenta,	A lelket a hûség,
Sic suo martyrio	Egyre jobban érezi
Praebens incrementa.	Annak keserûjét.
In hoc statu respuit,	Ekkor mindent, ami föld,
Quidquid est terrenum,	Megvet immár végkép,
Mundique solatium	Mert méregnek érzi már
Reputat venenum,	Világ édességét.
Sed ad nonam veniens	De a Nóna hozza el
Moritur ad plenum,	Életének végét;
Cum amoris impetus	A testnek a szeretet
Carnis rumpit frenum.	Kettétöri fékét.
Nam cum, consummatum est,	Mert már: ,,Elvégeztetett''
Recolit clamasse	Hallja a keresztrül:
Hora nona Dominum,	Nónakor az Úr végsô
Et sic expirasse,	Sóhajtása rezdül.
Quasi simul moriens	Mintha vele halna meg
Clamat penetrasse	Ô is mindenestûl,
Vocem istam suum cor,	Szívét veri mint a nyíl
Atque lacerasse.	Ez a szó keresztûl.
Ferre tandem impotens	Ezt a gyilkos nyíllövést
Iaculum tam ferte,	Immár ki nem állja:
Moritur (ut dictum est)	Érte jô (mint mondva volt)
Sed felici morte,	Boldogok halála.
Nam panduntur protinus	Kapuit a mennyország
Ei coeli portae,	Azonnal kitárja,
Dignam ut intelligat	Láttatja már, hogy övé
Se sanctorum sorte.	Szentek koronája.
Requiem pro anima	Rékviem nem illeti,
Tali non cantamus,	Sem sirató ének:
Immo est introitus	,,Vigadozzunk'' kezdete
Missae: Gaudeamus,	Az ô miséjének.
Quia si pro Martyre	Mert, akik egy mártírért
Deum exoramus,	Istent esdenének,
Ut Decretum loquitur	-- A Dekrétum mondja így--
Sancto derogamus.	Méltatlant tennének..
Eia dulcis anima,	Édes lélek, üdvözlégy,
Eia dulcis rosa,	Üdv te édes rózsa,
Lilium convallium,	Üdvözlégy, szép liliom,
Gemma pretiosa,	Kies völgy lakója!
Cui carnis foeditas	Földi szenny és rothadás
Extitit exosa,	Visszapergett róla.
Felix tuus exitus	Boldog halál, szent halál
Morsque pretiosa.	Lett a búcsúzója.
Felix, quae iam frueris	Az óhajtott nyugalom
Requie cupita,	Immár boldog részed.
Inter sponsi brachia	Jegyesednek karja közt
Dulciter sopíta,	Van a pihenésed.
Eiusque spiritui	Átadhatod magad e
Firmiter unita;	Lelki ölelésnek
Ab eodem percipis	S édes ajka csókjából
Oscula mellita.	Szívhatod a mézet.
Iam quiescunt oculi,	Szemed csatornái már
Cessant aquaeductus,	Nedvüket ne öntsék,
Nam aperte percipis	Szedheted már szabadon
Spei tuae fructus,	Reményed gyümölcsét,
Quia per quem saeculi	Mert akivel megúsztad
Evasisti fluctus,	Világ vízözönjét,
Tuos inter oscula	Csókjaival mossa le
Consolatur luctus.	Fájdalmaid könnyét.
Dic, dic dulcis anima,	Édes lélek, ugyan mondd,
Ad quid ultra fleres?	Tovább miért sírnál?
Habes coeli gaudium	Itt vagy már a mennyei
Tecum, cur lugeres?	Boldogságos célnál.
Nam solus est omnium,	Tied az Egyetlenegy,
Cui tu adhaeres,	S te övé vagy immár,
Et si velles amplius,	Ennél többet, különbet
Certe non haberes.	Kívánni se bírnál.
*	*
Sed iam metrum finio,	De már végzem versemet,
Ne sim taediosus,	Ne legyek unalmas.
Nam si vellem scribere,	Mert ha mind elmondanám,
Quam deliciosus	Milyen nyugodalmas,
Sit hic status animae,	Milyen édes ott a lét,
Quamque gloriosus,	Milyen diadalmas,
A malignis dicerer	A kaján még csalónak
Fallax et mendosus.	S hazugnak szidalmaz.
Quidquid tamen alii	Drága testvér, higgy nekem:
Dicunt, frater chare,	Mondjon bárki bármit:
Istam novam Martyrem	Te szívedbôl, szorgosan
Libens imitare,	Kövesd ez új mártírt.
Cumque talis fueris,	És ha útad mind az ô
Christum deprecare,	Nyomaiban járt itt:
Ut te cantus Martyrum	Megtanulhadd zengeni
Doceat cantare.	Vértanúk dalát is.
Frequentemus canticum	Sûrûn mondjuk ezt dalt,
Istud, soror pia,	Én jámbor nôvérkém,
Ne nos frangat taedio	Igy az élet útjait
Vitae huius via,	Megláboljuk békén,
Nam laetantem animam	Mert, aki e dallamnak
In hac melodia,	Örvend édességén,
Post hanc vitam suscipit	Befogadja Jézus és
Iesus et Maria.	Mária a végén.
Ergo soror tuum cor	Hát a szíved, nôvérkém,
Ita citharizet,	Úgy citarizáljon,
Se baptizet lacrymis,	Könnyel keresztelôdjék
Planctu martyrizet,	És mártírizáljon,
Christo totis viribus	Egész szívvel Krisztusnak
Sic nunc organizet,	Addig muzsikáljon,
Ut cum Christo postea	Hogy vele majd örökké
Semper solennizet.	Együtt jubiláljon.
Tunc cessabunt gemitus	Panasz ott már véget ér,
Et planctus dolorum,	És a könny leszárad.
Cum adiuncta fueris	Mert választott tagja léssz
Choris Angelorum,	Angyalok karának.
Nam cantando transies	A mennyei kórusba
Ad caelestem chorum,	Énekelve szállhatsz,
Nupta felicissima	Boldog szép menyasszonya
Regi saeculorum.	Az örök Királynak.


Ismeretlen költô: Himnusz Krisztus születésérôl.
Anonymus Auctor	Ismeretlen költô
Hymnus de Nativitate Domini.	Himnusz Krisztus születésérôl.
Lilium floruit	Kinyílt egy liliom
Arvis vernantibus,	Tavaszi tájakon,
Quae fons de Libano	Öntözte fakadó
Lymphis rigantibus	Folyókkal Libanon.
Fovet et relevat	Hûvös szellôk alatt
Zephyris flantibus.	Kifejlett szabadon.
Eja, eja, eja!	Eja, eja, eja!
Grex in pascuis	Nyáj a legelôn
Alludat uberrimis,	Falatozzon szökdelôn,
Et sequantur agmina	És kövesse mindenütt
Agnum inter lilia;	Bárányt a liliom között.
Qui factus est opilio,	A Bárányt, ki pásztornak állt,
Assumpto carnis pallio,	Testét felöltvén mint subát,
Et per crucis mysterium	Titkos kereszten áldozott,
Elisit fauces daemonum,	Tárttorkú démont szétzuzott,
Elicit fauces daemonum,	Tárttorkú démont szétzuzott,
Ferens reis remedium.	S a bûnösöknek írt hozott.
Revisit thalamum	Ágyasházába tért
Sponsi praesentia,	Az érkezô Jegyes,
Qui super cherubim	Aki a kerubok
Mira potentia	Röpte fölött repes,
Volavit praevidens	S mindent elôre lát,
Cuncta latentia.	Amit titok fedez.
Eja, eja, eja!	Eja eja, eja!
Grex in pascuis	Nyáj a legelôn
Alludat uberrimis,	Falatozzon szökdelôn,
Et sequantur agmina	És kövesse mindenütt
Agnum inter lilia;	Bárányt a liliom között.
Qui factus est opilio,	A Bárányt, ki pásztornak állt,
Assumpto carnis pallio,	Testét felöltvén mint subát,
Et per crucis mysterium	Titkos kereszten áldozott,
Elisit fauces daemonum,	Tárttorkú démont szétzuzott,
Elisit fauces daemonum	Tárttorkú démont szétzuzott,
Ferens reis remedium.	S a bûnösöknek írt hozott.
Electri species	A nemes borostyán
Tandem emicuit	Immár felragyogott,
Et mare vitreum *	A kristály tengere *
De Sion exiit,	Sionból távozott.
Anguis taeterrimus	A förtelmes kigyó
Nunc jam interiit.	Már eltiportatott.
Eja, eja, eja!	Eja eja, eja!
Grex in pascuis	Nyáj a legelôn
Alludat uberrimis,	Falatozzon szökdelôn,
Et sequantur agmina	És kivesse mindenütt
Agnum inter lilia;	Bárányt a liliom között.
Qui factus est opilio,	A Bárányt, ki pásztornak állt,
Assumpto carnis pallio,	Testét felöltvén mint subát,
Et per crucis mysterium	Titkos kereszten áldozott,
Elisit fauces daemonum,	Tárttorkú démont szétzuzott,
Elisit fauces daemonum,	Tárttorkú démont szétzuzott,
Ferens reis rernedium.	S a bûnösöknek írt hozott.
* Apoc. 4, 6.	* Jelenések 4, 6.


Colonna Aegidius: Hóra-ének Krisztus kínszenvedésérôl.
Aegidius Colonna (1316)	Colonna Aegidius (+1316)
Patris Sapientia.	Hóra-ének Krisztus kínszenvedésérôl.
Patris sapientia,	Az isteni Bölcseség,
Veritas divina,	Világ Megváltója,
Deus-horno raptus est	Jézus elfogattatott;
Hora matutina;	Éjfél volt az óra.
A noris, discipulis	Elárulták hívei,
Cito derelictus,	S oda hagyták tüstént,
Iudaeis est venditus,	Durva kézzel a zsidók
Traditus afflictus.	Rabkötélre fûzték.
Hora prima ductus est	Pilátushoz cipelték
Jesus ad Pilatum;	Elsô óra tájon,
Falsis testimoniis	Hamis tanúk keverték
Multum accusatum	Bûnbe minden áron.
In collo percutiunt	Megkötözték kezeit,
Manibus ligatum,	Ostorokkal tépték,
Vultum Dei conspuunt,	Össze-vissza köpdösték
Lumen caeli gratum.	Arca fényességét.
Crucifigel clamitant	Harmad órán: Feszítsd meg!
Hora tertiarum,	Üvöltik feléje.
Illusus induitur	Bíbor köpenyt adnak rá,
Veste purpurarum,	Csúfság hull fejére.
Caput eius pungitur	Vérrel sebzi homlokát
Corona spinarum,	A tövis füzére,
Crucem portat humeris	Viszi vállán keresztjét
Ad locum poenarum.	Kivégzés helyére.
Hora sexta Jesus est	Keresztfára szegezik
Cruci conclavatus	Hatod óra táján.
Et est cum latronibus	Függ a két lator között
Pendens deputatus,	A gyalázat fáján.
Prae tormentis sitiens	Epe csorog italul
Felle saturatus;	Szomjúhozó száján.
Agnus crimen diluit	Igy mossa le bûneink
Sic ludificatus.	A megcsúfolt Bárány.
Hora nona Dominus	Utolsót lehelt az Úr
Jesus exspiravit,	Kilenced órára.
Heli clamans animam	Éli! kiált s a lelkét
Patri commendavit,	Atyjának ajánlja.
Latus eius lancea	Általveri oldalát
Miles perforavit,	A katona-dárda,
Terra tunc contremuit	Föld reng és homály borul
Et sol obscuravit.	A szép napvilágra.
De cruce deponitur	Keresztrôl levétetik
Hora vespertina,	Teste vecsernyére.
Fortitudo latuit	Az isteni erôsség
In mente divina,	Elrejtezett mélyre.
Talem mortem subiit	Ilyen halált szenvedett
Vitae medicina;	Az élet reménye,
Heu, corona gloriae	Igen megaláztatott
Iacuit supina.	Glóriája fénye.
Hora completorii	Komplétára tétetik
Datur sepulturae	Drága teste sírba,
Corpus Christi nobile,	Eljövendô életünk
Spes vitae futurae,	Igérete s írja.
Conditur aromate,	Balzsamozzák fûszerek,
Complentur scripturae,	Amint meg van írva:
Iugis sit memoriae	Mindig erre gondolok
Mora haec mihi curae.	Elmélkedve, sírva.
Has horas canonicas	E hórákat, Krisztusom,
Cum devotione	Neked recitálom
Tibi, Christe, recolo	És kezedbe leteszem
Pia ratione,	Életem, halálom.
Ut, qui pro me passus es	Kit szerelmed megváltott
Amoris ardore,	Olyan drága áron,
Sis mihi solatium	Légy nekem vígasztalás
Mortis in agone.	Halálos tusámon.


Kempis Tamás: Ének az angyalok karairól.
Thomas Kempensis (1380--1471)	Kempis Tamás (1380--1471)
Rhythmus de Angelorum Choris.	Ének az angyalok karairól.
O qualis quantaque laetitia	Ó, milyen öröm az és mekkora,
Resonat in caelesti patria,	Melytôl visszhangos az égi haza!
Ubi Jesus gaudet cum Maria	Hol Jézus örvend és Szûz Mária
Laeto vultu, dulci melodia.	Zengvén nekik édes melódia.
Assunt Angelorum chori,	Angyalkarok körülállják
Laudes cantant Creatori,	A Teremtôt s dallal áldják,
Regem cernunt in decore.	Trónján szemlélik Királyuk,
Amant corde, laudant ore.	Szívük szeret, dalol szájuk.
Tympanizant, citharizant,	Dobot ráznak, citeráznak,
Volant alis, stant in scalis,	Szárnyra kelnek, térdepelnek,
Pulsant nolis, fulgent stolis	Szól a csengô a teremtô
Coram summa Trinitate.	Fölséges Szentháromságnak.
Clamant: Sanctus, sanctus, sanctus,	Énekelnek Szent, szent, szent!-et
Fugit dolor, cessat planctus,	Fájdalom fut, gyász fölenged,
Omnes laetos reddit cantus	Az énekre megörvendez
In superna civitate.	Népe Isten városának.
Concors vox est omnium	Mindjük ajkán egy a szó,
Deum collaudantium,	Az Urat magasztaló;
Fervet amor mentium	Lelkük lángja lobogó,
Clare speculantium	Mert elôttük a Való:
Beatam Trinitatem in una deitate.	A Háromságos Isten, kit színrôl-színre látnak.
Quam adorant Seraphim	Imádják a szerafok
Ferventi cum amore,	Lobogó szeretettel,
Venerantur Cherubim	Udvarolják kerubok
ingenti cum honore,	Borzongó tisztelettel.
Mirantur nimís throni de tanta maiestate	Ily fölséget a trónok álmélkodottan áldnak.
Dominationes hos sequuntur,	Melléjük az Uraságok lépnek,
Summo bono plene perfruuntur,	Élvezik a legfôbb édességet.
Quibus principatus coniunguntur	Velük együtt Fejedelemségek,
Laetabunda semper caritate.	Vígadoznak, szeretnek, imádnak.
Potestates cum virtutibus	Igy Hatalmasságok és Erôk,
Micant signis, tonant nubibus	Dörgô fellegekben székelôk,
Malos arcent,	Bûnt levervén,
Bonis parcent	Jót emelvén,
Admirantda semper pietate.	Szolgálnak az örök Igazságnak.
Archangeli cum Angelis	Arkangyalok Angyalokkal
Alte iubilant in caelis,	Zengnek boldog kardalokkal.
Vigilant, custodiunt,	Felettük virrasztanak,
Visitant, erudiunt	Jönnek és tanítanak
Pusillos cum maioribus.	Kicsinyeket és nagyokat.
Preces Deo offerunt,	Égbe viszik az imát,
Dona eius referunt,	Lehozzák, mit Isten ád.
Defendunt humiles,	A gyengét és kicsit
Confortant debiles,	Óvják, erôsitik
Exsultant cum cantoribus.	Dallókkal együtt dallanak.
Hos ergo honorare	Ôket hát tisztelnünk kell,
Nos decet et amare	Ôszinte hû szívünkkel,
Sinceris mentibus,	Ôket szeresse is,
Votis ferventibus,	Buzgón kövesse is
Lingua, doctrina, moribus.	Hit és erény, szív és ajak..
O quam praeclara Regio	Ó milyen ékes, csillogó
Est, quam decora legio	Hely ez, mi fényes légió:
Et Angelis et hominibus!	Angyal, ember együtt boldogok.
O gloriosa Civitas,	Ó felséges birodalom,
In qua summa traquillitas,	Ahol a végsô nyugalom,
Lux et pax in cunctis finibus!	S béke ôrzi a határokat.
Cives huius Civitatis	A polgárok ez országban
Veste nitent castitatis,	Öltözködnek tisztaságba,
Legem tenent caritatis,	Törvényüknek egy az ága:
Firmum pactum unitatis,	A szeretet igazsága.
Non laborant, nil ignorant,	Semmi kín már, látnak immár.
Non tentatur nec vexantur,	Nincs kísértés, semmi sértés.
Semper sani, semper laeti,	Mindig vígan, mindig épen
Cunctis bonis sunt repleti.	Töltözködnek jóval, széppel.
O quam beata Societas,	Ó mily fényes és boldog sereg,
Ubi regnat Deus trinitas!	Amely az Isten körül lebeg.
Abundat ibi pietas,	Elárad itt a kegyelet,
Cunctos illustrat veritas.	S az igazságban fénylenek.
Laudem ergo Deo dicite,	Mondjatok hát dícséreteket,
Omnes sancti, simul psallite,	Minden szentek, zsoltárt zengjetek,
Qui nos per suam gratiam	Az Úrnak, ki malasztot ád
Ad tantam duxit gloriam.	S készít nekünk ily glóriát.


Aegidi Jakab: Urunk színeváltozásáról.
Jacobus Aegidius (+1456)	Aegidi Jakab (+1456)
In festo Transfigurationis Domini nostri Jesu Christi ad Laudes.	Urunk színeváltozásáról.
Lux alma, Iesu mentium,	Lelkünk szép fénye, Jézusunk,
Dum corda nostra recreas,	Szívünk szerelmes vígasza,
Culpae fugas caliginem	Ki bûn ködét eloszlatod,
Et nos reples dulcedine.	S édességgel árasztasz el.
Quam laetus est, quem visitas!	Mily boldog, kit meglátogatsz,
Consors Paternae dexterae,	Atyádnak jobbján trónoló,
Tu dulce lumen patriae,	Hazánknak édes fénye Te,
Carnis negatum sensibus.	Kit ember-érzék el nem ér.
Splendor Paternae gloriae,	Atyád fényének fénye vagy,
Incomprehensa caritas,	Megfoghatatlan szeretet!
Nobis amoris copiam	Jelenléted árassza át
Largire per praesentiam.	Szerelmed bôségét reánk.
Iesu, tibi sit gloria,	Áldunk Jézus, ki a kicsik
Qui te revelas parvulis,	Elôtt jelented meg magad,
Cum Patre et almo Spiritu	S az Atyát és Szentlelket is
In sempiterna saecula!	Most és örök idôkön át.


Antoniano Silvius: Az erôs asszony dícsérete.
Silvius Antonianus (1540--1603)	Antoniano Silvius ( 1540--1603)
Mulieris fortis laudes. *	Az erôs asszony dícsérete. *
Fortem virili pectore	A férfias szívû, erôs
Laudemus omnes feminam,	Asszonyt dícséri énekünk.
Quae sanctitatis gloria	Dicsôségét, erényeit
Ubique fulget inclyta.	Mind a világon hirdetik.
Haec Christi amore saucia,	Krisztus szerelmétôl sebes,
Dum mundi amorem noxium	S a föld ártalmas élvei
Horrescit, ad coelestia	Bosszantják és meredeken
Iter peregit arduum.	Az égnek törnek léptei.
Carnem domans ieiuniis,	A testet bôjttel fékezi,
Dulcique mentem pabulo	Imádság édes étele
Orationis nutriens,	Táplálja lelkét szûntelen,
Coeli potitur gaudiis.	Igy nyeri meg a mennyeket.
Rex Christe, virtus fortium,	Krisztus, erôsek ereje,
Qui magna solus efficis,	Minden nagy dolgok kútfeje,
Huius precatu, quaesumus,	Az ô szavára légy kegyes
Audi benignus supplices.	És halld meg esdô énekünk.
Deo Patri sit gloria,	Dícsérjük az örök Atyát,
Eiusque soli Filio,	Dícsérjük egyszülött Fiát,
Cum Spiritu Paraclito,	És velük a Vígasztalót,
Et nunc et in perpetuum.	Most és örök idôkön át.
* Ad Laudes et Vesperas SS. nec Virg. nec Mart.	* Szent nôk Vecsernyéjére és Laudesére.


VIII. Orbán pápa: Ember-üdvösség Kútfeje.
Urbanus VIII. (1568--1644)	VIII. Orbán pápa (1568--1644)
Salutis humanae Sator. *	Ember-üdvösség Kútfeje. *
Salutis humanae Sator,	Ember-üdvösség Kútfeje,
Iesu, voluptas cordium,	Jézus, szívünknek gyönyöre,
Orbis redempti Conditor	A megváltott világ körén
Et casta lux amantium:	Szeretô szívnek tiszta fény,
Qua victus es clementia,	Hogy vitt rá végtelen kegyed,
Ut nostra ferres crimina	Hogy bûneink magadra vedd,
Mortem subires innocens,	Ártatlanul halálba menj,
A morte nos ut tolleres?	Halálból minket hogy kiments.
Perrumpis infernum chaos,	Elrontod a pokol-ködöt,
Vinctis catenas detrahis,	Rabok bilincsét eltöröd,
Victor triumpho nobili	S gyôzelmed örök ünnepén
Ad dexteram Patris sedes,	Trónolsz atyádnak jobbfelén.
Te cogat indulgentia,	Irgalmasságod rávegyen,
Ut damna nostra sarcias,	Hogy könnyíts bûnös népeden,
Tuique vultus compotes	Lássuk meg kincses arcodat,
Dites beato lumine.	Boldog világosságodat.
Tu, dux ad astra et semita,	Út az egekbe és vezér,
Sis meta nostris cordibus,	Légy szíveinknek drága cél.
Sis lacrimarum gaudium,	Légy könnyeink után öröm,
Sis dulce vitae praemium.	Boldog jutalmunk örökön.
* In Ascensione Domini ad Vesperas.	* Áldozócsütörtöki vecsernyére.


XI. Kelemen pápa: Szent József zsolozsmájából.
Clemens XI. (1649--1721)	XI. Kelemen pápa (1649--1721)
In festo Sancti Ioseph.	Szent József zsolozsmájából.
I. *	I. *
Te, Ioseph, celebrent agmina Caelitum	Téged, József az ég rendei áldjanak,
Te cuncti resonent Christiadum chori,	Téged mind a hivôk ünnepi éneke,
Qui, clarus meritis, iunctus es inclytae	Mert Isten kiszemelt érdemedért a Szûz
Casto foedere Virgini.	Tiszta hitvese s társaul.
Almo cum tumidam germine coniugem	Látván hitveseden drága teher jelét,
Admirans, dubio tangeris anxius,	Rádront aggodalom s kételyek ostora.
Afflato superi Flamini Angelus	Ám angyal kitanít: itt a fogantató
Conceptum Puerum docet.	Szentlélek lehelése volt.
Tu natum Dominum stringis, ad exteras	Véded s ápolod a megszületett Urat,
Aegypti profugum tu sequeris plagas;	Megjárod vele a távol Egyiptomot.
Amissum Solymis quaeris et invenis	Elvesztvén, kutatod s templom ölén leled,
Miscens gaudia fletibus.	Sírván is, meg örömmel is.
Post mortem reliquos sors pia consecrat.	Mást csak holta után szentel a sorsa meg
Falmamque emeritos gloria suscipit:	S elmúlt életeért várja a glória;
Tu vivens, Superis par, frueris Deo,	Angyal-módra te már élve ölelheted
Mira sorte beatior.	Istent, ó öröm, ó csoda!
Nobis, Summa Trias, parce precantibus,	Háromságos Urunk, nézz kegyesen reánk,
Da Ioseph meritis sidera scandere,	József érdemeért csillagaidba hívj,
Ut tandem liceat nos tibi perpetim	Hogy végül teneked zengjen örök szavunk
Gratum promere canticum.	Hálás mennyei éneket.
II. **	II. **
Caelitum, Ioseph, decus atque nostrae	Égnek ékesség, minekünk reménység
Certa spes vitae, columenque mundi,	S biztonság, József, s a világnak oszlop;
Quas tibi laeti canimus, benignus	Jóságosan vedd, amikor dícsérünk
Suscipe laudes.	Boldog örömmel.
Te Sator rerum statuit pudicae	Téged választott a világ vetôje
Virginis sponsum, voluitque Verbi	A szemérmes Szûz jegyeséül és hogy
Te patrem dici, dedit et ministrum	Atyjaként szolgáld az Igét s az üdvnek
Esse salutis.	Útat egyengess.
Tu Redemptorem stabulo iacentem,	Istálló almán te az Üdvözítôt
Quem chorus vatum cecinit futurum,	Akinek zengték jövetét a Látók,
Adspicis gaudens, humilisque natum	Szemléled, s fôdet megalázva, boldog
Numen adoras.	Szívvel imádod.
Rex Deus regum, Dominator orbis,	A királyoknak Ura és királya,
Cuius ad nutum tremit inferorum	Aki csak bólint, s remeg a pokolhad,
Turba, cui pronus famulatur aether,	S trónja a mennybolt: te utánad indul
Se tibi subdit.	Engedelemmel.
Laus sit excelsae Triadi perennis,	Szentháromságnak örökös dícséret,
Quae tibi praebens superos honores,	Aki tégedet fölemelt magához,
Det tuis nobis meritis beatae	Adjon éretted minekünk is boldog
Gaudia vitae.	Égi jutalmat.
III. ***	III. ***
Iste, quem laeti colimus fideles,	Kit minden hívôk e napon dícsérünk,
Cuius excelsos canimus triumphos,	Boldogan zengvén diadalma fényét:
Hac die Ioseph meruit perennis	E nap lôn méltó bevonulni József
Gaudia vitae.	Ég örömébe.
O nimis felix, nimis o beatus!	Ó nagyon boldog, nagyon ó szerencsés!
Cuius extremam vigiles ad horam	Végsô órádon teveled virrasztott
Christus et Virgo simul adstiterunt	Édes arcával -- kezed a kezükben -
Ore sereno.	Mária s Jézus.
Hinc stygis victor, laqueo solutus	Styxen így gyôzvén, s szabadulva testtôl,
Carnis, ad s2des placido sopore	Édes álomban lebeg immár lelked
Migrat aeternas, rutilisque cingit	A boldog hajlék örömébe, fôdön
Tempora sertis.	Fénykoszorúval.
Ergo regnantem flagitemus omnes	Kérjük hát együtt a Király kegyelmét:
Adsit ut nobis, veniamque nostris	Álljon mellettünk, büneink lemossa,
Obtinens culpis, tribuat supernae	S adja meg nékünk örök égi béke
Munera pacis.	Drága jutalmát.
Sint tibi plausus, tibi sint honores,	Áldás, dícséret neked és imádás,
Trine, qui regnas Deus, et coronas	Hármasegy Isten, ki uralkodó vagy
Aureas servo tribuis fideli	S hûséges szolgád koronával áldod
Omne per aevum.	Mindörökétig.
* Ad Vesperas	* Vecsernyére.
** Ad Matutinum.	** Hajnali zsolozsmára.
*** Ad Laudes.	*** Dícséretre.


Ismeretlen költô: Áldozócsütörtökre.
Anonymi auctores	Ismeretlen költôk
In Ascensione Domini ad Matutinum.	Áldozócsütörtökre.
Aeterne Rex altissime,	Magasságos örök Király,
Redemptor et fidelium,	Ki üdvözíted híveid,
Cui mors perempta detulit,	Kinek a megtiport halál
Summae triumphum gloriae.	Hirdeti gyôzedelmedet!
Ascentis orbes siderum,	Fölszállasz most a csillagok
Quo te vocabat coelitus	Fölébe, hív a mennyei
Collata, non humanitus,	Uralom, mit nem emberi
Rerum potestas omnium:	Erô: az Istenség adott.
Ut trina rerum machina	Lásd a levôk hármas körét,
Coelestium, terrestrium	Égieket, földieket
Et inferorum condita,	S az alvilág rejtelmeit
Flectat genu iam subdita.	Eléd alázni térdeit.
Tremunt videntes Angeli	Megrendülnek az angyalok
Versam vicem mortalium;	A földi sors fordulatán:
Percat caro, mundat caro,	Bukott a test, segít a test,
Regnat Deus Dei caro.	Isten trónján isteni test.
Sis ipse nostrum gaudium,	Te maradj, Jézus, örömünk,
Manens Olympo praemium;	Te Olympuson örökünk,
Mundi regis qui fabricam,	Világ gépét ki forgatod,
Mundana vincens gaudia.	Mik hozzád a világi jók!
Hinc te precantes quaesumus,	Hozzád imádkozunk tehát,
Ignosre culpis omnibus,	Hogy nézd el bûneink sokát,
Et corda sursum subleva	Küldd el magas kegyelmedet
Ad te superna gratia.	S emeld hozzád a szíveket.
Ut cum repente coeperis	Hogy majd ha eljössz hirtelen
Qui victor in crelum redis,	Fénnyel az ég felhôiben,
Cum Fatre et almo Spiritu	Légy elnézô kegyes bíránk
Reddas coronas perditas.	S add vissza vesztett koronánk.
Iesu, tibi sit gloria,	Dicsôség neked Jézusunk,
Qui srandis super sidera,	Ki gyôzelmesen égbe szállsz,
Cum Fatre et Sancto Spiritu	Atyának s Szentléleknek is
- In sempiterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Ismeretlen költô: Egy hitvalló püspökrôl.
Anonymi auctores	Ismeretlen költôk
In festis Confessoris Pontificis, ad Laudes	Egy hitvalló püspökrôl.
Jesu, Redemptor omnium,	Világ megváltó Jézusa,
Perpes corona Praesulum,	Papok örök koszoruja,
In hac die clementius	Nézz kegyesebben e napon
Indulgas precibus.	Végig könyörgô nyájadon.
Tui sacri qua nominis	E nap tett nevedrôl e Szent
Confessor almus claruit,	Tündökletes hitvallomást,
Huius celebrat annua	Áhítattal üli a nép
Devota plebs solemnia.	Ma ennek évi ünnepét.
Qui rite mundi gaudia	Világ esendô élveit
Huius caduca respuens,	Ez megvetette józanul
Aeternitatis praemio	S az égi angyalok között
Potitur inter Angelos.	Szolgált jutalmát éli most.
Huius benignus annue	Jóságosan bólints reá,
Nobis sequi vestigia;	Hogy ennek járjuk nyomdokát,
Huius precatu servulis	S hogy kedveért elengeded
Dimitte nogam criminis.	Kis szolgáidnak vétküket.
Sit Christe, Rex piissime,	Kegyes Király, Krisztus, neked
Tibi Patrique gloria	És az Atyának tisztelet,
Cum Spiritu Paraclito	S a Vígasztalónak veled,
Nunc et per omne saeculum.	Most és örök idôkön át.


Ismeretlen költô: Vasárnapi Dícséretre, nyáron.
Anonymi auctores	Ismeretlen költôk
Dominica ad Laudes in aestate.	Vasárnapi Dícséretre, nyáron.
Ecce iam noctis tenuatur umbra,	Sápadoz lassan köde már az éjnek,
Lux et aurorae rutilans coruscat,	Kél a hajnalfény remegô sugára.
Supplices rerum Dominum canora	Forduljunk immár a világ Urához
Voce precemur:	Hangos imával.
Ut reos culpae miseratus omnem	Minden bûnöshöz legyen Ô kegyelmes.
Pellat angorem, tribuat salutem,	Aggódásunkat kegyesen elûzze
Donet et nobis bona sempiternae	S adja meg nékünk soha el nem múló
Munera pacis.	Béke jutalmát.
Praestet hoc nobis Deitas beata	Adja meg mindezt Atyaisten nékünk.
Patris ac Nati, pariterque Sancti	Adja meg nékünk örök Egyszülöttje,
Spiritus, Cuius resonat per omnem	És a Szentlélek, kit imád az ének
Gloria mundum.	Mind a világon.


XIV. Benedek pápa: Szeplôtelen Fogantatás ünnepére.
Benedictus XIV. (1675--1758)	XIV. Benedek pápa (1675--1758)
In festo Conceptionis Immaculatae B. M. V ad Matutinum.	Szeplôtelen Fogantatás ünnepére.
Praeclara custos virginum,	Ki szûzek ôrizôje vagy,
Intacta mater Numinis,	Istennek Anyja, folttalan,
Coelestis aulae janua,	Az égi udvar ajtaja,
Spes nostra, coeli gaudium.	A Mennyországnak öröme,
Inter nibeta lilium,	Liliomszál tövis között,
Columba formosissima,	Szépséges szép fehér galamb,
Virga e radice germinans	Szûz virág, melynek gyökerén
Nostro medelam vulneri.	Sebünkre gyógyír sarjadoz.
Turris draconi impervia,	Megvíhatatlan vártorony,
Amica stella naufragis,	Hajótöröttek csillaga;
Tuere nos a fraudibus,	Álnokság ellen légy erônk,
Tuaque luce dirige.	Fényed legyen útmutatónk.
Erroris umbras discute,	Tépd el a tévelygés ködét
Syrtes dolosas amove,	Zúzz el lappangó szirteket,
Fluctus tot inter, deviis	Segítsd az úttalan hajóst
Tutam reclude semitam.	A biztonságos part felé.
Jesu, tibi sit gloria,	Dicsôség teneked Urunk,
Qui naius es de Virgine,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre, et almo Spiritu,	Atyának s Szentléleknek is,
In semniterna saecula.	Most és örök idôkön át.


Ismeretlen szerzô: Jézus Szentséges Szívérôl.
Anonymus auctor (Saec. XVIll)	Ismeretlen szerzô (XVIII. század)
In festo Sacratissimi Cordis Jesu.	Jézus Szentséges Szívérôl.
I. *	I. *
En, ut superba criminum	Im gôgös bûneink dühe
Et saeva nostrorum cohors	Mily ádáz sebbel verte át
Cor sauciavit innocens	Az Isten ártatlan Szivét!
Merentis haud tale Dei!	Bizony nem ilyet érdemelt!
Vibrantis hastam militis	A lándzsarázó katona
Peccata nostra dirigunt,	Kezét vétkeink vezetik,
Ferrumque dirae cuspidis	A kelevéz gonosz vasát
Mortale crimen acuit.	Halálos bûn hegyezte meg.
Ex Corde scisso Ecclesia,	Ez átvert Szívbôl születik
Christo iugata, nascitur;	Az egyház, Krisztus jegyese.
Hoc ostium arcae in latere est	Ez a seb a mentô kapu
Genti ad salutem positum.	Noé bárkája oldalán.
Ex hoc perennis gratia,	Innen csorog a kegyelem,
Ceu septiformis fluvius,	Hétágú örökös folyó.
Stolas ut illic sordidas	Beszennyezett ingünket itt
Lavemus Agni in sanguine.	A Bárány vére mossa meg.
Turpe est redire ad crimina,	Vétkezni szégyen volna már:
Quae Cor beatum lacerent!	A boldog Szívet vérzené!
Sed aemulamur sordibus	Próbáljuk fellobbantani
Flammas amoris indices.	Szívünkben Szíve lángjait.
Hoc, Christe, nobis, hoc, Pater,	Jézus tenéked glória!
Hoc, Sancte, dona, Spiritus,	Szívedbôl kél a kegyelem.
Quibus postestas, gloria	Atya s Szentlélek, néked is.
Regnumque in omne est saeculum.	Most és örök mindenkoron.
II. **	II. **
Cor, Arca legem continens	Szív, mely a frigy szekrénye vagy,
Non servitutis veteris,	Nem ama régi szolga-frigy,
Sed gratiae, sed veniae,	De kegyelem, de irgalom,
Sed et misericordiae.	Bocsánat és bizodalom!
Cor, sanctuarium novi	Szív, amely a szeplôtelen
Intemeratum foederis,	Új szövetség szentélye vagy,
Templum vetusto sanctius,	Templom, szentebb a réginél,
Velumque scisso utilius	Kárpit, jobb, mint a meghasadt!
Te vulneratum caritas	Általütött a szeretet,
Ictu patenti voluit,	És úgy akartad: Megnyitott,
Amoris invisibilis	Hogy tisztelhessük sebeid
Ut veneremur vulnera.	Oh, láthatatlan szerelem.
Hoc sub amoris symbolo	Két szenvedésrôl szól e Jel:
Passus cruenta et mystica,	Vérontó és titokzatos.
Utrumque sacrificium	Kétfélekép' áldozza fel
Christus sacerdos obtulit.	A fôpap Krisztus itt magát.
Quis non amantem redamet?	Ki ne szeretné azt, aki
Quis non redemptus diligat,	Szereti és megváltja ôt?
Et Corde in isto seligat	Ki ne vágynék választani,
Aeterna tabernacula?	E Szívben örökös lakást?
Decus Parenti et Filio	Jézus tenéked glória!
Sanctoque sit Spiritui,	Szívedbôl kél a kegyelem.
Quibus potestas, gloria,	Atya s Szentlélek néked is,
Regnumque in omne est saeculum.	Most és örök mindenkoron.
III. ***	III. ***
Auctor beate saeculi,	Világnak boldog Mestere,
Christe, Redemptor omnium,	Krisztus, megváltó Istenünk,
Lumen Patris de lumine,	Fény az Atyának fényibôl,
Deusque verus de Deo,	Igaz Isten az Istenbôl!
Amor coegit te tuus	Szerelmed volt a késztetôd,
Mortale corpus sumere,	Halandó testet ölteni,
Ut novus Adam redderes	Hogy új Ádámként visszaadd,
Quod vetus ille abstulerat.	Amit elvesztett amaz ôs.
Ille amor, almus artifex	A szerelem, mely átölel
Terrae marisque et siderum,	Földet, tengert és csillagot,
Errata patrum miserans,	Atyák vétkein könyörül
Et nostra rumpens vincula.	S bilincseinket eltöri.
Non Corde discedat tuo	Ó el ne hagyja Szívedet
Vis illa amoris inclyti;	Ez a nagyságos szerelem:
Hoc fonte gentes hauriant	E forrásból merítsenek
Remissionis gratiam.	A népek bûnbocsánatot.
Percussum ad hoc est lancea,	Ezért nyitotta lándzsa meg,
Passumque ad hoc est vulnera,	Ezért a tátongó sebek,
Ut nos lavaret sordibus	Hogy bûneinket mossa el
Unda fluente et sanguine.	Csorgó vizével s vérivel.
Decus Parenti et Filio	Jézus tenéked glória!
Sanctoque sit Spiritui,	Szívedbôl kél a kegyelem.
Quibus notestas, goria,	Atya s Szentlélek, neked is,
Regnumque in omne est saeculum.	Most és örök mindenkoron.
* Ad Matutinum.	* Hajnali zsolozsmára.
** Ad Laudes.	** Dícséretre.
*** Ad Vesperas.	*** Vecsernyére.


XIII. Leó pápa: A Szent Család ünnepére.
Leo XIII. (1878--1903)	XIII. Leó pápa (1878--1903)
In festo Sanctae Familiae.	A Szent Család ünnepére.
I. *	I. *
Sacra iam splendent decorata lychnis	Már a templomban lobog a szövétnek,
Templa, iam sertis redimitur ara	Zöld fûzérekkel koszorús az oltár,
Et pio fumant redolentque acerrae	S jámbor ünneplés nemes illatával
Thuris honore.	Füstöl a tömjén.
Num juvet Summo Geniti Parente	Zengjük-é az Úr örök Egyszülöttét.
Regios ortus celebrare cantu?	S földreszálltának gyönyörû kegyelmét?
Num domus David, decora et vetustae	Zengjük-é Dávid fejedelmi házát
Nomina gentis?	S nagy neme díszét?
Gratius nobis memorare parvum	Édesebb nékünk el-elemlegetni
Nazarae tectum, tenuemque cultum;	Názáret házát, kicsiny élte módját,
Gratius Jesu tacitam referre	Édesebb Jézus fiatalkorának
Carmine vitam.	Hallgatag éltét.
Nili ab extremis peregrinus oris,	Nílusnak hagyván tova messze táját
Angeli ductu, propere remigrat	Jô zarándokként a sokat-tûrt Gyermek,
Multa perpessus Puer, et Paterno	Angyal-kísérôk igazítják Atyja
Limine sospes.	Házküszöbére.
Arte, qua Joseph, humili excolendus	S felnô rejtezvén kicsi mûhely árnyán,
Abdito Jesus iuvenescit aevo,	József kézmûvét gyakorolja buzgón,
Seque fabrilis socium laboris	Önként így szolgál, felajánlva karját
Adiicit ultro.	Házi dologra.
Irriget sudor mea membra, dixit,	,,Hadd ázzék testem veritékben'' -- úgymond,
Antequam sparso madeant cruore:	,,Vér fog egykor így elömölni rajta:
Haec quoque humano generi expiando	Áldozat légyen ez is a veszendô
Poena luatur.	Emberiségért.''
Assidet Nato pia Mater almo,	Ott sürög buzgón Fia mellett Anyja,
Assidet Sponso bona nupta, felix,	Ott a jó hitves ura oldalánál,
Si potest curas relevare fessis	Gyengédségével neki szent öröm, ha
Munere amico.	Gondjuk elûzi.
O, neque expertes operae et laboris,	Terhet és munkát kitapasztalt Három,
Nec mali ignari, miseros iuvate,	Sok csapást tûrtek, legyetek mivélünk,
Quos reluctantes per acuta rerum	Kik nehéz sorral keseredve küzdünk
Urget egestas.	S kínoz a szükség.
Demite his fastus, quibus ampla splendet	Hogyha jómód jár, ne legyünk pazarlók,
Faustitas, mentem date rebus aequam:	Áldjátok lelkünk megelégedéssel,
Quotquot implorant columen, benigno	Keggyel nézzétek, kiki bízva kéri
Cernite vultu.	Pártfogolástok..
Sit tibi, Jesu, decus atque virtus,	Jézusunk, áldás neked és imádás,
Sancta qui vitae documenta praebes,	Életszentségben ragyogó Elôkép,
Quique cum Summo Genitore et almo	Aki trónon ülsz s Atya és Szentlélek
Flamine regnas.	Véled a mennyben.
II. **	II. **
O gente felix hospita,	Ó boldog tûzhely, Názaret,
Augusta sedes Nazarae,	Meleg otthon, királyi ház:
Quae fovit alma Ecclesiae	Megszülted és melengeted
Et protulit primordia.	Az Egyház drága kezdetét.
Sol, qui pererrat auxeo	Az aranyos napfény soha
Terras iacentes lumine,	Világkerengô útjain
Nil gratius per saecula,	Édesebbet nem láthatott
Hac vidit aede, aut sanctius.	S szentségesebbet, mint e Ház.
Ad hanc frequentes convolant	Ide sûrûn szállonganak
Coelestis aulae nuntii,	Ég udvarából hírhozók,
Virtutis hoc sacrarium	Erény e szentelt csarnokát
Visunt, revisunt, excolunt.	Nézik, becézik, tisztelik.
Qua mente Jesus, qua manu,	Hogy végzi szívvel-kézzel itt
Optata patris perficit!	Jézus, amit az Atya vár!
Qua Virgo gestit gaudio	Mily boldogan a drága Szûz
Materna obire munera!	Édesanyai dolgait!
Adest amoris particeps	Mellette a Hitves sürög,
Curaeque Joseph coniugi,	Szerelme s gondja felese,
Quos mille iungit nexibus	Eggyéfonván kettôjüket
Virtutis auctor gratia.	Erények atyja: kegyelem.
Hi diligentes invicem	Szeretetük egymás iránt
In Jesu amorem confluunt,	A Jézuséban egybefoly,
Utrique Jesus mutuae	Mindkettôjüknek Jézus ád
Dat caritatis praemia.	Édes díjat szerelmeért.
Sic fiat, ut nos caritas	Igy kössön egybe minket is
Iungat perenni foedere,	Örök friggyel a szeretet,
Pacemque alens domesticam	S a házi béke oldja fel,
Amara vitae temperet!	Mi az életben keserû.
Jesu, tuis oboediens	Dícsôség teneked, Urunk,
Qui factus es parentibus,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre summo ac Spiritu	Atya, s kegyes Lélek, neked,
Semper tibi sit gloria.	Most és örök idôkön át.
III. ***	III. ***
O lux beata Coelitum	Ó, boldogságos égi Fény,
Et summa spes mortalium,	Halandóknak legfôbb remény,
Jesu, o cui domestica	Jézus, kit mosolyogva várt
Arrisit orto caritas;	A szép családi szeretet, --
Maria, dives gratia;	Malasztok telje, Mária,
O sola, quae casto potes	Ki tiszta melled melegén
Fovere Jesum pectore,	És tejeden és csókodon
Cum lacte donans oscula;	A gyermek Jézust ápolod,
Tuque ex vetustis patribus	S te, tisztes ôsatyák közül
Delecte eustos Virginis,	Választatott Védelmezô,
Dulci patris quem nomine	Akit az Isten-sarjadék
Divina proles invocat;	Ez édes névvel hív: atyám --
De stirpe Jesse nobili	Kik Jessze királyi tövén
Nati in salutem gentium,	Üdvösségül fakadtatok:
Audite nos, qui supplices	Hallgassátok meg, amikor
Vestras ad aras sistimus!	Oltártoknál imádkozunk.
Dum sol redux ad vesperum	Az elhanyatló esti nap
Rebus nitorem detrahit,	Sápasztja már a tárgyakat,
Nos hic manentes intimo	Hozzátok nem lankadva száll
Ex corde vota fundimus.	Mély szívünkbôl az áhitat.
Qua vestra sedes floruit	Melytôl virágzott házatok:
Virtutis omnis gratia,	Minden erény, minden malaszt,
Hanc detur in domesticis	Szülessen újra otthonunk
Referre posse moribus.	És szívünk szép erkölcsein.
Jesu, tuis oboediens	Dícsôség teneked, Urunk,
Qui factus es parentibus,	Kinek a Szûz szülôanyád,
Cum Patre summo ac Spiritu	Atya, s kegyes Lélek, neked,
Semper tibi sit gloria.	Most és örök idôkön át.
* Ad Matutinum.	* Hajnali zsolozsmára.
** Ad Laudes	** Dícséretre.
***Ad Vesperas.	*** Vecsernyére.


Magyarországi ismeretlen szerzô: Verses zsolozsma Szent István királyról.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Officium Rhythmicum Sancti Stephani Regis. *	Verses zsolozsma Szent István királyról.
Invitatorium.	Meghívó-ének.
Regem regum venerantes adoremus Dominum,	A királyoknak Királyát áldjuk, az Egek Urát,
Qui in celo coronauit sanctum regem Stephanum.	Aki Szent István királynak adott égi koronát.
In primo nocturno.	Elsô éjjeli hórára
Antiphona:	Antiphona:
Adest festum uenerandum	Megjött Szent István királynak
sancti regis stephani,	Tisztelendô ünnepe,
multa laude celebrandum	Illik pedig a világnak
omni die seculi:	Mindennap tisztelnie.
gaudeant qui sunt heredes	Mindenek örömmel áldják,
per hunc facti domini,	Kik az Isten örökét
et sanctorum coheredes	És a szentek társaságát
meruerunt fieri.	Ôáltala megnyerék.
A. Iste sanctus predicator	A. E szent elsô prédikátor
hungarorum primitus,	A magyarok közepett,
cristiane legis lator	Irt az Isten hagyásából
factus est diuinitus	Keresztény törvényeket.
pro binis tradens bis bina	Két talentumért cserébe
duplicato precio:	Kétszer kettôt forgatott,
uel pro quinque dans bis quina	Hoz Urának ôt helyébe
reportando domino.	Kétszer-öt talentumot.
A. Mundi reges moriendo	A. Királyok királyságának
regno finem faciunt,	A halállal vége jár,
sed hic sanctus terminando	Ám e nagy Szent hatalmának
terrenam potenciam	A halál nem szab határt:
sumpsit regnum inchoando	Fönn az égben nyer magának
sempiternam gloriam.	Mulhatatlan glóriát.
Responsorium:	Felelet:
Jam cum celos ascendisset	Már mióta üdvösségünk
nostra salus dominus,	És Urunk egekbe szállt
atque suis transmisisset	S onnan elküldötte nékünk
dona sancti spiritus.	Szentlélek ajándokát,
Repleuerunt partes mundi	Szétszéledtek a világra
duodeni proreres,	Ama tizenkét nagyok,
seminantes verbum dei	Az emberek váltságára
ad saluandos homines.	Hintegetni a magot.
Versus:	Vers:
In omnem apostolorum terram sonus exiit	Minden földeket bejárt az apostolok szózata
Et in fines orbis terrae verbum horum prodiit.	És az Ige elhatott a föld végsô határira
R. Gaudebat ergo patrono	F. Örvendett már Mesterének
suo queque regio,	Minden földi tartomány,
et grates pro tanto dono,	És az Úrhoz hálaének
referebat domino.	Zengedezett ajakán.
Restabat pannoniorum	Csak Pannóniának népe
plebs sine consilio,	Nem talált még segitôt,
clausa tenebris errorum	S ült a tévelyek ködében,
in mundi naufragio.	Mint szegény hajótörött.
V. Et dum cresceret in orbe fidei religio,	V. Mig az igaz hit vallása a világon egyre nôtt
et credentes puro corde nascerentur domino.	S tiszta szivvel új-új hívek születtek az Úr elôtt.
R. Genti tamen deuianti	F. Ám a népnek, mely a tévely
per mortis illecebras	És halál csábját nyögé
et procariter amanti	És oly céda szenvedéllyel
cecitatis tenebras:	Járta a vakság ködét:
Ideo differebatur	Azért jött csak oly sokára
salutis preconium,	Az üdvösség-hirdetô,
et post moras assequatur	Hogy ha sorját így kivárja:
maius beneficium	Annál jobbat nyerjen ô.
V. Ore namque doctor quanto datur illi serior	V. Minél késôbb jô az óra, hogy hozzájuk küldetik.
dono dei missus tanto venit excellencior.	Annál különb lesz a Doktor, akit Isten ád nekik.
In secundo nocturno.	Második éjjeli hórára.
A. Valde felix es dicenda	A. Mondja bizony minden ember:
a cunctis pannonia,	Boldog vagy Pannónia!
qui tibi non preceptorem	Mert nem alja nép sorából
de plebe discipulum,	Küldött Isten nevelôt:
sed regem predicatorem	Királyod lett prédikátor,
misit et apostolum.	Apostolod, magvetôd.
A. Nam ut athila sub rege	A. Vad volt a magyar s hitetlen
hungarorum populus	Attila király alatt,
tyrannidis lata lege	S mint zsarnok-szokás, kegyetlen
seuiit incredulus:	Dúlta az országokat.
sic sub stephano regnante	Ám Istvánnak idejében
vertitur crudelitas,	Hitbôl új világ terem,
quo figuras transmutante	S a kegyetlenség helyében
formatur credulitas.	Urrá lesz a kegyelem.
A. Dudum namque desolatam	A. Mert az Úr a régen árva
dominus hungariam	Elhagyott Hungáriát,
penitusque nulli datam	Ahol addig prédikálva
predicandum per viam:	Még apostol egy se járt:
per hunc sanctum evocavit	A keresztség kegyelmére
ad baptismi graciam,	E szent által hozta ki
et cum suis heredauit	És meghívta örökére
dans celorum patriam.	Adván égi hont neki.
R. Geyse namque duci sancto	F. Gézának, a szent vezérnek
sanctus puer nascitur,	Szent gyermeke származott,
qui diuina matris ventre	Kin a kegyelem már anyja
gracia perfunditur.	Méhében eláradott,
Et stephano premonstrante	S amaz István intésére,
qui post cristum passus est:	Ki elsôül szenvedett:
iam antequam nasceretur	Mikor meg sem született még,
stephanus vocatus est.	Istvánnak neveztetett.
V. Iste deo se deuouit	V. Magát zsenge kora óta
ab adolescencia,	Az Istennek szentelé
nilque lubricum cognouit	S útjait tisztán megótta
ipsius infancia.	Gyermeksége idején.
R. Sed cum iuuentutis metas	F. Ám mikor szent ifjúsága
sanctus primum posuit,	Korlátaiból kinôtt,
atque iam virilis etas	És a férfikor virága
in eo inualuit.	Erôssé edzette ôt,
Ex tunc factum est famosus	Attól fogva dicsôséges
eximiis laudibus,	Híre hét országot ér,
in bellis victoriosus,	Bátor, okos, erôsséges,
prudens et fortissimus.	Gyôzedelmes hadvezér.
V. Sub mundanis armis dei	V. Evilági fegyverekkel
miles erat strenuus	Isten katonája volt,
nam in bonis erat ei	Minden jókat szeretettel,
affectus precipuus.	Szenvedéllyel fölkarolt.
R. Corde deo credens erat,	F. Hitt az Úrnak szíve mélyén
quod monstrabat opere,	S tett volt ennek záloga.
omnibus sufficiebat	Mindeneknek mindenévé
ipse solus munere.	Vágyott lenni egymaga.
Rex erat et predicator	Király volt és prédikátor,
dupla dans stipendia:	Kettôs adót fizetett,
Unde corpore preceptor	Nyer azért jutalmazáskor
gauderet et anima.	Testi-lelki örömet.
V. In diuinis studiosus	V. Ami Isten dicsôsége,
vir fuit operibus:	Nagy volt abban és serény,
forma quidem speciosus,	De legnagyobb ékessége
magis tamen moribus.	Mégis egy volt: az erény.
In tertio nocturno.	Harmadik éjjeli hórára.
A. Vir beatus pardum nempe	A. Boldog férfi: juhakolba
fert ad caulas ouium	Cipeli a párducot,
et leonem ad praesepe	Vad oroszlánt felkarolva
bouis ferocissimum:	Jászol mellé állitott.
minis precibus et donis	Kér is, ád is, fenyeget is,
terret mulcet incitat	Hivja, vonja, kergeti,
prauos mites vanos bonis	Gonoszat is, szelídet is:
cristi quos deificat.	Krisztusban megszenteli.
A. Si pleba ista suscepisset,	A. Ha e nemzet mesterének
alium discipulum	Mást is bírna vallani,
forsitan ei misisset	Tetszett volna Istenének
deus quendam alium:	Más apostolt küldeni.
sed rebellis gens et fortis	Ám e nyakas, délceg fajta,
gens grandis audacie,	Kardos markú nemzetet,
per eundem virum fortis	Nem más, csak egy magafajta
danda fuit gracie.	Harcos téríthette meg.
A. Magnus sampson ad domandum	A. Az oroszlánt megigázni
leonem immittitur	A nagy Sámson kelletik:
ad vngaris predicandum	Magyaroknak prédikálni
rex fortis eligitur;	Erôs király küldetik.
ex leonis fauce mellis	Torkából az oroszlánnak
fauus gratus nascitur,	Drága lépesméz csepeg:
ex vngari ore dulcis	Száján a magyar királynak
deo laus exprimitur.	Édes, szép dícséretek.
R. Inter cetera laudanda	F. Erénynek és kegyelemnek
virtutis insignia,	Fénylett benne sok jele,
paciencie miranda	Csodálatos türelemnek
fuit illi gracia	Malasztjával volt tele.
Emonstrat quod depilata	Bizonyság rá a szegénység,
pauperum proteruia	Kiket jóval halmozott,
eius barba, dum collata	Akik szakállát megtépték,
sunt hijs beneficia.	Szentségtelen koldusok.
V. Et ille tunc fuit letus	V. S ô ezt jókedvvel viselte
dare deo gracias;	S Istennek hálát adott,
pro quo dignus est inuentus	Hogy az Úr méltónak lelte
pati contumelias.	Szenvedni gyalázatot.
R.  Nobilis stirpe rex sanctus	F. Nagy szent, jeles törzs szülötte,
sed fide nobilior	De hitével jelesebb;
caritate roboratur,	Szorgos benne a reménység
et spei non immemor	És szilárd a szeretet.
postquam cursum consummavit	Hogy végére ért a pálya,
presens spernens seculum,	Megvetvén a föld színét
ihesu cristo commendauit	Jézus Krisztusnak ajánlja
gloriosum spiritum.	Dicsôséges szellemét.
Offerunt quem ad superna	Angyalok kíséretében
angelorum agmina	Lelke a magasba száll.
regnaturum in eterna	Fenn a boldogok körében,
beatorum patria.	Ott lesz örökös király.
V. Rege sibi pro sublato	V. Gyászolják, hogy elvesztették,
pii merent hungari:	Szegény jámbor magyarok,
sed collega pro collato	Ám fogadják az új testvért
ciues gaudent celici.	Ujjongó égi karok.
R. Regia vrbs alba gaude	F. Örvendezz, királyi város,
tanto digna principe,	Székesfehérvár, nagyon,
decorata quidem laude,	E nagy király valóságos
re simul et nomine:	Székhelye benned vagyon.
eo quod tam preciosi	Mert te ôrzöd dicsôséges
corporis egregium	Boldogságos tetemét:
possidere meruisti	Ô nevével vagy te ékes.
felix facta precium.	Boldog város, büszke légy!
* A latin szöveget a Dankó-kiadás irásával adjuk.


Magyarországi ismeretlen szerzô: Úrjöveti himnusz.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Hymnus in Adventu.	Úrjöveti himnusz.
Veni Jesu, veni amor,	Jöjj el, Jézus, én szerelmem,
Ad te tendit mentis clamor	Vár a világ türelmetlen,
Exspextatus Orbi datus	Téged, édes, szomjaz, éhez
Veni Sol illabere.	Jöjj el Napfény, tündökölj!
Tu es Coeli Jesu lumen,	Te vagy égnek édessége,
Veni charum, veni Numen:	Jöjj el, földnek fényessége!
Exardesce, illucesce,	Fellobogni, ránk ragyogni
Veni Jesu propera.	Jöjj, siess már, Jézusunk.
Sine te est nulla quies,	Nincs nyugalmunk te kívüled,
Tristis in tenebris dies:	Nappalunkon ködök ülnek,
Suspiramus exspectamus,	Lelkünk óhajt, hozzád sóhajt,
Veni Sol illabere.	Jöjj el, Napfény, tündökölj!
O affulge nostra vita,	Életünk és segedelmünk,
Tota spes est in te sita	Engedj nálad melegednünk.
Recreari, animari,	Elcsitúlni, megújulni
Per te volunt pectora.	Csak Tebenned akarunk.
Ecce tibi pando sinum,	Imhol eléd keblet tárunk,
Veni decus o Divinum:	Istennek szépsége, várunk.
Date cito, cito date,	Gyorsan, gyorsan, esôzzétek
Dulce pondus didera.	Drága terhét, csillagok!
Veni ergo exspectatus,	Jöjj el immár, várva-vártunk,
Jesu sol Mundo donatus:	Jöjj, megígért Napvilágunk,
Veni cito ad me vita,	Jöjj körünkbe, életünk te,
Veni, curre, propera.	Futva jöjj le, ránk ragyogj!


Magyarországi ismeretlen szerzô: Karácsonyi himnusz.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Hymnus de Nativitate Domini.	Karácsonyi himnusz.
Coelo rores pluunt flores,	Égi kertek permeteltek
Et terras inebriant;	Mámorító harmatot.
Dulce melos implet Coelos,	Mind a mennyek daltól zengnek,
Angeli conjubilant.	Ujjongnak az angyalok.
Rident sata, virent prata,	Köszöntsétek, szántók, rétek.
Nato Regi parvulo;	Kik most kizöldeltetek,
Gaudent montes, saltant fontes,	Fürge csorgó s ti mosolygó
Magno mundi Domino.	Nagy hegyek, a Kisdedet.
Mater plorat, cum adorat	Sírva nézi, úgy becézi
Deum factum hominem,	Egyszülöttét Mária,
Natus ridet, quando videt	Néz ragyogva, mosolyogva
Charam Matrem Virginem.	Szûz Anyjára szent Fia.
Vitant caulam, petunt Aulam	Jön a pásztor barikástól:
Regis nati Coelicam,	Jézus szentebb aklot ád.
En pastores sunt cantores,	A Fiúnak sípot fúnak
Jesu cantant Eclogam.	S énekelnek eklogát.
Ridet foenum inamoenum,	Még a néma ócska széna,
Et ridet praesepium,	Még a jászol is nevet,
Sic innectens, sic amplectens	Úgy karolja, úgy apolja
Universi Dominum.	A megváltó Kisdedet.
En adstantes animantes	Ottan állván, édes álmán
Fuso fovent spiritu,	Jó barmok virrasztanak,
Admirantes, salutantes	Ráhajolnak, udvarolnak
Parvulum cum gemitu.	És fel-felsóhajtanak..
Cum nivalis hiemalis	A kis házra havat rázva
Casam inflat Boreas,	Rárohannak a szelek.
En tenella mollicella	Jaj puhácska kis babácska
Membra tremunt choreas.	Testecskéje didereg!
Crasso filo rupto lino	Édesanyja rácsavarja
Virgo ligat parvulum,	Durva pólyarongyait,
Et algentem et trementem	Avval ójja Alkotója
Mater fovet Filium	Ázó-fázó tagjait.
Nostrum pectus Christo lectus,	Lelkem vágya: Krisztus ágya
Et sit cor Praesepium,	Szívem immár hadd legyen,
Deo plenum caro foenum;	Testem szalma, jászol alma
Et sit pectus stabulum.	S istállója kebelem.


Magyarországi ismeretlen szerzô: Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Cantio animae devotae, in persona Mariae Magdalenae Christum suspirantis.	Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után.*
Magdalena, mortuo	Szent Magdolna elmene
Jesu et sepulto,	ama reggel sírva,
Mane dum non reperit	S az Úr Jézust nem lelé
ipsum in sepulcro,	a kinyílott sírban.
Flendo currit clamitans,	Erre-arra sírva jár,
neque scit effari,	nincsen nyugovása:
Jesu amisso, qualiter	Elvesztette Jézusát,
possit consolari.	nincs vígasztalása.
,,Ubi quaeram dilectum	,,Én szerelmem Jézusom
Jesum, quem amisi,	hol lelem fel immár?
Dic non neges, quisquis scis?	Mondd, ne tagadd, ha tudod,
peccare desivi.	nincsen bennem bûn már!
Per silvas te montium,	Erdôkön és hegyeken
Jesu inclamabo,	Jézus! ezt kiáltom,
Odor florum ubi es?	Virágillat, merre vagy?
Cor tibi sacrabo.	Szívemet ajánlom.
Vel erravi forsitan,	Vagy hogy útat vesztettem
desertum intrando,	tán a sivatagban?
Procul ab amabili	Én szerelmes Jézusom
Jesu divagando.	messze jaj elhagytam?
Cursu navis in mari	Tengerekre indulok,
ipsi propinquabo,	Már hajóra szállok,
Saevos maris vortices	Tenger mélye mit nekem,
nec multum curabo.	ha nyomodban járok!
Transeundo maria,	Átkeltem a tengeren,
in portum intravi.	itt vagyok a révben.
Ubi, ubi Jesus est,	Hol van, hol van Jézusom?
necdum penetravi.	Mégis, el nem értem!
Ejus sancta gratia	Ô szentséges malasztja,
animae dulcedo,	lelkem édes búja
Non me sinit stertere;	Szundikálnom nem enged,
sed ultra procedo.	indulok már újra.
In sanctam Jerusalem	Jeruzsálem városát
cupio redire,	keresem fel újra,
Potero fors citius	Hátha ottan hamarább
Jesum invenire.	találok az Úrra.
Coelo fulgens dic o Sol,	Mere láttad Ôt, felelj,
ubi vides eum?	fényes nap az égen?
Tibi non absconditur	Te tudod tán, merre jár
Jesus lumen meum.	az én fényességem.
Stella felix, quae magos	Három-király csillaga,
ad Jesum duxisti,	mutass nekem útat,
Et mihi compare nunc,	Mert amíg föl nem lelem,
ipsis quae luxisti.	szívem meg nem nyughat.
In horto reperiam,	Tán a kertben találom,
Jesum inter flores,	köztetek, virágok:
Fors ibi est, postquam tot	Annyi szenvedés után
passus est dolores.	enyhülést talál ott.
Gratis in Calvariae	Már a Golgota sivár
locum desolatum	csúcsára is mennék.
Irem, unde vidi jam	De láttam, hogy elvitték
dominum ablatum.	az én Uram innét.
O si alas aquilae,	Volna bár a vállamon
haberem, volarem!	szárnyam, mint a sasnak,
Ubi dulcis Jesus est,	Édes Jézus, utánad
aethera lustrarem.	szállnék a magasnak.
De Cruce depositum	Levették a keresztrôl,
scio, et sepultum;	eltemették sírba,
Sed dum ivi, vacuum	Ah, de üres már a sír,
reperi sepulcrum.	s elgördült a szikla.
Et hoc ipsum deleo,	Még ott sem találhatom,
me non reperisse	újul ott a kínom:
Jesum, sed hunc Angelus	Feltámadott! hirdeti
dixit surrexisse.	az angyal a síron.
Revidebo denuo	Mégis újra visszahív
locum sepulturae,	sírjához a lélek,
Quis scit, forsan rediit	Hátha mégis visszajô,
ab urbe vel rure.	oda visszatérek.
Et ecce dum video	S míg a kertészt keresem,
ilic hortulanum,	s ,,Uram hol van?'' kérdem:
Quaero num sustulerit	Ô megszólít: ,,Mária!''
ipse Jesum charum.	s megroskad a térdem.
Sed dum ille conversus,	Ó háromszor boldog én!
Vocat me Mariam,	Uram megismertem.
O! o! o! ter beatam	Mennyei szent szeretet
me! agnosco Messiam.	elárasztja lelkem.
O quantus me coelitus	Jézust hogyha láthatom,
amor inflammavit,	semmi sincs oly édes,
Illico medullitus	Nincs boldogság fogható
totam penetravit.	lelkem öröméhez.
Nil est cordi dulcius,	[Nincs a szívnek édesebb,
quam Jesum videre,	csak hogy Jézust lássa,
Ejus in praesentia	Boldog jelenlétiben
beata gaudere.	légyen ujjongása. **]
Nil mundi deliciae	Semmi a föld gyönyöre,
sunt, quas degustavi,	(nagyon ismerem már!)
Corporis blanditiae,	Testnek édességei,
quas repudiavi.	(vissza-megvetem már):
Cum Jesum habuero,	Hogyha Jézus az enyém,
omnia habebo:	enyém akkor minden:
Spretis cunctis aliis,	Csak Hozzá ragaszkodom,
soli adhaerebo.	egyéb vágyam nincsen.
Quam libenter, quidquid est	Minden édest, kedveset
gratum et amoenum,	odahagyok érted.
Propter Jesum deseram,	Jézus nélkül énnekem
reputans venenum.	még a méz is méreg.
Poenitere gaudeo,	Sírás lesz az örömöm,
et peccata flere,	bánat és alázat.
Mori, et nil aliud	És a halál, -- egyebet
scire vel videre.	ne tudjak, ne lássak!
Da nobis o Jesu mi!	Végy el rólam, Jézusom,
noxis liberari;	mindent, ami vétek.
Post mortem in aethere,	Holtom után odafönn
tibi sociari.	egyesüljek Véled.
	* A cím a Náray-féle Lyra coelestis-bôl (1695.)
	** Ez a versszak hiányzik az eredeti kiadásban.


Magyarországi ismeretlen szerzô: Szekvencia Asszonyunk Szûz Máriáról.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Sequentia de Domina nostra Virgine Maria.	Szekvencia Asszonyunk Szûz Máriáról.
Florens Yesse regula:	Jessze bimbós vesszeje,
Vera veris primula	Tetszô tavasz elseje,
Salutem nuntians.	üdvösség-hirdetô.
Rosa semper vernula,	Teljes rózsa, nincs tele,
Tota sine macula:	Nincs egyetlen szepleje,
Maculas expians.	Szeplôt eltüntetô.
Uterus virgineus	Forrás lett a szûzi méh,
Fons ortorum puteus:	Paradicsom kertjeé,
Aquarum viventium.	Amely élô vizet ád.
Immo thronus aureus:	Sôt aranytrón, Istené,
In quo rex aethereus	Hol az Atya fölkené
Coronavit filium.	Királyságra egy Fiát.
Domus aromatica:	Illatoknak hajloka,
Quam arte mirifica	Csoda-templom csarnoka,
Fecit summus artifex.	A nagy Mester remeke,
In qua Christus unica	Melynek Krisztus volt maga
Sumpta carnis tunica:	-- Rajt a test a tunika --
Consecravit pontifex.	Fölszentelô püspöke.


Magyaroszági ismeretlen szerzô: Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához.
Anonymi auctores	Ismeretlen szerzôk
Hymnus ad Magnam Dominam Hungarorum.	Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához.
Gaude Virgo gloriosa Mater Christi,	Boldogságos Krisztus Anyja, vigadozzál,
Quia nobis Salvatorem genuisti,	Mert a földre fényességet, vigaszt hoztál,
Quam a Deo concepisti,	Boldogságot harmatoztál,
Gabrieli Archangelo dum credidisti.	Drága bokor, édes bimbót virágoztál.
Rosa virens tu es Virgo sine fine,	Nyíló rózsa, kérjük tôled, örök Szûztôl,
Peccatorum libera tuos ab igne,	Szabadítsd meg népedet a pokoltûztôl,
Et conserva nos benigne,	S ha szívedbôl el nem ûzöl,
Ut in tuo servitio laetemur digne.	Szolgálhassunk örvendezve, tiszta Szülôt.
Evae lapsum o Maria restaurasti,	Éva bûnét, melyért rajtunk sír adója,
Toto corde quando te humiliasti,	Helyrehoztad, üdvösségünk ringatója,
Et devote respondisti,	Amikor az angyalszóra
Dum Ancillam Trinitatis te nominasti.	Alázattal mondtad: ,,Isten szolgálója''.
Gratiosa restauratrix peccatorum,	Bûnösöknek boldogságos menedéke,
Et benigna consolatrix afflictorum,	Keseredett, beteg szívek édessége,
Miserere pupillorum	Légy az árvák segítsége,
Et repelle insidias inimicorum.	Ellenségtôl biztos, boldog égi béke.
O quam felix qui te semper veneratur,	Boldog, aki Téged szüntelen magasztal,
Et quam sanctus, qui te semper deprecatur,	Szentté lesz, kit elhalmozol szent malaszttal.
Ab hostibus liberatur,	Krisztus olyat megvigasztal,
Et tuo dulci Nato corroboratur.	S vendégségre várja boldog égi asztal.
Regnum ergo Ungariae te honorat,	Esedezik színed elôtt Magyarország,
Et pro suo auxilio te implorat,	Fáradt kezét segítségért nyujtja Hozzád.
Nam eius populus orat,	Te kezedbe teszi sorsát,
Qui Turcarum iugo pressus valde laborat.	Törököknek rabságából hogy kihoznád.
In te totum Hungarorum genus sperat,	Elôtted sír Magyarország könyörögve,
Quia quondam commendatum tibi erat,	Hiszen tied századoktól minden rögje,
Dum sanctus Rex obierat,	István király szent örökje
Et Regnum post Deum tibi soli dicarat.	Isten után benned bízik mindörökre.
Ora Virgo tuum natum pro hac gente,	Szent fiadat, Boldogasszony, kérd e népért,
Ut superet inimicum te juvante,	Gyôzelemmel verje vissza ellenségét,
Et dispergat te orante,	Rabságának vesse végét,
Triumphemus super hostes te obtinente.	Adja neki égen-földön üdvösségét.
Sis tu Regni Pannoniae reparatrix,	Légy azért Pannóniának újítója,
Paganorum validorum enervatrix,	Erôsséges pogányoknak megrontója,
Ungarorum Consolatrix,	Magyarok vigasztalója,
Postque mortem ad aeterna gaudia ductrix.	Holtunk után mennyországnak megnyitója.


Pázmány Péter: Magyarország Nagy Királynôjérôl és Patronájáról.
Petrus Cardinalis Pázmány (1570--1637)	Pázmány Péter (1570--1637)
De Magna Hungariae Regina et Patrona.	Magyarország Nagy Királynôjérôl és Patronájáról.
O gloriosa, a speciosa,	Ó dicsôséges, ó te szépséges,
Stella luminosa;	Hajnalcsillag, ékes,
Domina mundi, mater gratiosa!	Világ Úrnôje, Anya, édességes!
Vox angelica, stirps prophetica,	Angyal hirdete, s látók zengzete;
Proles Davidica,	Ó, Dávid gyermeke,
Tibi concinit Salomon cantica.	Terólad dalolt Salamon éneke.
Regina caeli, medela mali,	Menny királynôje, seb kötözôje,
Fortitudo poli:	Sarkcsillag erôje,
Virgula plena colore vernali.	Bimbós ágacska, tavasz hirdetôje.
Aurora surgens, lucerna lucens,	Hajnala fénynek, lángos szövétnek,
Sol radiis fulgens;	Napsugara égnek,
Illuminatrix, tenebras excludens.	Földerítôje sivatag sötétnek.
Pulchra lunaris, fuga languoris,	Szépségnek holdja, ki a bajt oltja,
Fer opem revinctis,	S a rabot eloldja.
Qui puniuntur carcerum catenis.	Aki a börtön bilincseit hordja.
Solis aemula, fumi virgula,	Új nap világa, füst karcsúsága,
Pulchra puellula,	Leányok virága,
Te cuncupivit rex sine macula.	A makulátlan Király szíve vágya.
Torques aurea, regis vinea,	Nyaklánc, sárarany, kert, romlástalan,
Turris eburnea,	Elefántcsont torony,
Sis pauperibus salutis galea!	Üdvnek sisakja légy te a jámboron.
Palma virtutum nectar eaelicum,	Mennyei pálma, nektárcsepp lángja,
Odor aromatum,	Illat fûszerszámja,
Reduc errantes ad regnum paratum!	Bolygókat vígy el készített hazánkba,
Granum excussum, jubar effusum,	Földrehullt friss mag, fény, ami biztat,
Sidus animosum,	Eleven csillag,
Nostrum exaudi carmen sonorosum!	Legyen e dallam neked édes illat.
Dux militiae, fons laetitiae,	Hadak zászlója, öröm csorgója,
Flos pudicitiae:	Szemérem bimbója,
In te confluunt caeli divitiae,	Mennyei szépség egy-összefogója.
Lilium candens, rosa rubescens,	Völgyek lilioma, rózsa bíbora,
Viola redolens,	Illatos ibolya,
Sidus aureum gremio recondens.	Arany csillagot rejt kebled fátyola.
Virgo Maria! mundi gloria,	Szép Szûz Mária, világ vígasza,
Duc ad caelestia	Az égbe vigy haza,
Hic exulantes, ut sint in patria!	Számûzötteket: ott lelkünk városa.
O sacrum lurnen, sanctum solamen,	Napfény, kegyelem, boldog fegyelem,
Spiritus juvamen:	Szívbéli súlyegyen,
Tuis famulis vitam confer. Amen.	Adj szolgáidnak életet, úgy legyen!


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (201)338-4736
	Fax: (201)778-4263
	e-mail: felsoval@email.njin.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felsoval@email.njin.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web): http://www.piar.hu/pazmany

Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 16-17)