Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Címoldal
	Boldog FAUSTYNA KOWALSKA nôvér NAPLÓ Az Isteni Irgalmasság üzenete Tartalomjegyzék


Tartalomjegyzék

A könyv elektronikus változata

Impresszum oldal

Szentatya levele

Lectori Salutem -- Üdvözlet az Olvasónak (Seregély István érsek)

Elôszó a Napló elsô lengyel kiadásához. (kard. Andrzej M. Deskur)

Bevezetô a Napló harmadik lengyel kiadásához (s.M. Elzbieta Siepak)

Szerkesztôi megjegyzések (Antalóczi Lajos)

Kronológia

Napló

1. Füzet

1-100

101-200

201-300

301-400

401-521

2. Füzet

522-600

601-700

701-800

801-900

901-1000

3. Füzet

1001-1100

1101-1230

4. Füzet

5. Füzet

1322-1400

1401-1500

1501-1589

6. füzet

1590-1700

1701-1803

Felkészülésem a szentáldozásra

A vetés elsô hajtásai -- Utószó (Antalóczi Lajos)

Jegyzetek

Személynevek

Helynevek

Tárgymutató

Fausztina nôvér életének állomáshelyei. Térkép

Az Isteni Irgalmasság Rózsafüzére

Képek


 A könyv elektronikus változata

Ez a program az azonos címû könyv elektronikus változata. A könyv 1998-ban jelent meg az egri Kisboldogasszony Plébánia és az egri Fôegyházmegyei Könyvtár kiadásában az ISBN 963 00 2155 2 azonosítószámmal. Az elektronikus változat a könyv szerkesztôje, Antalóczi Lajos pp. prelátus, plébános, érseki könyvtárigazgatója engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektornikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más jog a könyv kiadójáé.

Az elektronikus változat igyekezett a nyomtatott könyv tipográfiai megoldásaihoz a lehetô legnagyobb mértékben hû maradni, ami csak egy-két jelentéktelen esetben nem sikerült. Mivel egy-egy füzet tartalma túl sok a számítógépes program egy fejezetének, a könnyebb kezelhetôség céljából a füzeteket lebontottuk kb. 100 kéziratos fejezetekre. Mivel az operációs rendszer nem képes bizonyos lengyel betûket megjeleníteni, azokat a legközelebbi latin betûre írtuk át.

A program címoldalán Adolf Hyla: az Irgalmas Jézus képe látható, amely Fausztina nôvér kolostorában, Krakkó--Lagiewniki, ul. Siostry Faustyny 3/9. található. Felszentelve: 1944. 04. 16. Ld. 1. sz. jegyzetet is!

A program tartalmazza a könyv képanyagát fekete-fehér változatban, alacsony, képernyô felbontásban. A program csak 256 színû képernyôbeállítás mellett tudja a képeket hitelesen mutatni, ha ennél kevesebb szín van definiálva, a képek torzítva jelennek meg. Ebben az esetben állítsa át a képernyôt legalább 256 színre és indítsa újra a programot.

A könyv képanyagát nyomdai minôségû 300 dpi felbontásban külön állományban adja közre a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár. Az állományok tömörítve az FNKEP.ZIP nevû file-ban tölthetôk le. A ZIP file nagysága 11,526,373 byte és kibontás után a következô ,,bitmap'' formátumú állományok találhatók benne:

Kattintson a  file nevére, hogy meglássa a képet fekete-fehérben.

A file neve	A file mérete (byte-ban)	A kép mérete (pixel-ben)	Színes/ FF	A kép tartalma
fnfkep1.bmp	2,526,038	978 x 860	SZ	Fausztina nôvér. -- Archív felvétel. (Színezett.)
fnfkep2.bmp	870,338	977 x 887	FF	Fausztina nôvér 1936 (?) után. -- Archív felvétel.
fnfkep3.bmp	2,550,838	1328 x 1920	FF	Prof. dr. Michal Sopocko * 1888. 11. 1. Juszewszczyzna s.g. Nowosady, + 1975. 11. 15. Bialystok. -- Archív felvétel. (További életrajzi adatok: Jegyzetek 41)
fnfkep4.bmp	1,961,498	982 x 665	SZ	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongragációjának krakkói kolostora. Kraków--Lagiewniki, ul. Siostry Faustyny 3/9. Fotó: Stanislaw Markowski.
fnfkep5.bmp	2,007,478	703 x 950	SZ	Az Irgalmas Jézus vilniusi képe. Festette: Eugeniusz Kazimirowski 1934. Fotó: dr. Stanislaw Swidzinski.
fnfkep6.bmp	1,546,438	547 x 940	SZ	Az Irgalmas Jézus krakkói képe. Festette Adolf Hyla 1943. A lengyel felirat: JEZU, UFAM TOBIE. A felirat komputeres cseréjét a magyar fordítás számára a kiadó végezte el.
fnfkep7.bmp	1,660,918	607 x 910	SZ	Az Irgalmas Jézus-oltár a krakkói kolostor kápolnájában A. Hyla festményével. Fausztina nôvért bodoggá avatása után az oltár alatt helyezték örök nyugalomra. Fotó: Stanislaw Markowski.
fnfkep8.bmp	1,889,078	629 x 1000	SZ	Fausztina nôvér bodoggá avatása alkalmával (1993. ápr. 18.) Rómában kiállított kép. Fotó: Krisztof Bartczak.
fnfkep9.bmp	1,773,783	627 x 943	SZ	Az Irgalmas Jézus-oltár a várpalotai Nagyboldogasszony templomban 1996. Festette: Csonka Ernô (Szombathely). -- Fotó: Pintér László


Impresszum

Impresszum oldal

A magyar fordítás alapjául szolgáló mû:

DZIENNICZEK, Slugi Bozej s.M. Faustyny Kowalskiej. Kraków, 1981

© Zgromadzenia Sióstr Matki Bozej Milosierdzia

ul. Siostry Faustyny 3/9, 30--420 Kraków, Polska. 1981

Imprimatur a lengyel eredetin:

FRANCISZEK KARD. MACHARSKI

Metropolita Krakowski

Kraków, 18. 04. 1979.

Magyar kiadás:

Egri fôegyházmegyei engedéllyel

Nr. 653/1998. Eger, 1998. 04. 02.

SEREGÉLY ISTVÁN

érsek,

a MKPK elnöke

Fordította

TROJAN MÁRTA

A fordítást ellenôrizte, és a verseket fordította

KONCZ ÉVA

Szerkesztette

ANTALÓCZI LAJOS

© Kisboldogasszony Plébánia,

Eger, Széchenyi út 51. 1998

© Fôegyházmegyei Könyvtár,

Eger, Eszterházy tér 1. I/46. 1998

ISBN 963 00 2155 2

Nyomdai elôkészítés: PÉDERI ATTILA, Eger

Felelôs kiadó: Antalóczi Lajos


Szentatya levele

STAATSSEKRETARIAT

________

ERSTE SEKTION

ALLGEMEINE ANGELEGENHEITEN

A Vatikánból, 1997. augusztus 2-án

II. János Pál pápa örömmel értesült Boldog Faustina Kowalska Lelki Naplójának magyar nyelvû kiadásáról.

Ôszintén örül annak, hogy a magyar hívek ily módon is megismerkedhetnek Faustina nôvér lelkiségével, és kívánja, hogy Isten irgalmasságáról való elmélkedés üdvüket szolgálja.

A Lelki Napló magyar nyelven való megjelenésének alkalmából szívbôl adja apostoli áldását a kötet szerkesztôire és olvasóira egyaránt.

Giovanni Battista Re érsek, Substitutus

_________________

Fôtisztelendô

Dr. Antalóczi Lajos

Úrnak

Széchenyi út 51.

H-3300 Eger

_____________________________________

II. János Pál pápa Fausztina nôvér Naplójának jóváhagyásában, közzétételében és az Isteni Irgalmasság üzenetének világméretû elterjedésében meghatározó szerepet játszott. Hatodik lengyelországi látogatása alkalmával -- 1997. június 7-én -- elzarándokolt Boldog Faustyna Kowalska nôvér sírjához is. (Minderrôl részletesebben lásd: A vetés elsô hajtásai -- Utószó c. fejezetet)

A Szentatya ezt írja: ,,Meneküljünk Istenhez Krisztus által, megemlékezvén a Magnificat énekérôl, melyben Mária magasztalja a nemzedékrôl nemzedékre szóló irgalmat. Könyörögjünk Istenhez az Irgalomért századunk embere számára! Az Egyház, amely Mária példája szerint arra törekszik, hogy Istenben az emberek Anyja legyen, ebben az imádságban fejezze ki gondoskodását és hûséges szeretetét, amely szeretetbôl a könyörgés súlyos kötelezettsége származik.'' (Dives in misericordia 98)


Lectori Salutem -- Üdvözlet az Olvasónak

Seregély István érsek, MKPK elnöke

Köszöntöm az Olvasót. -- Maria Faustyna Kowalska nôvér Naplója a különbözô fordítások jóvoltából szélesedô körben válik ismertté a világon. Az ügyben éppen öt évvel ezelôtt fejezôdött be a huszonnyolc éven át tartó hivatalos vizsgálat. A Szentatya, a Hittani- és a Szenttéavatási Kongregáció hivatalos állásfoglalása és a sokasodó jelek nyomán bíborosok, püspökök, papok és a hívek növekvô tábora ismeri el a Napló értékeit, s tanúskodik a nyomában fakadó lelki gyümölcsökrôl. Örömömre szolgál, hogy Faustyna Kowalska Naplója -- immár a tizenkettedik idegen nyelven -- magyarul is megjelenik.

II. János Pál pápa 1993. április 18-án, húsvét második vasárnapján avatta boldoggá Faustyna Kowalska lengyel nôvért, az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagját. A Szentatya többek között így méltatta az új boldog érdemeit és küldetését:

,,Köszöntelek téged, Fausztina nôvér. Mától az Egyház boldognak hisz téged, különösképpen is lengyel és litván földön. Ó, Fausztina, mennyire csodálatraméltó volt a te utad! Vajon lehet nem gondolni arra, hogy éppen téged -- a mazowiecki lengyel nép szegény és egyszerû leányát -- választott ki Krisztus, hogy eszükbe juttassa az embereknek az Isten Irgalmasságának nagy titkát... Ez a titok prófétai kiáltássá lett a világhoz, Európához...

Magasztaljuk Istent nagy mûveiért, melyeket a nôvér lelkében végbevitt, és állandóan végbevisz az emberi lelkekben, melyek a boldog nôvér tanúságának és szózatának köszönhetôen fedezik fel az Isten Irgalmasságának végtelen mélységeit.''

A Szenttéavatási Kongregáció Dekrétuma röviden tájékoztat Maria Faustyna Kowalska életútjáról, buzgóságáról, hôsiesen gyakorolt erényeirôl, nagy lelki nyugalmáról és erejérôl, a türelemmel viselt súlyos betegségérôl. Ezt követôen a dokumentum ismerteti Maureen Cahill asszony Faustyna Kowalska nôvér közbenjárására történt csodálatos gyógyulását, amelyrôl a Szenttéavatási Kongregáció Orvosi Tanácsa 1992. május 12-én kijelentette: a gyógyulás ,,rendkívül gyors, tökéletes és maradandó, tudományunk alapján megmagyarázhatatlan.'' A Szentatya az ügy kapcsán így nyilatkozott: ,,Bizonyos, hogy Maureen Cahill úrnô igen gyors, tökéletes és maradandó gyógyulása tiszteletreméltó Maria Faustyna Kowalska közbenjárására Istentôl mûvelt csoda.''

Andrzej M. Deskur bíboros e könyvben is közzétett elôszavában pedig így fogalmaz: ,,Amikor Faustyna Kowalska nôvér Naplójának jelen kiadását az olvasók figyelmébe ajánlom, annak biztos tudatában teszem ezt, hogy a katolikus misztika egy olyan dokumentumáról írok, mely különleges értéket képvisel nem csak a lengyel, de az egyetemes Egyház számára is.''

Szívesen, és abban a reményben ajánlom tehát Testvéreimnek a Napló olvasását, hogy az Isten magyar népünk körében is nagy dolgokat mûvel általa, s ily módon hasznos eszköze lesz az evangelizációnak. Az egyszerû, mindössze két és fél osztályt végzett nôvér szavai, gondolatainak mélysége Isten akaratából nem csupán olvasási élményt nyújt, de az Isteni Irgalmasság üzenete új lendületet adhat keresztényi életünknek. Mint láttuk, a legilletékesebb egyházi vezetôk is tanúsítják ezt. Induljon hát útjára hazánkban is, és szívbôl kívánom, teremjen gazdag gyümölcsöket magyar földön.

Ajánlásomat a Szentatya szavaival zárom: ,,Az Egyház soha, egyetlen történeti korszakban -- különösen egy olyan idôszakban, mint a mi korunk -- sem feledkezhet meg arról, hogy könyörögve imádkozzék Isten irgalmáért a rossz sok fajtája ellen, amelyek szorongatják és fenyegetik az emberi nemet. Ez egyébként a Jézus Krisztusban élô Egyház elsôdleges joga és kötelessége: joga és kötelessége Isten és az emberek iránt. Minél inkább eltávolodik az ember Istentôl és az irgalom misztériumától..., az Egyháznak annál inkább joga és kötelessége, hogy hathatós kiáltással forduljon az isteni irgalomhoz. Ez a hathatós kiáltás különösen is sajátja korunk Egyházának...'' (Dives in misericordia 96)

Eger, 1998. április 19-én, Húsvét második vasárnapján

dr. Seregély István

érsek,

MKPK elnöke


Elôszó a Napló elsô lengyel kiadáshoz

Andrzej M. Deskur bíboros

Amikor Faustyna Kowalska[*] nôvér Naplójának jelen kiadását az olvasók figyelmébe ajánlom, annak biztos tudatában teszem ezt, hogy a katolikus misztika egy olyan dokumentumáról írok, mely különleges értéket képvisel nemcsak a lengyel, de az egyetemes Egyház számára is. Ez a kritikai és hiteles kiadás a Fausztina nôvér boldoggá avatását elôkészítô bizottság által a területileg illetékes Krakkói Érsekség irányítása alatt készült.

Az Isteni Irgalmasság tiszteletét tartalmazó Napló az utóbbi idôben két okból kifolyólag is igen idôszerûvé vált:

Elôször is, a Hittani Kongregáció két évvel ezelôtti nyilatkozatával véglegesen visszavonta azokat a kifogásokat és fenntartásokat, melyeket a Szent Offícium Kongregáció emelt korábban Fausztina nôvér írásaival szemben. Az Indexrôl való törlés következtében az említett Naplóban foglalt Isteni Irgalmasság tisztelete (kultusza) újra felélénkült minden kontinensen; ezt bizonyítják azok a tanúságtételek, melyek folyamatosan érkeznek a boldoggá avatást elôkészítô bizottsághoz és a Rendbe, melynek Fausztina nôvér tagja volt.

Másrészt II. János Pál pápa legutóbb kiadott enciklikája, a Dives in misericordia szerencsésen irányította rá az Egyház, sôt a laikus világ figyelmét is Istennek erre a rendkívüli tulajdonságára és egyúttal a megváltás ökonómiájának különleges aspektusára, amit Isten irgalmassága jelent.

Beható tanulmányozásra lenne szükség, mely feltárná Fausztina nôvér Naplójának és az idézett enciklikának közös pontjait, nem beszélve az esetleges összefüggésekrôl. Ilyen érintkezési pontokat valószínûleg nagy számban találnánk az idézett mûvekben, mivel mindkettôt ugyanaz a forrás ihlette, nevezetesen az Isteni kinyilatkoztatás és Krisztus tanítása. Ezenkívül ugyanabból a lelki környezetbôl származnak, Krakkóból, tudomásom szerint az egyetlen városból, melyben az Isteni Irgalmasságnak szentelt legrégebbi templom áll. Azt is ki kell még emelni, hogy maga Karol Wojtyla bíboros volt az, aki mint Krakkó érseke Faustyna Kowalska nôvér boldoggá avatási eljárását kezdeményezte, és ezt az eljárást elindította.

Mindezek fényében Fausztina nôvér Naplója óriási jelentôségre tett szert a katolikus lelkiségen belül, és ezért fontossá vált hiteles kiadásának elkészítése, hogy ily módon elejét vegyük a szöveg elferdítéseinek, ami gyakran megesik, akkor is, ha jóhiszemû, ám kellô felkészültséggel nem rendelkezô emberek végzik egy szöveg kiadását. Így elkerülhetôvé válik, hogy eltérô, sôt egymásnak ellentmondó kiadások jelenjenek meg, amint ez megtörtént pl. a Gyermek Jézusról nevezett Szent Teréz lelkinaplójának -- az Egy lélek történetének -- esetében.

A Napló felületes átolvasása során az olvasót megdöbbentheti nyelvének egyszerûsége, sôt az elôforduló nyelvtani és stilisztikai hibák, de ne felejtsük el, hogy a Napló szerzôje még befejezett általános iskolai végzettséggel sem rendelkezett. A Naplóban foglalt teológiai tanítás önmagában is éreztetheti az olvasóval annak rendkívüliségét, ha pedig figyelembe vesszük a Fausztina nôvér végzettsége és teológiai tanítása közötti kontrasztot, ez mindenképpen igazolja Isten kegyelmének különös befolyását.

Szeretném itt felidézni találkozásomat napjaink egyik jól ismert misztikusával, Speranza nôvérrel, aki Colle Valenzaban, nem messze Toditól létrehozta az Amore Misericordioso néven ismert, sokak által látogatott zarándokhelyet. Megkérdeztem Speranza nôvért, ismeri-e Fausztina nôvér írásait, és mi a véleménye róluk. Nagy egyszerûséggel válaszolt: ,,Ezek az írások csodálatos tanítást tartalmaznak, de amikor olvassuk, nem szabad elfeledkeznünk arról, hogy Isten a filozófusokhoz a filozófusok nyelvén szól, az egyszerû lelkekhez pedig az egyszerû emberek nyelvén, és csak ezek elôtt az utóbbiak elôtt tárja fel azokat az igazságokat, melyek e világ tudósai és bölcsei elôtt rejtve vannak.''

Ennek az elôszónak a végén szabad legyen még egy személyes élményemet felidéznem 1952-bôl, amikor elôször vettem részt ünnepélyes boldoggá avatáson a Szent Péter bazilikában. Az ünnepség után a résztvevôk közül néhányan megkérdezték: ki is volt tulajdonképpen az illetô férfi vagy nô, akit boldoggá avattak? A kérdés nagyon zavarba hozott, mivel abban a pillanatban nem tudtam pontosan, kik is voltak ezek az emberek, bár tudtam, hogy a boldoggá avatás lényege az, hogy példaképeket állítson Isten népe elé, akiket követhet, akiknek életén elmélkedhet.

A boldogok és boldoggá avatásra várók között Lengyelországnak jelenleg két olyan embere van, akiket az egész világ ismer, és tudja, kik voltak, mit tettek életükben, és milyen küldetést hordoz az életük. Ez a két személy: Boldog Maximilian Kolbe, a szeretet vértanúja, valamint Faustyna Kowalska nôvér, az Isteni Irgalmasság apostola.

Róma, 1980. dec. 20.

+ Andrzej M. Deskur

c. érsek (Tene)

*	Fausztina nôvér teljes lengyel neve: Maria Faustyna Helena Kowalska. A keresztségben a Helena, a rendben a beöltözés alkalmával a Maria Faustyna nevet kapta. A vonatkozó irodalom a legtöbb esetben csupán Faustyna Kowalska néven emlegeti. Magyarországon Fausztina nôvérnek mondják és írják. Kiadványunkban mi is Fausztina nôvérnek nevezzük, de ha a családi névvel együtt kell leírnunk nevét, akkor minden esetben lengyeles formában írjuk a keresztnevet is: Faustyna Kowalska -- a szerk.


Bevezetô a Napló harmadik lengyel kiadásához

s.M. Elzbieta Siepak Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregció tagja

1. Faustyna M. Kowalska nôvér, Isten Irgalmasságának ma már világszerte ismert apostola, a teológusok véleménye szerint az Egyház legjelentôsebb misztikusai közé számít.

Egy tízgyerekes, szegény, vallásos parasztcsalád harmadik gyermekeként született Glogowiecben, és Helén névre keresztelték a Swinice Warckie plébánia templomában. Gyermekkorától kezdve mély vallásos lelkület, az ima szeretete, szorgalom, engedelmesség és az emberi nyomor iránti érzékenység jellemezte. Az iskolát csak két és fél évig látogathatta: tizenhat éves, mikor Aleksandrówban és Lódzban szolgálóleány lesz, hogy szülein segítsen.

A hivatás hangja már hétéves korában megszólal lelkében (két évvel elsô Szentáldozása elôtt), de szülei nem akarják, hogy kolostorba lépjen. Ebben a helyzetben Helén megpróbálta elnyomni magában az Isten hívó szavát. Az egyik látomásában megjelenô szenvedô Krisztus szemrehányó szavai -- (Napló 9) -- azonban arra kényszerítették, hogy helyet keressen magának egy kolostorban. Több kolostor kapuján is bekopogott, de sehová sem vették fel. 1925. augusztus 1-én lépte át az Irgalmasság Anyjáról nevezett kongregáció küszöbét Varsóban a Zytnia utcában. Naplójában írja: ,,Az volt a benyomásom, mintha a paradicsomi életbe léptem volna be. Szívem egyetlen hálaima volt.'' (Napló 17)

Néhány hét múlva erôs kísértést érzett, hogy egy másik kongregációba lépjen, ahol több ideje maradna az imára. Ekkor megjelent elôtte Krisztus sebekkel borítva, és így szólt: ,,Te okozol nekem ekkora fájdalmat, ha kilépsz ebbôl a rendbôl. Ide hívtalak, nem máshová, és sok kegyelmet készítettem számodra.'' (Napló 19)

A rendben Fausztina Mária nôvér nevet kapta. Újoncidejét Krakkóban töltötte és itt tette le elsô, majd öt évvel késôbb örök fogadalmát -- a tisztaságra, a szegénységre és az engedelmességre, St. Rospond püspök jelenlétében. A kongregáció több házában is dolgozott, legtovább Krakkóban, Plockban és Vilniusban, ahol szakács, kertész és portás munkakörben tevékenykedett.

Kívülrôl semmi sem árulta el rendkívül gazdag misztikus életét. Buzgón teljesítette kötelességeit, hûségesen követte rendje szabályait, áhítatos, hallgatag volt, de derûs, tele jóindulatú és önzetlen felebaráti szeretettel.

Egész életében következetesen törekedett az Istennel való mind bensôségesebb egyesülésre, és igyekezett áldozatosan együttmûködni Jézussal a lelkek megmentése ügyében: ,,Jézusom, te tudod, hogy egészen fiatal éveimtôl kezdve nagy szent akartam lenni, azaz oly bensôségesen akartalak szeretni, ahogy eddig egy lélek sem szeretett Téged.'' (Napló 1372)

Naplója feltárja lelki élete mélységeit. Az olvasó megismerkedhet lelkének Istennel való mély egyesülésével, erôfeszítéseivel, harcaival a keresztény tökéletességre vezetô úton. Isten gazdagon megajándékozta kegyelmekkel: a kontempláció adományával, az Isteni Irgalmasság titkának mélységes megismerésével, látomásokkal, kinyilatkoztatásokkal, rejtett stigmákkal, a prófétálás adományával, az emberi lelkekben való olvasás tudományával és a ritkán elôforduló misztikus eljegyzés rendkívüli kegyelmével. Ily gazdag adományok mellett mégis azt írja: ,,Sem a kegyelmek, sem a sugallatok, sem az elragadtatások, sem sok adomány nem teszik a lelket tökéletessé, csak a lelkemnek bensô egyesülése Istennel. Szentségem és tökéletességem akaratomnak az Isten akaratával való szoros egyesülésén alapszik.'' (Napló 1107)

A szigorú életmód és a kimerítô böjtök -- melyeket még a rendbe való belépés elôtt magára kényszerített -- annyira legyengítették szervezetét, hogy már a posztulátus alatt el kellett küldeni a Varsó melletti Skolimówba, hogy javítsanak egészségi állapotán. Elsô novíciátusi éve után átélte az ún. ,,sötét éjszaka'' rendkívüli fájdalmas misztikus tapasztalatait, ezt követôen a küldetésébôl adódó sok megalázó szenvedést és lelki gyötrelmet kellett elviselnie. Fausztina nôvér felajánlotta életét a bûnösökért, a lelkek megmentéséért, emiatt is különbözô szenvedések érték. Élete utolsó éveiben megerôsödtek belsô szenvedései, az ún. ,,lélek passzív éjszakája'', valamint testi fájdalmai: elôrehaladott állapotba került tuberkulózisa, mely megtámadta tüdejét és az emésztô-rendszerét. Emiatt két alkalommal néhány hónapos kórházi kezelésen is volt Krakkóban, a Pradnikon.

Fizikailag egészen felemésztôdve, de lelkileg teljesen éretten, Istennel való misztikus egyesültségben, a szentség hírében halt meg 1938. október 5-én, alig harminchárom évesen, melybôl tizenhárom évet töltött a rendben. Testét Krakkó-Lagiewnikiben, a kolostori temetô sírboltjában helyezték örök nyugalomra, amely 1966-ban a boldoggá avatás információs pere folyamán átkerült a kápolnába.

Erre az egyszerû, képzetlen, de bátor és Istent határtalanul szeretô szerzetesnôre az Úr Jézus olyan missziót bízott, ami az egész világnak szól: az Irgalmasság üzenetét. ,,Ma téged küldelek az egész emberiséghez irgalmasságom üzenetével -- mondta Jézus. Nem büntetni akarom a sérült emberiséget, inkább meg akarom gyógyítani és irgalmas Szívemre szorítani.'' (Napló 1588) ,,Te vagy irgalmasságom titkárnôje, erre a tisztségre jelöltelek ki a jelen és az eljövendô életben (Napló 1605), ... hogy közöld a lelkekkel nagy irgalmamat, melyet irántuk érzek, és bátorítsd ôket: bízzanak irgalmam mélységében.'' (Napló 1567)

2. Fausztina nôvér küldetése. Ez a küldetés röviden összefoglalva azon alapszik, hogy a mindenki által öröktôl fogva ismert, de feledésbe merült igazságot, Isten irgalmas szeretetét újra az emberek emlékezetébe idézze, és az Isteni Irgalmasság kultuszának újabb formáit ismertesse meg, melynek gyakorlata a vallásos élet megújulására vezet a keresztényi bizalom és irgalom szellemében.

A Naplót (lelki önéletrajz) Fausztina nôvér Jézus világos parancsára életének négy utolsó évében írta. Benne a nôvér lelkének aktuális és korábbi, Istennel való találkozásait jegyezte le. Ahhoz, hogy feljegyzéseibôl küldetésének lényegét megérthessük, tudományos elemzésre is szükség volt, amit az ismert és nagyra becsült teológus, Prof. Ignacy Rózycki atya végzett el. Ennek a munkának rövidített változatát tartalmazza Az Isteni Irgalom, az Isteni Irgalom kultuszának alapvonásai címû referátum. A Fausztina nôvér által ismertetett Isteni Irgalmasság kultuszáról szóló korábbi munkák csak néhány elemet tartalmaznak, s néha lényegtelen dolgokkal foglalkoznak, pl. a litániával és kilenceddel, meg sem említvén az Irgalmasság óráját. Ugyanazt emeli ki Rózycki atya is: ,,Mielôtt megismerkednénk az Isteni Irgalmasság kultuszának konkrét formáival, figyelembe kell vennünk, hogy nincs közöttük ismert és kedvelt litánia vagy kilenced.''

Az Isteni Irgalmasság kultuszának új, konkrét formáit az Úr Jézus hozzájuk fûzött ígéretei alapján kell kiválasztanunk. Ezen ígéretek beteljesedésének feltételei: az Isten jóságába és irgalmába vetett bizalom és a felebarátainkkal szembeni szeretet. Prof. Rózycki az Isten Irgalmához szóló áhítat öt formáját sorolja fel:

a.) Az Irgalmas Jézus képe. Rajzát Plockban, 1931. február 22-én kapott látomás alapján jegyezte fel a nôvér. ,,Este, amikor a cellámban voltam, megpillantottam az Úr Jézust fehér ruhában. Egyik kezét áldásra emelte, a másikkal megérintette mellén a ruháját. Mellébôl a ruha nyílásán két hatalmas sugár tört elô, egy piros és egy halvány. ... Kis idô múlva azt mondta Jézus: Fess egy képet annak alapján, amit látsz, ezzel az aláírással: Jézusom, bízom Benned.'' (Napló 47) ,,Azt kívánom, hogy a képet... húsvét után az elsô vasárnapon ünnepélyesen áldják meg. Ez a vasárnap legyen az Irgalmasság ünnepe!'' (Napló 49)

A kép mondanivalója szorosan kapcsolódik ennek a vasárnapnak liturgiájához. Az Egyház ezen a napon János Evangéliumát olvassa fel, amikor a feltámadt Jézus megjelent az utolsó vacsora termében, s megalapította a bûnbánat szentségét (Jn 20,19-29). Mint feltámadt Üdvözítôt ábrázolja Ôt a kép, aki szenvedése és kereszthalála árán megváltott minket. A vér és víz sugarai, melyek a lándzsa által megnyitott szívébôl (nem látható a képen) törnek elô, és a keresztre feszítés sebei a Nagypéntek eseményeire emlékeztetnek (Jn 19,17-18; 33,37). Tehát az Irgalmas Jézus képe az Evangélium e két eseményéhez kapcsolódik, melyek a legtökéletesebben fejezik ki Isten szeretetét az emberek iránt.

Krisztusnak ezen a képén jellemzô a két sugár. Jelentôségérôl kérdezve így válaszol az Úr: ,,A halvány sugár a vizet jelenti, ami a lelket tisztítja meg, a piros a vért, amely a lélek élete. ... Boldog, aki ezek árnyékában él.'' (Napló 299) A lelket a keresztség és bûnbánat szentsége tisztítja meg, és legbôségesebben az Oltáriszentség táplálja. A két sugár tehát a szentségeket és a Szentlélek összes kegyelmét jelenti -- amelynek bibliai jelképe a víz --, valamint az új szövetséget Isten és ember között, amelyet Jézus az Ô vére által kötött.

Az Irgalmas Jézus képét gyakran az ,,Isteni Irgalmasság'' képének is mondják, ami helyes, mert épp Krisztus húsvéti misztériumában nyilvánul meg legjobban Istennek az emberek iránti végtelen szeretete.

A kép nemcsak az Isteni Irgalmasságot ábrázolja, de emlékezetünkbe idézi az Isten iránti bizalom és a felebarátaink iránt tettekben megnyilvánuló szeretet kötelességét. A kép aláírása Jézus akaratából: ,,Jézusom, bízom Benned.'' ,,A kép emlékeztessen irgalmam követelményeire, mert a legerôsebb hit sem segít semmit cselekedetek nélkül.'' (Napló 742)

A kép így értelmezett kultuszához, mely alapvetôen a keresztény bizalmon és irgalmasságon nyugszik, az Úr különbözô ígéreteket fûzött: örök üdvösséget, a keresztény tökéletesség útján nagy elôrehaladást, a boldog halál kegyelmét és minden más kegyelmet, melyet az emberek bizalommal kérnek. ,,A kép által sok kegyelmet fogok kiosztani a lelkeknek, ezért hozzáférhetôvé kell tenni minden lélek számára.'' (Napló 570)

b.) Az Irgalmasság ünnepe. Isten Irgalmasságának tiszteletében ez áll elsô helyen. Jézus elsô alkalommal 1931-ben, Plockban beszélt Fausztina nôvérnek arról a kívánságáról, hogy ünnepet szenteljenek az Isten Irgalmasságának: ,,Azt kívánom, hogy legyen az Irgalmasságának ünnepe. Azt kívánom, hogy a képet, melyet ecsettel fogsz megfesteni, húsvét után az elsô vasárnapon ünnepélyesen áldják meg! Ez a vasárnap legyen az Irgalmasság ünnepe!'' (Napló 49)

Az Irgalmasság ünnepének Húsvét utáni elsô vasárnapra történô helyezése mély teológiai értelemmel bír, amely a megváltás húsvéti titka és az Isteni Irgalmasság titka között fennálló szoros összefüggésre utal. Ezt az összefüggést hangsúlyozza az ünnepet elôkészítô Isteni Irgalmassághoz végzett kilenced, amit Nagypénteken kell elkezdeni.

Az ünnep nemcsak egy nap, melyen Istent különösképpen tiszteljük irgalmasságának titkában, hanem állandó kegyelem forrása minden ember számára: ,,Azt kívánom -- mondta Jézus -- hogy az Irgalmasság ünnepe menedék és menekvés legyen minden lélek, de fôleg a szegény bûnösök részére.'' (Napló 699) ,,Keserves szenvedéseim ellenére elvesznek [egyes] lelkek. Utolsó mentôövet adok nekik, ez Irgalmasságom ünnepe. Ha nem dicsôítik irgalmamat, örökre elvesznek.'' (Napló 965)

Ennek az ünnepnek nagyságát a hozzáfûzött ígéretek nagyságával lehet lemérni, melyeket Jézus ígért: ,,Aki ezen a napon az Élet Forrásához járul, bûnei és az értük járó büntetés teljes elengedését nyeri el.'' (Napló 300) ,,Ezen a napon megnyílik irgalmam mélysége: a kegyelmek tengerét árasztom minden lélekre, aki irgalmam forrásához közelít. Egy lélek se féljen közeledni hozzám, még ha bûnei skarlátpirosak lennének is.'' (Napló 699)

Eme nagy kegyelmek elnyeréséhez teljesíteni kell az Isten irgalma iránti tisztelet feltételeit, melyek: a bizalom Isten jóságában, a felebaráti szeretet gyakor-lása, a megszentelô kegyelem állapotában (szentgyónás után) méltó Szentáldozás. Jézus mondta: ,,Egyetlen lélek sem nyerhet megigazulást, amíg nem fordul bizalommal irgalmasságomhoz. Ezért kell a Húsvét utáni elsô vasárnapot Irgalmasságomnak szentelni. A papok ezen a napon hirdessék a lelkeknek nagy és végtelen irgalmamat.'' (Napló 570)

c.) Az Isteni Irgalmasság rózsafüzére. Ezt a rózsafüzért Jézus Vilniusban, 1935. szeptember 13-14-én diktálta Fausztina nôvérnek bocsánatért könyörgô, Isten haragját lecsillapító imaként (vö. Napló 474-476).

Ebben az imában az imádkozó felajánlja az Atyaistennek Jézus Krisztus Testét, Vérét, Lelkét és Istenségét saját maga, felebarátai és az egész világ bûneinek bocsánatáért. Mialatt egyesül Jézus áldozatával, hivatkozik arra a szeretetre, mellyel a Mennyei Atya Fiában megajándékozott minden embert.

Ebben az imában irgalmat kérünk magunknak, és az egész világnak. Ezzel az irgalmasság cselekedetét gyakoroljuk. Az alapvetô bizalom és minden jó ima feltétele mellett (alázat, kitartás, Isten akaratával való egyesülés) a hívôk elnyerhetik Krisztus ígéretét, mely fôleg haláluk óráját illeti: a megtérés kegyelmét és a békés halált. Nemcsak azok, akik ezt a rózsafüzért imádkozzák, hanem a haldoklók is, akik mellett ezt mások mondják. Jézus mondta: ,,Ha ezt az imát haldokló mellett mondják, mérséklôdik Isten haragja és mérhetetlen irgalom veszi körül a lelket.'' (Napló 811) Az általános ígéret így hangzik: ,,Úgy tetszik nekem, hogy ez által az ima által mindent megadjak, amire engem kértek (Napló 1541), ... ha ez megegyezik akaratommal.'' (Napló 1731) Mindaz, ami nem egyezik Isten akaratával, nem jó az embernek sem, fôleg örök boldogságára vonatkozóan.

Más helyen ezt mondta Jézus: ,,E rózsafüzér imádkozásával közelebb hozod hozzám az emberiséget.'' (Napló 929) ,,Azokat a lelkeket, akik ezt a rózsafüzért imádkozzák, már életükben körülöleli irgalmam, különösen pedig haláluk óráján.'' (Napló 754)

d.) Az Irgalmasság órája. 1937. októberében Krakkóban Fausztina nôvér figyelmét az Úr Jézus halála órájának tiszteletére hívta fel: ,,Valahányszor hallod, hogy hármat üt az óra, merülj el teljesen irgalmasságomban, dicsôítsd és magasztald; hívd le az egész világra hatalmát, fôleg a szegény bûnösökre, mert az irgalom ebben az órában nyílt meg teljesen a lelkek számára.'' (Napló 1572) Az Úr Jézus elég pontosan megadta azt az imamódot is, ami Isten Irgalmasságának kultuszában ennek a formának legjobban megfelel: ,,Igyekezz ebben az órában elvégezni a keresztutat! -- mondta Fausztinának -- Ha ez nem lehetséges, kis idôre térj be a kápolnába, tiszteld irgalommal teli Szívemet a Legméltóságosabb Oltáriszentségben. Ha ez sem lehetséges, akkor merülj el imádságban -- ha röviden is -- ott, ahol éppen vagy.'' (Napló 1572)

Rózycki professzor három feltételt sorol fel, melyek szükségesek az ebben az órában mondott ima meghallgatásához:

1.) Az imát Jézushoz intézzük.

2.) Délután háromkor történjék.

3.) Jézus kínszenvedéseinek értékére hivatkozzon.

,,Ebben az órában -- mondta Jézus -- kéréseddel mindent elnyersz magad és mások számára. Ebben az órában lépett a kegyelem a világba: az irgalom legyôzte az igazságosságot.'' (Napló 1572)

e.) Az Irgalmasság tiszteletének terjesztése. Ezt azért emelte ki Rózycki atya, mert ehhez is ígéretek fûzôdnek. Jézus: ,,Azokat a lelkeket, akik irgalmasságom tiszteletét terjesztik, egész életükben megoltalmazom, mint gyengéd anya óvja csecsemôjét. Haláluk óráján pedig nem bírájuk, hanem irgalmas Megváltójuk leszek.'' (Napló 1075)

Az Isten Irgalmassága iránti kultusz lényege: az Isten iránti keresztény bizalom és a felebarát tettekben megnyilvánuló szeretete. Az Úr Jézus ,,teremtményeitôl bizalmat'' (Napló 1059) követel, valamint az irgalmasság cselekedeteinek végrehajtását tettel, szóval vagy imádsággal. ,,Felebarátaid iránt mindig és mindenhol irgalmasságot kell tanúsítanod. Ez elôl nem térhetsz ki sem kényszerre hivatkozva, sem kifogással, sem bocsánatkéréssel.'' (Napló 742) Jézus azt kívánja tisztelôitôl, hogy a nap folyamán legalább egy jó cselekedetet végezzenek felebarátaikért.

Az Isteni Irgalmasság tiszteletének terjesztése nem kíván feltétlenül sok szót, hanem a hit keresztény alapját, az Isten iránti bizalmat követeli meg, és azt, hogy minél irgalmasabbak legyünk. Az apostoli küldetés ezen példáját adta életével Fausztina nôvér.

f.) Az Isteni Irgalmasság kultusza a vallásos élet megújítására törekszik az Egyházban a keresztényi bizalom és irgalmasság szellemében. Így kell értelmeznünk az ,,új kongregáció'' fogalmát, mellyel találkozhatunk a Napló lapjain. Fausztinában fokozatosan érlelôdött meg Krisztus óhajtása, és bizonyos fejlôdésen ment keresztül; egy szigorúan szemlélôdô rendtôl eljutott egy olyan mozgalomig, melybe a (nôi és férfi) apostoli rendek, valamint a világi emberek is belekapcsolódhatnak. Ez a hatalmas, nemzetek fölötti közösség egy nagy család, melyet Isten irgalmasságának titkában egyesít, s mely azt akarja, hogy Isten ezen tulajdonsága visszatükrözôdjék a szívekben és a tettekben, valamint Ôt kívánja dicsôíteni. Ez egy olyan közösség, mely különbözô módon, állapottól és hivatástól függôen (papi, szerzetesi hivatás vagy elhivatottság a világi életre) a bizalom és irgalom evangéliumi ideáljával él. Életével és szavaival Isten Irgalmasságának felfoghatatlan titkát terjeszti, és Isten irgalmáért esedezik a világ számára.

Fausztina nôvér küldetésének mély megalapozottságát találhatjuk a Szentírásban és az egyházi dokumentumokban, kiváltképp a Szentatya, II. János Pál Dives in misericordia címû enciklikájában.

3. A Napló harmadik kiadásának elôzményei. Fausztina nôvér Naplójának elsô, kritikai kiadása 1981-ben jelent meg az Irgalmasság Anyja Nôvéreinek Kongregációja és a Máriás Papok (Ksieza Marianie) -- Kosztka Szent Szaniszlóról elnevezett amerikai rendtartományának -- kiadója együttmûködésével. A Napló hat, kézzel írott füzetét, valamint a Felkészülésem a Szentáldozásra c. füzetet tartalmazza. A kiadványt Andrzej M. Deskur érsek elôszavával, Jerzy Mrówczynski atya fôként a mûvet érintô részletes bevezetôjével, Fausztina nôvér életének kalendáriumával, a Napló tartalmát magyarázó jegyzetekkel, valamint személy-, hely- és tárgymutatókkal látták el.

A Napló második kiadását az Imaapostolság Kiadója (Wydawnictwo Apostolstwa Modlitwy) készítette el 1987-ben. A népszerûsítô jellegû kiadásban részben eltekintettek a zárójelek használatától, melyekben a kéziratból hiányzó betûket vagy a rövidítések magyarázatát tüntették föl. Ugyancsak átszerkesztették a jegyzeteket, a mutatókat, valamint a kalendáriumot.

A Napló harmadik kiadása a Máriás Papok lengyel tartományának kiadójánál (Wydawnictwo Ksiezy Marianów) jelent meg az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának együttmûködésével. A második kiadást veszi alapul. Az új kiadványhoz Andrzej M. Deskur Kardinális atya írt elôszót, Jerzy Mrówczynski atya bevezetôjének helyére pedig a jelen szöveg került. Fontosnak tartjuk ugyanis, hogy a mû soron következô kiadásánál közelebb kerüljön az olvasóhoz a Napló Szerzôjének alakja és az ô küldetése, s ezáltal olvashatóbb legyen a könyv. Némely nyelvi hibát ugyancsak kijavítottak, valamint az aktuális adatokat bevezették a jegyzetekbe.

Az Isteni Irgalmasság nagyobb dicsôségére!

Krakkó, 1991. december

s. M. Elzbieta Siepak

ZMBM


Szerkesztôi megjegyzések

Antalóczi Lajos plébános, érseki könyvtárigazgató

Kincset tart kezében az Olvasó. Boldog Faustyna Kowalska -- ahogy Magyarországon nevezik: Fausztina nôvér -- Naplóját, amit a teológusok, a papok és a szerzetesek egyre szélesebb körben sorolnak a misztikus irodalom legjelentôsebb alkotásai közé. A Napló századunk harmincas éveinek közepén -- mondhatni az atomkor küszöbén -- íródott. A világ már javában szenved az elhatalmasodó bûn nyomában járó pusztítástól (vö. Jak 1,15). Sorra teljesednek az Isteni Irgalom Anyjának La Salette-i és fatimai szavai. Az emberiséget néhány év választja el a második világháborútól. A háborút követôen a technika csodái kápráztatnak, az erôszakos ateizmus nyomában pedig mindent tarolni igyekszik a kozmopolita, liberális szemlélet. Látszólag minden erô az Isten és az istenhit ellen szervezôdik. Egyházunk statisztikai adatai valamennyi kontinensen komolyan figyelmeztetnek erre a jelenségre.

Szentatyánk a tendenciával szemben meghirdette az újraevangelizálást. Ennek megvalósításához egyházunk a hagyományos lelkipásztori módszerek mellett új és hatékonyabb evangelizációs eszközöket keres. Útkeresésünk jelenlegi helyzetében biztató, hogy híveink egyre nagyobb felelôsséggel és egyre szélesebb körben vállalnak részt az evangelizációs munkából.

Ebben a válságosnak tûnô környezetben új fény tûnik fel az Egyház egén, az Isteni Irgalmasság üzenete (vö. Napló 378). Ez a fény a megtestesült Ige Szívébôl árad, és beragyogja az egész világot. (,,Amikor azonban elhatalmasodott a bûn, túláradt a kegyelem...'' Róm 5,20b) Az irgalom végighúzódik az üdvtörténeten, hiszen az istenfélôk nemzedékrôl nemzedékre (vö. Lk 1,50) részesei lehetnek, most azonban a derengô, a szunnyadó fény meg akarja világítani lelkünk valamennyi rejtekét, az Isteni Irgalom vonzó szeretetével megszólít minden embert. Megszólít és új életre hív. A szeretet civilizációjának felépítésére és megélésére. Még javában szervezôdik a bûn, amikor egy kolostor cellájában már mentôöv adatik minden lélek számára. Olyan üzenet érkezik hozzánk a két és fél osztályt végzett Fausztina nôvér közvetítésével, amely láthatóan az újraevangelizálás egyedül hatékony eszköze az egyház mai életében. Bármilyen legyen is az ember múltja, az Isten a szeretet találékonyságával nagyszerû esélyt ad a rendezésre. ,,Ha a lélek már oszló hulla lenne, s emberi értelemben képtelen az újjáéledésre, s már minden el volna veszve, nem így az Istennél! Az irgalmasság csodája teljesen életre kelti a lelket.'' (Napló 1448)

Az Isten irgalma erôsebb mint a nép bûnei (Dives in misericordia 20). ''Nem tudom megbüntetni, még ha a legnagyobb bûnös is lenne, azt, aki irgalmamra hivatkozik, hanem felmentem ôt mérhetetlen és kifürkészhetetlen irgalmamban.'' (Napló 1146) Ez a szelíd biztatás azonban figyelmeztet is. Válaszolni kell rá. Az iménti idézet így folytatódik: ,,Mielôtt eljövök mint igazságos Bíró, elôbb szélesre kitárom irgalmam kapuját. Aki nem akar az irgalom kapuján átmenni, annak igazságosságom kapuján kell áthaladnia.'' (Napló 1146)

Nem új tanításról van szó. Az ,,irgalmasságában gazdag Isten'' (Ef 2,4), a tékozló fiú atyja, aki ,,hûséges marad atyaságához, és hûséges a szeretethez, melyet ô a maga részérôl soha nem vont meg a fiától'' (Dives in misericordia 37), feltárja irgalmának mélységét és gazdagságát, s felajánlja azt az atyai házból eltévedt gyermekeinek. Aki elfogadja és megismeri ezt a túláradó lehetôséget, gazdagon tudja gyümölcsöztetni önmaga lelki életében és az evangelizációs munkában. ,,Mondd meg papjaimnak, hogy a megrögzött bûnösök szavaikra bûnbánatra indulnak, ha a szívemben lévô végtelen irgalomról beszélnek nekik. Minden papnak, aki irgalmamat hirdeti, rendkívüli kegyelmet adok, szavaik gyógyítóan hatnak, s meg fogják indítani a szíveket, akikhez szólnak.'' (Napló 1521)

Az Eger, Kisboldogasszony Plébánia és az Egri Fôegyházmegyei Könyvtár igen nehéz feladatot vállalt a több mint ötszáz oldalas munka lefordíttatásával és kiadásával. A könyv megjelenésében szerepet játszó szakemberek fáradságos és kiváló munkát végeztek. Valamennyiüket hála és köszönet illeti.

A kiadó tisztelettel megköszöni az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációja, s.M. Paulina Helena Slomka generális anya és s.M. Elzbieta Siepak anya közremûködését, segítségét, a fordítási és megjelenési engedély díjtalan megadását. Köszönetet mondunk dr. Stanislaw Swidzinski úrnak (Coesfeld--Lette, Németország), hogy lehetôvé tette az általa kiadott fotók díjtalan felhasználását.

A két fordító, Koncz Éva (Bp.) és Trojan Márta (Füzesabony) áldozatos és nehéz munkáját a kiadó megköszöni, de hisszük, hogy valódi jutalmukat az Isten fogja kimérni. Megköszönjük Trojan Marian Józef nyelvi kérdésekben adott tanácsait is.

A fordítási munkát megnehezítette a lengyel eredeti szöveg igen egyszerû, sokszor azonban szövevényes mondatfûzése. A fordítók mindenben követték az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának (Zgromadzenie Sióstr Matki Bozej Milosierdzia, Kraków) kérését, s hûen törekedtek visszaadni a Napló egészét. Ezért fordul elô a magyar szövegben is olykor az igeidôk, a tegezés-magázás váltása egy-egy epizódon vagy akár egy mondaton belül is, és helyenként nem lehetett kiküszöbölni a szóismétléseket sem. A nagy és kis kezdôbetûk váltako-zásában is követtük a lengyel kiadás gyakorlatát akkor is, ha az ellenkezik a magyar helyesírás szabályaival. A versek -- bár ihletettségbôl fakadtak --, egyszerû alkotások. Ezek átültetése során is a gondolat visszaadására törekedtünk.

A fordítás az elsô lengyel (kritikai) kiadás alapján készült, de a kronológia, a jegyzet apparátus és a mutatók a krakkói zárda engedélyével az 5. (átszerkesztett) lengyel kiadásból kerültek átvételre. A kiadó úgy gondolja, hogy a nehézségek ellenére is a teljes Napló magyar nyelvû kiadása forrás értékû.

Kiadványunk tipográfiai tekintetben is követi a lengyel eredeti módszerét. Figyeltünk az apróságokra is, noha ezeknek nincs jelentôségük. Mi is feltüntettük pl. a JMJ (= Jézus, Mária, József), és a + jeleket, amelyek Fausztina nôvértôl származnak. A dátumok jelölésénél a római számok helyett arab számokat használunk. Fausztina nôvér gyóntatójának kérésére Jézus szavait aláhúzta a kéziratban. Mi is, mint a különféle fordítások, pl. a német, dôlt betûvel és idézôjelben közöljük ezeket, de csak ezeket a kijelentéseket. Csupán Andrzej M. Deskur bíboros úr, ill. s.M. Elzbieta Siepak anya bevezetôjében alkalmaztunk néhány tipográfiai kiemelést. A lengyel kritikai kiadás 833 jelzetet használ, az ötödik kiadás pedig (ezt vettük át mi is) 421-et. A hiányzó 412 jelzet tartalom tekintetében nem jelent információ veszteséget. A fejezetszámozást természetesen megôriztük.

Nem csupán a könyveknek, de a fordításoknak is megvan a maguk története. A kiadási szándék felvállalásában fontos szerepet játszottak dr. Tátrai Kálmánnénak a Naplóval kapcsolatosan megjelent és kéziratban maradt fordításai, amit ez alkalommal is megköszönök. Köszönetemet fejezem ki Ft. Szenes Józsefnek, Begyik Tibornak és Bálint Gábornak is minden biztatásért és támogatásért.

Köszönet illeti a sok türelmet igénylô gépelési és javítási munka elvégzôit: Ft. dr. Linczenbold Leventét, Ligeti Gabriellát, Horváth Mártát, Barta Róbertnét, Pap Pétert; a nyomdai elôkészítésért Péderi Attilát.

Köszönettel tartozom munkatársaimnak, Gyimesi Alajosnak, Szabó Dénesnek, Pozsgay Lászlónénak, Kiss Lászlónénak és Vágó Imrénének a Fôegyházmegyei Könyvtárban, ill. az Eger, Kisboldogasszony Plébánián, akik készségesen vállaltak komoly áldozatot a kiadvány formálásában és terjesztésében.

Befejezésül fiúi tisztelettel mondok köszönetet fôpásztoromnak, dr. Seregély István érsek úrnak, a MKPK elnökének az erkölcsi támogatásért, valamint dr. Katona István egri segédpüspök úrnak az áldozatos segítségért és tanácsokért.

Végezetül álljon itt két idézet a Naplóból: ,,Megnyitom szívemet mint az irgalom élô forrását, hogy minden lélek életet merítsen belôle. Közeledjenek nagy bizalommal az irgalom tengeréhez. A bûnösök megigazulást, az igazak a jóban való megerôsödést találnak benne. Aki bizalmát irgalmasságomba helyezte, azt halála óráján isteni békém tölti el.'' (Napló 1520) ,,Ma téged küldelek az egész emberiséghez Irgalmasságom üzenetével. Nem büntetni akarom a sérült emberiséget, inkább meg akarom gyógyítani, és irgalmas szívemre szorítani. A büntetést csak akkor alkalmazom, ha ôk maguk kényszerítenek erre... Az igazság napja elôtt az irgalmasság napját küldöm.'' (Napló 1588)

Ezen igék jegyében s maradandó gyümölcsök reményében bocsátjuk útjára kiadványunkat.

Eger, 1998. Húsvét

dr. Antalóczi Lajos

pp. prelátus, plébános,

érseki könyvtárigazgató


Kronológia

Boldog Maria Faustyna Helena Kowalska

az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

1905.8.25.	Ezen a napon született Helena Kowalska, Glogowiec faluban. (Jelenleg konini vajdaság Lengyelországban).
1905.8.27.	Megkeresztelték a Szent Kázmér egyházközségben, Swinice Warckie-ben. (Wroclawi egyházmegye.)
1912.	Helena elsô ízben hallja a hívást a zárdai életre.
1914.	Helena elsô áldozása.
1917.9.	Megkezdi tanulmányait az általános iskolában.
1921.	Munkába lép egy ismerôs családnál a lódzi Aleksandrówban. Nevük: Bryszewski.
1922.	Hazatér a szülôi házba. Kijelenti, hogy zárdába szeretne lépni. A szülôk ellenzik.
1922. ôsze	Helena Lódzba utazik munkát keresni. Többek között dolgozott Marcjanna Sadowska boltjában is (ul. Abramowskiego, 29) egy évig. (1923.2.2.--1924.7.1)
1924.7.	Varsóba utazik, ahol kolostorba szeretne lépni. Helena jelentkezik az Irgalmasság Anyja Nôvéreinek Kongregációjába, a Zytnia u. 3/9-be. A fônöknô megígéri neki, hogy fölveszi, elôtte azonban azt ajánlja Helenának, hogy dolgozzon, s készítse elô szerény hozományát.
1925.8.	Egy évig háztartási kisegítôként dolgozik, majd újból jelentkezik a Zytnia-utcai kolostor fônöknôjénél, aki most már végleg felveszi, s így Helena elkezdheti a postulatust (Rendi próba).
1926.1.23.	Helena a krakkói újoncházba megy.
1926.4.30.	Beöltözéskor rendi ruhát és rendi nevet kap: Maria Faustyna.
1927.3-4.	Fausztina nôvér lelki sötétséget él át. Ez a megpróbáltatás másfél évig tart.
1928.4.16.	Nagypénteken a szenvedô újoncot Isten szeretetének lángja keríti hatalmába. Elfelejti a kiállt kínokat, s világosan látja, mennyit szenvedett érte Krisztus.
1928.4.30.	Miután befejezi a novíciátust és a nyolcnapos lelkigyakorlatot, Fausztina nôvér leteszi elsô ideiglenes fogadalmát.
1928.10.6--10.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban általános konventet tartanak. Michaela Moraczewska anya lesz az általános fônöknô. Ô marad Fausztina nôvér elöljárója élete végéig. Nehéz pillanataiban ô lesz segítsége és vigasza.
1928.10.31.	Fausztina nôvér varsói rendházba utazik (Zytnia u. 3/9), hogy ott a konyhán dolgozzék.
1929.2.21--6.11.	Fausztina nôvér Vilniusban tartózkodik, hogy ott az egyik nôvért helyettesítse, aki a harmadik próbatételre készül.
1929.6.	Fausztina nôvérnek Varsóban az újonnan alapított, Hetmanska utcai házba kell mennie dolgozni.
1929.7.7.	Fausztina nôvért rövid idôre áthelyezik a Poznan melletti Kiekrzbe, hogy konyhán helyettesítsen egy beteg nôvért.
1929.10.	Fausztina nôvér a Kongregáció varsói házában tartózkodik (Zytnia u.).
1930.5--6.	A kongregáció plocki házába küldik. Ott egymást követô sorrendben a sütödében, a konyhában, majd a péküzletben dolgozik.
1931.2.22.	Fausztina nôvérnek megjelent az Úr Jézus. Azt az utasítást adja, hogy fessenek róla egy képet úgy, ahogyan a nôvér látta.
1932.11.	Fausztina nôvér Varsóba megy a harmadik próbatételre, mely öt hónapig tart. Ezután teszik le örök fogadalmukat a nôvérek az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban.
1933.4.18.	Fausztina nôvér Krakkóba utazik nyolcnapos lelkigyakorlatra az örök fogadalom elôtt.
1933.5.1.	Fausztina nôvér leteszi örök fogadalmát. (A szertartást Stanislaw Rospond püspök vezeti).
1933.5.25.	Fausztina nôvér Vilniusba utazik.
1934.1.2.	Fausztina nôvér elsô alkalommal megy el Eugeniusz Kazimirowski festômûvészhez, akinek meg kell festenie az Isteni Irgalmasság képét.
1934.3.29.	Fausztina nôvér felajánlja magát a bûnösökért, fôleg azokért a lelkekért, akik elvesztették Isten irgalmában való bizalmukat.
1934.6.	Isten Irgalmasságának a képe elkészült. Fausztina nôvér sírt a kép láttán, mert azon az Úr Jézus nem olyan szép, ahogy ô látta.
1934.8.12.	Fausztina nôvérnél gyors gyengülés észlelhetô. Sopocko páter feladja neki az utolsó kenetet.
1934.8.13.	Fausztina nôvér egészségi állapota jobbra fordul.
1934.10.26.	Fausztina nôvér 17 óra 50 perckor a tanulókkal a kertbôl vacsorázni indul, amikor megpillantja a vilniusi kápolna felett az Úr Jézust olyan alakban, ahogyan Ôt Plockban látta, azaz a sugarakkal -- a halvánnyal és a pirossal. -- A sugarak körülfogták a Kongregáció kápolnáját, a növendékek betegszobáját, s végül elárasztották az egész világot.
1935.2.15.	Fausztina nôvér meghallja, hogy édesanyja súlyos beteg, hazautazik falujába, Glogowiecbe. Visszaútban megszakítja utazását Varsóban, hogy lássa általános fônöknôjét, Michaela Moraczewska, és egykori mesternôjét, Maria Józefa Brzoza nôvéreket. Néhány nap múlva visszatér Vilniusba.
1935.10.19.	Fausztina nôvér nyolcnapos lelkigyakorlatra Krakkóba utazik.
1936.1.8.	F. nôvér meglátogatja Romuald Jalbrzykowski érseket, vilniusi metropolitát, s elmondja neki, hogy Jézus egy új kongregáció alapítását kívánja.
1936.3.21.	Fausztina nôvér elutazik Vilniusból Varsóba.
1936.3.25.	Fausztina nôvért áthelyezik a Kongregáció walendówi rendházába.
1936.4.	Fausztina nôvért Derdybe helyezték. (Walendówtól 2 km-re van.)
1936.5.11.	Derdybôl állandó tartózkodásra Krakkóba utazik.
1936.9.14.	Találkozás Jalbrzykowski érsek úrral, aki átutazóban felkereste Krakkóban a rendházat.
1936.9.19.	Fausztina nôvér orvosi kivizsgálás végett a pradniki kórházban tartózkodik. (Ma: II. János Pál Kórház)
1936.12.9--1937.3.27	Fausztina nôvért a pradniki kórházban ápolják.
1937.7.29--1937.8.10	Fausztina nôvér Rabkában tartózkodik.
1938.4.21.	Fausztina nôvér egészségi állapota annyira romlik, hogy másodszor is elküldik a pradniki kórházba.
1938.8.	Fausztina nôvér utolsó levelét küldi az ált. fônöknônek, melyben életének minden vétségéért bocsánatot kér. ,,Viszontlátásra az égben!'' szavakkal zárja a levelét.
1938.8.25.	Feladják Fausztina nôvérnek az utolsó kenetet.
1938.9.2.	Sopocko atya a pradniki kórházi látogatása alatt meglátja Fausztina nôvért extázisban.
1938.9.17.	Fausztina nôvért a kórházból visszahozzák a kolostorba.
1938.10.5.	22 óra 45 perckor nagy kitartással elviselt hosszú szenvedés után Maria Faustyna Kowalska nôvér hazatér az Úrhoz, hogy örök jutalmát elnyerje.
1938.10.7.	Fausztina nôvért a kolostor temetôjében a nôvérek közös sírboltjába temették, ami az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció krakkói rendházának kertjében található. (Krakkó -- Lagiewniki)
Halála utáni események

1965.10.21.	A Krakkói Érsekségen elkezdôdik az információs eljárás Fausztina nôvér boldoggá avatása ügyében.
1966.11.25.	Fausztina nôvér földi maradványait a kolostor temetôjébôl áthelyezik az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció kápolnájába. (Krakkó-Lagiewniki)
1967.9.20.	Karol Wojtyla bíboros ünnepélyes üléssel zárta le krakkói egyházmegyében a Fausztina nôvérre vonatkozó információs eljárást.
1968.1.31.	A Szenttéavatási Kongregáció megkezdte Isten Szolgálólányának, Fausztina nôvérnek boldoggá avatási eljárását.
1993.4.18.	(Irgalmasság Vasárnapja) II. János Pál pápa a Vatikánban boldoggá avatja Fausztina nôvért.


1. füzet -- 1-100
Napló -- 1. füzet	1--100
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
1. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

1   (1)[*]

Ó, Örök Szeretet, szent képed[1] megfestését kéred,

S feltárul elôttünk irgalmad forrásának mélye.

Ki e sugarakhoz járul, azt megáldod,

Az éjfekete lelket hófehérre váltod.

Ó, édes Jézus, irgalmad trónusát állítottad itt[2] fel,

Hogy vigasztald és gyámolítsd a bûnös embert.

Megnyitott Szíved tiszta forrás -- belôle

Vigasz árad a megtört szív sebére.

E kép iránti tisztelet és dicsôítés

Az emberi lelkekben soha meg ne szûnjék!

Isten irgalmasságát minden szív dicsérje,

Most és mindenkor, örökkön-örökké.

2   Ó, Istenem!

A jövôbe pillantás félelemmel tölt el.

De miért is kellene elmélyednem a jövôben?

Csak a jelen pillanat drága nekem,

Hisz lehet, a jövô nem is látogatja meg lelkem.

Az elmúlt idôn nincs hatalmam,

Hogy megváltoztassam, javítsam, vagy bármit hozzáadjak.

Ezt sem a bölcsek, sem a próféták nem tudták megtenni.

Istenre bízom hát mindazt, amit a múlt magával vitt.

Ó, jelen pillanat, csak te vagy egészen az enyém,

Minden erômmel óhajtok is veled élni.

Bár kicsi és gyenge vagyok én,

Mindenhatóságod kegyelmét adod nekem mégis.

Bízva tehát irgalmadban,

Az élet útját kisgyermekként járom.

Szívem, mely a Te nagyobb dicsôségedet óhajtja,

Néked mindennap újra felajánlom.

3   (2)

+

JMJ

Isten és a lelkek

Irgalmasság Királya, vezesd a lelkem!

A Legszentebb Oltáriszentségrôl nevezett

Fausztina nôvér

Vilnius, 1934.7.28.

4

Ó, Jézusom! Irántad érzett bizalomból

ezer koszorút fonok Néked,

És tudom, mind kivirágzik.

És tudom, mind kivirágzik,

ha az isteni Nap rájuk ragyog.

Ó, hatalmas Isteni Szentség,

Ki Istenemet elrejted.

Jézus, légy velem minden pillanatomban,

S szívemen nem lesz úrrá soha félelem.

(3)

+

JMJ

Vilnius, 1934.7.28.

+ Elsô füzet

Isten és a lelkek

5   Légy dicsôítve, ó, Magasságos Szentháromság, most és minden idôben. Dicsôítsen minden mûved és teremtményed. Csodálják és hirdessék irgalmasságod nagyságát, ó, Istenem.

6   Le kell írnom[3] lelkem Veled való találkozásait látogatásaid különös pillanatában, ó, Istenem. Rólad kell írnom, ki felfoghatatlan vagy az én szegény lelkem iránti irgalmasságodban. A Te szent akaratod a lelkem élete. Attól kaptam az írásra utasítást, aki itt a földön, ó, Istenem, a Te helyettesed, aki szent akaratodat tolmácsolja nekem. Jézusom, Te látod, mily nehezemre esik az írás, hogy nem tudom világosan kifejezni azt, amit lelkemben átélek. Ó, Istenem, leírhatja-e mindazt a toll, amire nemegyszer szavak sincsenek? De Te parancsoltad meg az írást, ó, Istenem, és ez elég nekem.

7

Varsó, 1925.8.1.

Belépés a kolostorba

Isten hívását, a szerzetesi hivatás kegyelmét hétéves koromtól éreztem. Hétéves voltam, amikor elôször hallottam meg Isten hangját a lelkemben, mely meghívás volt egy tökéletesebb életre, de nem mindig engedelmeskedtem a kegyelem szavának. Nem találkoztam senkivel, aki megmagyarázta volna nekem ezeket a dolgokat.

8   Tizennyolcadik évemben szüleim határozottan elutasították nyomatékos kérésemet, hogy engedjenek kolostorba lépni. A visszautasítás után átadtam magam az élet hiúságainak.[4] Nem hallgattam a kegyelem szavára -- bár a lelkem semmiben (4) sem talált megelégedést. A szüntelenül hangzó kegyelmi hívások óriási szenvedést okoztak, melyeket szórakozásokkal törekedtem elnyomni. Bensômben kerülni próbáltam Istent, és egész lelkemmel a teremtményekhez fordultam. Az isteni kegyelem mégis gyôzött a lelkemben.

9   Egy alkalommal az egyik nôvéremmel bálban[5] voltam. Mikor mindenki a legjobban szórakozott, az én lelkem nagy bensô kínokat állt ki. Abban a pillanatban, amikor táncolni kezdtem, megpillantottam magam mellett Jézust, az ereje vesztett, ruháitól megfosztott, sebekkel borított Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Meddig fogok még szenvedni miattad, és te meddig vezetsz még félre engem?'' Ebben a pillanatban elnémult a kedves zene, eltûnt szemeim elôl a társaság, csak ketten maradtunk: Jézus és én. Kedves nôvérem mellé ültem, és megpróbáltam fejfájás ürügyével palástolni mindazt, ami a lelkemben zajlott. Nemsokára titokban elhagytam a társaságot és nôvéremet, és elmentem a Kosztka Szent Szaniszló katedrálisba. Már látszott a hajnali órák szürkülete. A templomban kevesen voltak. Nem törôdve semmivel, ami körülöttem történt, levetettem magam kereszt alakban az Oltáriszentség elôtt, és arra kértem az Urat, hogy mutassa meg, mit kell tennem a továbbiakban.

10   Hirtelen meghallottam e szavakat: ,,Azonnal utazz Varsóba, ott fogsz belépni egy zárdába.'' Felemelkedtem az imádságból, hazamentem, s elintéztem a legszükségesebb dolgokat. Ahogy tudtam, elmondtam nôvéremnek, mi történt a lelkemben, és kértem, búcsúzzon el nevemben a szüleimtôl, s így, egyetlen ruhámban, semmi nélkül érkeztem meg Varsóba.

11   Midôn kiszálltam a vonatból, s láttam, hogy mindenki igyekszik valahová, elfogott a félelem: mitévô legyek? Nincs senki ismerôsöm. Kihez forduljak? -- Azt mondtam a Szûzanyának: Mária, vezess kérlek, Te irányíts! -- Azonnal meghallottam lelkemben e szavakat: ,,Menj el a városon túlra, egy bizonyos faluba,[6] ahol majd biztos menedéket találsz éjszakára.'' Így is tettem, s minden úgy történt, ahogy a Szûzanya mondta.

12   A következô reggel jó korán bementem a városba, felkerestem az elsô templomot,[7] melyet megpillantottam, és imádságomban kértem Istent, mutassa meg akaratát. Egyik mise folyt a másik után, aztán az egyik alatt ezeket a szavakat hallottam: ,,Menj oda ehhez a paphoz,[8] és mondj el neki mindent. Ô majd megmondja, mit kell tenned a továbbiakban.'' A mise végeztével (5) bementem a sekrestyébe, és elmondtam ennek a papnak mindazt, amit a lelkemben átéltem. A tanácsát kértem, hogy melyik zárdába lépjek be.

13   A pap elsô pillanatban csodálkozott, de aztán azt tanácsolta, hogy bízzam erôsen, Isten a továbbiakban is megmutatja nekem az utat. -- ,,Egyelôre -- mondta -- míg be nem vonulsz a zárdába, elküldelek egy istenfélô jámbor asszonyhoz, akinél ott maradhatsz.''[9] Mikor jelentkeztem ennél az asszonynál, nagyon barátságosan fogadott. Ezután elindultam zárdát keresni, de akármelyik kolostorba kopogtattam be, mindenütt elutasítottak.[10] Szívemet összeszorította a fájdalom, és Jézushoz fordultam: ,,Segíts meg! Ne hagyj magamra!'' Végül a mi kolostorunk kapuján[11] zörgettem.

14   Amikor [kijött] a fônöknô,[12] Michaela anya, a jelenlegi generális anya, rövid beszélgetés után elküldött a ház Urához, hogy kérdezzem meg, Ô felvesz-e engem? Azonnal megértettem, hogy Jézust kell megkérdeznem. Nagy örömmel mentem a kápolnába, és megkérdeztem Jézust: ,,Ház Ura, felveszel-e ide engem? -- Egy nôvér mondta, hogy kérdezzem meg ezt.''

Azonnal hallottam a választ: ,,Felveszlek. A szívemben vagy!'' Midôn visszatértem a kápolnából, elôször megkérdezte tôlem a fônöknô: ,,Na, felvett az Úr?'' -- Azt válaszoltam: ,,Igen.'' -- ,,Ha az Úr felvett, én is felveszlek.''

15   Így történt a felvételem. Mégis különféle okok miatt még több mint egy évig a világban kellett maradnom annál a jámbor asszonynál,[13] de haza már nem tértem.

16   Ebben az idôben sok nehézséggel kellett megküzdenem, de Isten nem szûkölködött kegyelmével; bennem pedig nôttön-nôtt a vágyódás Isten után. Az asszony, akinél laktam, nagyon istenfélô volt, bár mégsem fogta fel, mily nagy boldogság zárdában élni, és másféle életterveket kezdett el kovácsolni részemre, de én úgy éreztem, olyan nagy a szívem, hogy semmi sem tudná betölteni. Egész vágyódó lelkemmel Istenhez fordultam. Úrnapja nyolcada volt.[14] Isten bensô világossággal töltötte el lelkemet, hogy Ôt, a legfôbb jót és szépséget mélyebben megismerjem. Felismertem, mennyire szeret engem Isten. Öröktôl fogva szeret. Mindez a vecsernye idején történt. -- Egyszerû, szívbôl jövô szavakkal örök tisztaságot fogadtam Istennek. (6) Ettôl kezdve bensôségesebb kapcsolatot éreztem Istennel, az én Jegyesemmel. Berendeztem szívemben egy kis cellát, ahol mindig együtt voltam Jézussal.

17   Végre elérkezett a pillanat, melyben megnyílt elôttem a kolostor ajtaja. Augusztus elseje[15] volt, az Angyalos Boldogasszony vigíliája. Határtalanul boldognak éreztem magam. Az volt a benyomásom, mintha a paradicsomi életbe léptem volna be. Szívem egyetlen hálaima volt.

18   Három hét után észrevettem, hogy itt kevés idô jut az imára, és sok más dolog is arra késztetett, hogy egy szigorúbb rendbe lépjek. Ez a gondolat megerôsödött lelkemben, de mégsem ez volt az Isten akarata. A gondolat, ill. kísértés azonban állandóan fokozódott bennem olyannyira, hogy egy nap elhatároztam: beszélek a fônöknôvel, és kilépek innen. Isten azonban úgy irányította a körülményeket, hogy nem tudtam a fônöknô[16] elé kerülni. Elalvás elôtt bementem a kis kápolnába,[17] s kértem Istent, világosítson meg ebben a helyzetben. Nem kaptam meg, amit kértem, sôt valami különös nyugtalanság fogott el, amit sehogyan sem értettem. Mindezek ellenére elhatároztam, hogy reggel a mise után rögtön felkeresem a fônöknôt, és közlöm vele elhatározásomat.

19   Bementem a cellámba, a nôvérek már mind lefeküdtek -- a villanyt eloltották. Tele voltam kínnal és elégedetlenséggel, s nem tudtam, mit kezdjek magammal. Leborultam a földre, és elkezdtem buzgón imádkozni, hogy felismerjem Isten akaratát. Mindenütt csend volt, akár a tabernákulumban. Minden nôvér kis fehér ostyaként pihent Jézus kelyhében, csak az én cellámból hallotta Isten egy lélek sóhajait. Nem tudtam, hogy este 9 óra után nem szabad engedély nélkül imádkozni a cellában.[18] Kis idô múlva világosság támadt a cellámban, s a függönyön megpillantottam Jézus igen fájdalmas arcát. Nyílt sebek borították az egész arcát, s nagy könnyek hulltak róla az ágytakarómra. Nem tudtam, mit jelent ez, s megkérdeztem Jézust: ,,Jézus, ki okozott Neked ekkora fájdalmat?'' -- Jézus így válaszolt: ,,Te okozol nekem ekkora fájdalmat, ha kilépsz ebbôl a Rendbôl. Ide hívtalak, nem máshová, és sok kegyelmet készítettem számodra.'' Bocsánatot kértem az Úrtól, és azonnal megváltoztattam elhatározásomat.

(7) A következô napon gyóntatás volt nálunk. Mindent elmondtam, ami lelkemben lejátszódott. A gyóntatóm[19] azt mondta, egyértelmûen az az Isten akarata, hogy maradjak ebben a Kongregációban. Más zárdára nem is szabad gondolnom. Ettôl a pillanattól kezdve mindig boldognak és elégedettnek érzem magam.

20   Rövidesen megbetegedtem.[20] A drága fônöknô két másik nôvérrel[21] együtt elküldött vakációra Skolimówba, nem messze Varsótól. Ebben az idôben megkérdeztem Jézustól, kiért kell még imádkoznom? Jézus azt válaszolta, hogy majd a következô éjjel megmondja, kiért kell imádkoznom.

Megpillantottam Ôrangyalomat, aki utasított, hogy kövessem ôt. Hirtelen ködös, tûzzel teli helyiségben találtam magam, melyben sok szenvedô lélek volt. Ezek a lelkek szívbôl imádkoznak, de ez nem használ nekik. Csak mi tudunk rajtuk segíteni. Az ôket égetô lángok engem nem érintettek. Ôrangyalom egy pillanatra sem hagyott el. Megkérdeztem a lelkeket, hogy mi az, ami a legnagyobb szenvedést okozza nekik. Egyöntetûen azt válaszolták, hogy legnagyobb szenvedés számukra az Isten utáni vágyódásuk. Láttam a Szûzanyát, amint meglátogatta ezeket a lelkeket a tisztítótûzben. A lelkek Tenger Csillagának nevezik Máriát. Enyhülést visz nekik. Még többet is szerettem volna velük beszélni, de ôrangyalom jelezte, hogy mennünk kell. Kiléptünk ebbôl a szenvedésekkel teli börtönbôl. [Egy belsô hangot hallottam], mely azt mondta: ,,Irgalmam nem akarja ezt, de az igazság megköveteli.'' Ettôl az idôtôl kezdve szorosabb kapcsolatba kerültem a szenvedô lelkekkel.

21   [1926. április 29.] A jelöltidônek vége. Elöljáróim[22] Krakkóba küldtek a novíciátusba.[23] Kimondhatatlan öröm töltötte el a lelkemet. Midôn a novíciátusba érkeztünk, épp haldoklott egy nôvér.[24] Néhány nap múlva eljött hozzám ez a nôvér, s elküldött az újoncmesternôhöz,[25] hogy mondjam meg neki, menjen el a nôvér lelkiatyjához, Rospond páterhez,[26] s kérje meg ôt, mondjon el érte egy szentmisét és három röpimát. Az elsô pillanatban beleegyeztem, de másnap mégsem tettem meg, mert arra gondoltam, talán csak álmodtam az egészet. (8) Ezért nem is szóltam semmit. A következô éjjel ugyanez sokkal világosabban megismétlôdött, s már egyáltalán nem kételkedtem. Reggel mégis úgy döntöttem, hogy nem megyek el az újoncmesternôhöz, csak akkor szólok neki, ha napközben is meglátom. Azonnal találkoztam vele a folyosón. Szemrehányást tett, hogy nem szóltam rögtön. Nyugtalanság fogta el a lelkem, nyomban elmentem a mesternôhöz, s elmeséltem neki a történteket. Azt mondta, hogy mindent elintéz. Nagy nyugalom szállt ezután a lelkembe. Harmadik nap újra eljött a nôvér, s azt mondta: ,,Isten fizesse meg!''

22   A beöltözéskor[27] Isten tudomásomra adta, hogy mily sokat fogok szenvedni. Tisztán láttam, mire köteleztem el magam. Egy percig éreztem ezt a nagy fájdalmat, aztán Isten újból nagy örömmel öntötte el lelkemet.

23   Az elsô novíciátusi év vége felé kezdett elsötétedni a lelkem. Az imában nem találok vigaszt, az elmélkedés nagy erôfeszítésbe kerül, félelem kezd úrrá lenni rajtam. Mélyebben magamba szállok, de semmi mást nem látok, csak nagy nyomorúságot. Világosan látom Isten hatalmas szentségét is. Nem merem felemelni Hozzá a szememet. Lábának porához vetem magamat, s irgalomért esedezem. Jó fél évig nem változott meg ez a lelkiállapotom. Ebben a nehéz idôszakban szeretett újoncmesternôm[28] bátorított. Kínjaim azonban mind hevesebbek lettek. Közeledik a második novíciátusi év. Elborzad a lelkem, ha arra gondolok, hogy le kell tennem a fogadalmam. Bármit olvasok, nem értem, elmélkedni nem tudok. Úgy gondolom, hogy Istennek nem kedves az imám. Ha a szentségekhez járulok, arra gondolok, hogy Istent ezzel még jobban megsértem. Gyóntatóm[29] mégsem engedte meg, hogy egyetlen Szentáldozást is kihagyjak. Isten furcsán mûködött lelkemben. Semmit nem értettem abból, amit a gyóntatóm mondott. (9) A hit egyszerû igazságai felfoghatatlanokká váltak számomra, lelkem kínlódott, sehol sem talált megelégedésre. -- Az jutott eszembe, hogy Isten eltaszított magától. Ez a szörnyû gondolat átjárta egész lelkemet. Ebben a szenvedésben haldokolni kezdett a lelkem. Meg akartam halni, de nem tudtam. Felötlött bennem a kérdés -- miért törekedjek az erényekre? Miért sanyargassam magamat, ha mindez nem kedves Istennek? Mikor elmondtam ezeket az újoncmesternônek, azt válaszolta: ,,Vegye tudomásul, nôvér, hogy Isten önt nagy életszentségre hívta. Mindez annak a jele, hogy Isten önt az égben egészen közel akarja állítani magához. Legyen nagy bizalommal Jézushoz.''

Az a rettenetes gondolat, hogy Isten eltaszított magától, hasonló a kárhozottak szenvedéséhez. Jézus sebeihez menekültem, a bizalom szavait ismételgettem, ám ezek a szavak még nagyobb kínná váltak. Az Oltáriszentség elé mentem, és így beszéltem Jézushoz: ,,Jézusom, Te mondtad, elôbb feledi el az anya csecsemôjét, mintsem Isten megfeledkezne teremtményeirôl, s ha még az anya el is hagyná gyermekét, Én, az Isten, nem feledkezem el teremtményeimrôl. Jézusom, hallod-e, hogy jajgat a lelkem? Halld meg gyermeked fájdalmas nyögdécseléseit! Bízom Benned, ó, Istenem, mert ég és föld elmúlnak, de a Te szavad örökre megmarad.'' Mindezek ellenére nem éreztem megkönnyebbülést, egy pillanatra sem.

24   Egyik nap, mindjárt ébredéskor, mikor Isten jelenlétébe helyeztem magam, elfogott a kétségbeesés. A lélek utolsó sötétsége. Délig harcoltam, ahogy tudtam. Délután valóságos halálfélelem fogott el, fizikai erôm kezdett elhagyni. Sietve bementem a cellámba, térdre estem a feszület elôtt, és kezdtem Isten irgalmáért esedezni. De Jézus nem hallgatja meg kiáltásomat. Erôm teljesen elhagy, lerogyok a földre, kétségbeesés tölti el egész lelkemet, valósággal pokoli kínokat állok ki, melyek semmiben sem különböznek az igaziaktól. Ebben az állapotban töltöttem háromnegyed órát. El akartam menni az újoncmesternôhöz -- nem volt hozzá erôm. Kiáltani akartam -- a hangom elhalt. Szerencsére azonban bejött a cellámba az egyik nôvér.[30] Mikor meglátott ebben a rendkívüli állapotban, azonnal az újoncmesternôhöz sietett. Az anya rögtön jött. Alig lépett be a cellámba, máris rám szólt: ,,A szent engedelmesség nevében[31] keljen fel a földrôl!'' Azonnal felemelt valamilyen erô, és ott álltam a kedves mesternô mellett. (10) Szívélyes beszélgetésünk során elmondta, hogy ez a megpróbáltatás Istentôl van: ,,Nôvér, legyen mindig nagy bizalommal! Isten mindig Atyánk, akkor is, amikor próbára tesz bennünket.'' Visszatértem a kötelességemhez, mintha a sírból támadtam volna fel. Érzékeimet átjárta mindaz, amit a lelkem megtapasztalt. Az esti áhítat alatt lelkem félelmetes sötétségben halódni kezdett; úgy éreztem, hogy az igazságos Isten hatalmában vagyok, s én vagyok haragjának tárgya. Ebben a szörnyû pillanatban így szóltam Istenhez: ,,Jézus, aki magadat a szent Evangéliumban a leggyengédebb anyához hasonlítod, bízom szavaidban, mert Te vagy az igazság és az élet. Jézus, bízom Benned minden reménytelenség és reménytelenséget tükrözô bensô érzésem ellenére. Tégy velem amit akarsz, nem hagylak el, mert Te vagy életem forrása.'' -- Hogy milyen rettenetesek az ilyen lelki szenvedések, csak az értheti meg, aki maga is elszenvedett már hasonló perceket.

25   Éjjel meglátogatott a Szûzanya a kis Jézussal a karján. Öröm töltötte el a lelkemet, s azt mondtam: ,,Mária, Anyám, tudod-e, milyen rettenetesen szenvedek?'' -- Azt válaszolta: ,,Tudom, mennyit szenvedsz, de ne félj, én részvétet érzek irántad, s mindig részvétet fogok érezni.'' Szeretettel mosolygott és eltûnt. Azonnal erô és nagy bátorság szállt a lelkembe. De ez csak egy napig tartott. Mintha a pokol esküdt volna ellenem. Irtózatos gyûlölet kezdte elárasztani a lelkemet minden ellen, ami szent és isteni. Úgy éreztem, hogy ezeknek a lelki kínoknak létezésem örök részévé kell válniuk. A Legszentebb Oltáriszentséghez fordultam, s így fohászkodtam Jézushoz: ,,Jézus, lelkem Jegyese, nem látod, hogy lelkem meghal az Utánad való vágyakozástól? Hogy tudsz így elrejtôzni az elôl a Szív elôl, aki Téged ily ôszintén szeret? Bocsáss meg, Jézusom, teljesedjék bennem a Te szent akaratod. Csendben fogok szenvedni, akár egy galamb, panasz nélkül. Szívem egyetlen panaszos sóhajt sem fog megengedni magának.''

26   Vége az újoncidônek. A szenvedés semmit nem csökken. Fizikai erôtlenség, felmentés minden lelki kötelezettség alól,[32] illetve azoknak röpimákkal[33] való helyettesítése. Nagypéntek[34] -- Jézus hirtelen elragadta szívemet a szeretet izzásába. Ez az esti Szentségimádás alatt történt. Hirtelen átéreztem Isten jelenlétét. Mindenrôl elfeledkeztem. Jézus értésemre adja, mennyit szenvedett (11) értem. Ez nagyon rövid ideig tartott. Óriási vágy fogott el: Istent akarom szeretni.

27   Az elsô fogadalomtétel.[35] Izzó vágy ébred lelkemben: megsemmisülni Istenért tevékeny szeretetben, mely azonban észrevétlen marad még a közvetlen nôvértársak elôtt is.

Még a fogadalomtétel után is, hozzávetôleg fél éven át, sötétség uralkodott a lelkemben. Imádság alatt Jézus egészen átjárta lelkemet. A sötétség felengedett. Lelkemben ezeket a szavakat hallottam: ,,Te vagy az én örömem, te vagy szívem gyönyörûsége.'' Ettôl a pillanattól kezdve szívemben -- vagyis bensômben -- éreztem a Legszentebb Szentháromságot. Érezhetôen elárasztott Isten világossága. Ettôl a perctôl kezdve úgy beszél a lelkem Istennel, mint a gyermek szeretett Atyjával.

28   Egy alkalommal azt mondta nekem Jézus: ,,Menj a fônöknôhöz,[36] s kérd meg: adjon engedélyt, hogy hét napon át vezeklôövet[37] hordhass, és éjszakánként egyszer felkelj és eljöjj a kápolnába.'' Beleegyeztem, de nehezemre esett elmenni a fônöknôhöz. Este megkérdezte Jézus: ,,Mennyi ideig fogod halogatni?'' Erre elhatároztam, hogy amint találkozom a fônöknôvel, megkérdezem tôle a dolgot. A következô nap délelôtt megláttam, amint a refektóriumba megy, s mivel a konyha, a refektórium és Aloisia nôvér szobája majdnem egy helyen van, megkértem a fônöknôt, hogy menjünk be Aloisia nôvér szobájába, s elôadtam Jézus kívánságát. Erre a fônöknô azt válaszolta, hogy nem engedi meg a vezeklôöv viselését. Ez szóba sem jöhet. Ha Jézus akkora erôt ad önnek, mint egy óriásé, akkor engedélyezem ezeket az önmegtagadásokat. Bocsánatot kértem az anyától, hogy feltartottam, és elhagytam a szobát. Ekkor megpillantottam Jézust, aki ott állt a konyhaajtóban. Így szóltam Hozzá: ,,Azt kívánod tôlem, hogy kérjem ezeket az önmegtagadásokat, de a fônöknô nem engedélyezi azokat.'' Erre Jézus így szólt hozzám: ,,Itt voltam ennél a beszélgetésednél a fônöknôvel, és mindent tudok. Nem a vezeklést kívánom tôled, hanem az engedelmességet. Ezzel nagy tiszteletet tanúsítasz irántam, magadnak pedig érdemet szerzel.''

29   Mikor az egyik anya tudomást szerzett bensô viszonyomról Jézussal, azt mondta, ez csak képzelôdés. Azt mondta nekem: ,,Ilyen módon Jézus csak szentekkel érintkezik, nem pedig bûnös lelkekkel, mint ön, nôvér.'' (12) Ettôl kezdve nem tudtam egészen ôszintén hinni Jézusnak. Reggeli beszélgetésünkkor azt mondtam neki: ,,Jézus, nem vagy Te képzelôdés?'' [A kérdés értelme: Jézus, a veled való beszélgetés nem csupán képzelôdés a részemrôl? -- a szerk.] Jézus azt válaszolta: ,,Az én szeretetem senkit sem vezet félre.''

30   + Egy alkalommal a Szentháromságról és Isten lényegérôl gondolkodtam. Mindenképpen ki akartam kutatni és felismerni, ki is az Isten... Az egyik pillanatban mintha a túlvilágra ragadtatott volna el a lelkem. Megközelíthetetlen világosságot láttam, s benne három felfoghatatlan fényforrást. Ebbôl a világosságból mennydörgés formájában szavak törtek elô, melyek körülkerítették a földet és az eget. Mivel nem értettem ebbôl semmit, nagyon szomorú lettem. Hirtelen ebbôl a megközelíthetetlen fénytengerbôl kilépett szeretett Megváltónk felfoghatatlan szépségben, tündöklô sebhelyekkel. A fénybôl egy hang hallatszott: ,,Milyen az Isten az Ô lényege szerint, azt senki fel nem foghatja, sem az angyali, sem az emberi értelem.'' Jézus még azt mondta nekem: ,,Ismerd meg Istent az Ô tulajdonságai felett elmélkedve.'' Kezével keresztet vetett rám, és eltûnt.

31   + Egy alkalommal kápolnánkban nagy embertömeget láttam, és az utcán is, a kápolna elôtt, mert benn már nem találtak helyet.[38] A kápolna ünnepi díszben állt. Az oltár elôtt sok pap állt, a mi nôvéreink, és sok más kongregációbeli nôvér. Mindenki arra a személyre várt, akinek el kellett foglalnia a helyét az oltáron. Hirtelen meghallottam egy hangot, hogy én vagyok az, akinek el kell foglalnia ezt a helyet. De amint kiléptem a lakásból, illetve a folyosóról, hogy keresztülmenjek az udvaron, s a hívó szót követve a kápolnába jussak -- mindenki elkezdett dobálni azzal, amivel tudott: sárral, piszokkal, kôvel, homokkal és seprûvel úgy, hogy egészen elbizonytalanodtam, egyáltalán tovább menjek-e? A hang azonban nyomatékosan hívott, úgyhogy mindezek ellenére bátran továbbmentem. Amint átléptem a kápolna küszöbét, az elöljárók, a nôvérek, a növendékek,[39] sôt a szülôk is elkezdtek azzal, ami a kezük ügyébe esett, ütlegelni, ezért akár akartam, akár nem, gyorsan az oltáron kijelölt helyre kellett sietnem. (13) Rögtön ezután ugyanezek az emberek, a növendékek, a nôvérek, az elöljárók kinyújtották felém a kezüket, és kegyelmeket kértek tôlem, én pedig nem haragudtam rájuk a dobálásért. Furcsa módon különösen azok iránt éreztem szeretetet, akik arra kényszerítettek, hogy a nekem kijelölt helyet gyorsabban foglaljam el. Ebben a pillanatban felfoghatatlan boldogságérzet árasztotta el a lelkemet, s ezeket a szavakat hallottam: ,,Tégy, amit akarsz, ossz kegyelmeket, ahogy akarsz, s akinek és amikor akarsz!'' Aztán hirtelen eltûnt a látomás.

32   Egyszer ezeket a szavakat hallottam: ,,Menj a fônöknôhöz, s kérd meg, hogy kilenc napon át egy-egy Szentségimádási órát tarthass! Ezalatt törekedj arra, hogy imád egyesüljön Édesanyámmal! Szívbôl imádkozz Máriával egyesülve, s igyekezz ez alatt az idô alatt elmondani a keresztutat is!'' Megkaptam az engedélyt, bár nem egy teljes órára, csupán arra az idôre, ami a kötelességteljesítés mellett erre jutott.

33   Ezt a kilencedet a hazáért kellett végeznem. A novéna hetedik napján megpillantottam a Szûzanyát, ég és föld között, világos ruhában. Karjait a mellére téve, az égre nézve imádkozott. Szívébôl tüzes sugarak törtek elô. Egyesek az ég felé törtek, mások befedték a földet.

34   Midôn ezekrôl a dolgokról említést tettem gyóntatómnak,[40] azt válaszolta, hogy ezek a dolgok származhatnak Istentôl is, ugyanakkor képzelôdés is lehet. Mivel gyakran változott tartózkodási helyem, nem volt állandó lelkiatyám. Mi több, hihetetlenül nehezemre esett ezekrôl a dolgokról beszélni. Buzgón imádkoztam Istenhez, adja meg nekem azt a nagy kegyelmet, hogy legyen lelki vezetôm. Ezt a kegyelmet azonban csak örökfogadalmam után kaptam meg, amikor Vilniusba kerültem, Sopocko atya[41] személyében. Isten elôbb bensômben ismertette meg velem ôt, mielôtt még Vilniusba[42] kerültem.

35   Ó, ha már kezdettôl fogva lett volna lelki vezetôm, nem fecséreltem volna el oly sok isteni kegyelmet. Egy lelki vezetô sokat tud segíteni a lelkeknek, de sok mindent tönkre is tehet. Ó, mennyire kellene a lelkiatyáknak vigyázniuk a gyónók lelkében mûködô isteni kegyelemre. Ez nagyon komoly dolog. A lélekben ható kegyelmekrôl lehet felismerni a lélek szoros kapcsolatát Istennel.

36   (14) Egy alkalommal Isten ítélôszéke elôtt kellett megjelennem. Az Úr elôtt álltam szemtôl szemben. Jézus olyan volt mint szenvedése idején. Egy idô múlva eltûntek róla sebei, csak a kéz-, láb- és oldalsebe maradt meg. Mindjárt megláttam lelkiállapotomat úgy, ahogyan azt Isten látja. egészen világosan felismertem mindazt, ami nem tetszik Istennek. Nem tudtam, hogy ezekrôl a legapróbb árnyakról is el kell számolnunk Isten elôtt. Micsoda pillanat! Ki írhatja ezt le? -- A háromszor Szent elôtt állni! -- Jézus megkérdezte tôlem: ,,Ki vagy te?'' -- Azt válaszoltam: ,,A Te szolgálód, Uram.'' -- ,,Egy napi tisztítótüzet érdemelsz.'' Haladéktalanul be akartam magam vetni a tisztítótûzbe, de Jézus visszatartott, mondván: ,,Mit akarsz? Most szenvedni egy napig, vagy rövid ideig a földön?'' -- Azt válaszoltam: ,,Jézusom, akarok szenvedni a tisztítótûzben, és a földön is akarok, kínok között akár a világ végéig.'' -- Jézus azt válaszolta: ,,Elég az egyik. Visszamész a földre, és sokat fogsz szenvedni, de nem sokáig. Teljesítsd akaratomat és kívánságaimat, s egy hûséges szolgám segítségedre lesz ebben.

Most hajtsd fejed a keblemre, a szívemre, és meríts belôle erôt és kitartást minden szenvedésedhez, mert máshol nem találsz enyhülést, segítséget és vigaszt. Tudd, hogy sokat, igen sokat fogsz szenvedni, de ez ne rémítsen meg téged, én veled vagyok!''

37   Nem sokkal ezután egészségem leromlott.[43] A testi gyengélkedések a türelem iskoláját jelentették számomra. Csak Jézus tudja, mennyi erôfeszítésembe került, hogy kötelességeimet[44] teljesítsem.

38   A lélek megtisztítására Jézus olyan eszközöket használ, amilyeneket csak akar. Lelkem a teremtmények részérôl teljes elhagyatottságot él át. Néha a legtisztább szándékomat is rosszként értelmezik a nôvérek.[45] Ez igen fájdalmas szenvedés, de Isten megengedi ezt, és el kell fogadni, mert ezáltal jobban fogunk Jézushoz hasonlítani. Egy dolgot sokáig nem tudtam [megérteni]. Jézus ugyanis azt parancsolta nekem, hogy mindent közöljek az elöljáróimmal, de ôk nem hitték el szavaimat, viszont könyörületesek voltak hozzám, mintha a fantáziám ragadott volna el, vagy képzelôdnék.

Abból az okból, hogy képzelôdöm, elhatároztam, hogy kerülni fogom Istent, félve az érzéki csalódástól. (15) De Isten kegyelme állandóan üldözött. Isten akkor szólt hozzám, amikor a legkevésbé vártam.

39   Egy napon azt mondta nekem Jézus, hogy Hazám legszebb városára olyan büntetést fog mérni, amilyennel Isten Szodomát és Gomorrát sújtotta. Láttam Isten nagy haragját, és borzalom töltötte el a szívemet. Hallgatással imádkoztam. Kis idô múlva azt mondta Jézus: ,,Gyermekem, a szentmiseáldozat alatt szorosan egyesülj velem, s ajánld fel a mennyei Atyának véremet és sebeimet engesztelésül ennek a városnak a bûneiért. Megállás nélkül hét napon át tedd ezt az egész szentmise alatt.'' A hetedik napon megpillantottam Jézust egy fényes felhôben, s elkezdtem kérni, hogy tekintsen a városra és egész országunkra. Jézus kegyesen nézett le ránk. Ahogy észrevettem jóindulatát, áldásáért kezdtem könyörögni. Jézus azt mondta: ,,Érted megáldom ezt az egész országot.'' S nagy keresztet rajzolt Hazánk fölé. Midôn láttam Isten jóságát, nagy öröm töltötte el lelkemet.

40   + 1929. Az egyik szentmisén különleges módon érzékeltem Isten jelenlétét, Istentôl való elfordulásom és ellenállásom ellenére. Nemegyszer azért menekültem Istentôl, mert nem akartam a gonosz lélek áldozatává válni, ahogy ezt nekem többször mondták. Ez a bizonytalanság hosszú ideig tartott. A szentmisében, a Szentáldozás elôtt volt fogadalmunk megújítása.[46] Midôn a térdeplôtôl az (oltárhoz) mentünk, és elkezdtük mondani a fogadalom szövegét, hirtelen ott állt mellettem Jézus, fehér ruhában, derekán arany övvel, s így szólt hozzám: ,,Örök szeretettel ajándékozlak meg, hogy tisztaságod érintetlen maradjon, és biztosítékul, hogy sohasem ér kísértés a tisztaság ellen.'' -- Levette arany övét, s a csípôm köré helyezte. Attól kezdve sohasem érzek a tisztaság erénye ellen izgalmat sem a szívemben, sem az értelmemben. Késôbb fogtam csak fel, hogy ez a legnagyobb kegyelmek egyike, amit a Szent Szûz közbenjárására kaptam, akihez ezért sok éven át könyörögtem. Azóta még nagyobb áhítattal ragaszkodom a Szent Szûzhöz. Ô tanított meg Istent bensôségesen szeretni, és mindenben teljesíteni az Ô szent akaratát. Te vagy az öröm, Mária, mert általad szállt le Isten a földre, és az én szívembe.

41   (16) Egyszer megláttam Isten egyik szolgáját halálos bûn veszélyében, amely azon nyomban bekövetkezett volna. Kérni kezdtem Istent, bocsássa rám a pokol minden kínját, minden szenvedést, amit csak akar, és ezáltal szabadítsa meg ezt a papot a bûnös alkalomtól. Jézus meghallgatta kérésemet, s máris éreztem homlokomon a töviskoronát. A tövisek egészen az agyamig hatoltak. Ez három óráig tartott, s Isten szolgája megszabadult a bûn elkövetésétôl. Isten különleges kegyelemmel erôsítette meg a lelkét.

42   + Karácsony napján egyszerre azt érzem, hogy körülölel a mindenhatóság -- Isten jelenléte. Most is ki akarom kerülni az Istennel való bensô találkozást. Kértem a fônöknôt, engedjen elutazni a Józefinekbe,[47] hogy ott meglátogathassam a nôvéreket. A fônöknô megadta az engedélyt, s mindjárt ebéd után elkezdtünk készülôdni az útra. A nôvérek vártak már rám a portán. Elszaladtam a cellámba, hogy hozzam a pelerinemet. Visszatérve, a kis kápolna küszöbén megláttam az Úr Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Menj csak, de elveszem a szívedet.'' Hirtelen úgy éreztem, nincs szív a mellemben. A nôvérek azonban a kései órára hivatkozva siettettek, s rögtön velük mentem. Nagy elégedetlenség kezdett kínozni. Valamiféle vágy öntötte el a lelkemet, de errôl senki nem tudott. Egyedül csak Isten tudta, mi történt a lelkemben.

Midôn már egy darabig ott voltunk a ,,Józefinekben'', azt mondtam a nôvéreknek: ,,Menjünk haza!'' A nôvérek kérték, pihenjünk még egy kicsit, de lelkem nem tudott megnyugodni. Azzal magyaráztam elhatározásomat, hogy a sötétség beállta elôtt haza kell érnünk, s jókora út áll elôttünk. Így azonnal hazajöttünk. A folyosón találkoztunk a fônöknôvel, aki megkérdezte: ,,Még el sem utaztak, nôvérek, vagy talán már meg is jöttek?'' Azt válaszoltam, hogy hazajöttünk, mert nem akartam este jönni. Levetkôztem, s betértem a kis kápolnába. Alig léptem be, így szólt hozzám Jézus: ,,Menj az elöljáró anyához, s mondd meg neki, nem azért jöttél vissza, hogy sötétedés elôtt hazaérj, hanem azért, mert elvettem a szívedet!'' Bár nagyon nehezemre esett, mégis (17) odamentem a fônöknôhöz, becsületesen megmondtam visszatérésünk igazi okát, és kértem az Urat, bocsásson meg mindenért, ami nem tetszik neki. Abban a pillanatban Jézus nagy örömmel árasztotta el lelkemet. Megértettem, hogy Isten nélkül sehol sem lehetünk elégedettek.

43   Egy alkalommal két nôvért láttam a pokol útján. Kimondhatatlan fájdalom szorította össze a szívemet. Imádkoztam értük Istenhez. -- Jézus így szólt hozzám: ,,Menj a fônöknôhöz, s mondd meg neki, hogy ez a két nôvér súlyos bûnalkalomban él.'' A következô napon elmondtam ezt a fônöknônek. Az egyik nôvér azóta újra buzgó, a másik még nagy küzdelmeket áll ki.

44   Egyik nap azt mondta Jézus: ,,Elhagyom ezt a házat... mert olyan dolgok vannak benne, melyek nem tetszenek nekem.'' A Szent Ostya kijött a tabernákulumból, s megpihent a kezeimben, én pedig örömmel tettem vissza az oltárszekrénybe. Ez újra megismétlôdött. Én ugyanúgy tettem, mint azelôtt. Mikor harmadszor is megismétlôdött, az Ostya átváltozott az élô Úr Jézussá -- és Jézus így szólt hozzám: ,,Nem maradok itt tovább.'' Nagy szeretet töltött el Jézus iránt, s így szóltam: ,,De én nem engedlek el Téged ebbôl a házból!'' Jézus eltûnt, s az Ostya itt pihent a kezemben. Újból visszahelyeztem a kehelybe, s becsuktam a tabernákulumot. És Jézus itt maradt velünk. Három napig igyekeztem jóvátételi imát mondani.

45   Egyszer ezt mondta nekem Jézus: ,,Mondd meg az általános fônöknônek, ebben a házban... olyasmi történik..., ami nem tetszik nekem, s ami nagyon bánt!'' Ezt nem mondtam meg rögtön az anyának. Ekkor olyan nyugtalanságot bocsátott rám az Úr, hogy nem várhattam tovább. Írtam mindjárt a generális anyának, s nagy béke szállt a lelkembe.

46   Gyakran éreztem az Úr szenvedéseit testemben, bár ez nem volt látható külsôleg. Örültem ennek, mert Jézus így akarta. Ez azonban nem tartott sokáig. Ezek a szenvedések szeretetre gyújtották lelkemet Isten és a halhatatlan lelkek iránt. A szeretet mindent elvisel, a szeretet túléli a halált, a szeretet semmitôl sem riad vissza.

(18)	+ 1931. február 22.

47   Este, amikor a cellámban voltam, megpillantottam az Úr Jézust fehér ruhában. Egyik kezét áldásra emelte, a másikkal megérintette mellén a ruháját. Mellébôl a ruha nyílásán át két hatalmas sugár tört elô, egy piros és egy halvány. Csendben néztem az Urat, a lelkem eltelt félelemmel, de nagy örömmel is. Kis idô múlva azt mondta Jézus: ,,Fess egy képet annak alapján, amit látsz, ezzel az aláírással: Jézusom, bízom Benned. Azt kívánom, hogy tiszteljék ezt a képet, elôször a ti kápolnátokban, aztán az egész világon!

48   Megígérem, hogy az a lélek, aki ezt a képet tisztelni fogja, nem vész el. Megígérem azt is, hogy már itt a földön gyôzedelmeskedni fog ellenségei felett, fôként pedig halála óráján. Magam fogom védeni, mint saját dicsôségemet.''

49   Midôn errôl a gyóntató atyámmal[48] beszéltem, ezt a választ kaptam: ,,Ez a te lelkedre vonatkozik.'' Még hozzátette: ,,A lelkedben fesd meg Isten képét!'' Midôn kijöttem a gyóntatószékbôl, e szavakat hallottam megint: ,,Lelkedben már ott van a képem. Azt kívánom, hogy legyen az Irgalmasságnak ünnepe. Azt kívánom, hogy a képet, melyet ecsettel fogsz megfesteni, Húsvét után az elsô vasárnapon ünnepélyesen áldják meg! Ez a vasárnap legyen az Irgalmasság ünnepe!

50   + Azt kívánom, hogy a papok hirdessék nagy irgalmamat a bûnös lelkek iránt! A bûnösök ne féljenek hozzám közeledni! Az irgalom lángjai égetnek engem, ki akarom árasztani ôket az emberi lelkekre.''

Jézus ezekkel a szavakkal panaszkodott nekem: ,,A lelkek bizalmatlansága szétszaggatja bensômet. Még jobban fáj nekem a választott lelkek bizalmatlansága; kimeríthetetlen szeretetem ellenére nem bíznak bennem -- még a halálom sem elég nekik. Jaj annak a léleknek, aki visszaél ezekkel!''

51   (19) Midôn a fônöknônek[49] elmondtam, hogy mit kíván tôlem Jézus, azt felelte, hogy tegye Jézus valamilyen jellel világosabbá ezt az óhaját.

Mikor a bizonyosság jelét kértem Jézustól -- hogy valóban Ô az én Istenem és Uram, és Tôle származnak-e ezek a kívánságok, hallottam ezt a bensô hangot: ,,A kép által osztott kegyelmekkel adok jelet az elöljáróknak.''

52   Midôn ezektôl a bensô sugalmazásoktól el akartam állni, Isten azt mondta nekem, hogy az ítélet napján nagyon sok lélekért kell majd felelnem.

Elfáradva a sok nehézségtôl, melyek abból fakadtak, hogy Jézus szól hozzám és ennek a képnek megfestését követeli tôlem, elhatároztam, hogy még az örök fogadalom elôtt megkérem P. Andraszt,[50] oldjon fel a bensô sugallattól, és a kép festésétôl. A gyónás meghallgatása után az atya a következô választ adta: ,,Nem oldom fel önt semmi alól, és nem térhet ki a bensô sugallatok elôl, ellenben mindent feltétlenül közölnie kell gyóntatójával, különben Isten nagy kegyelmei ellenére tévútra jut. Pillanatnyilag nálam gyónik, de tudnia kell, hogy állandó gyóntatóra van szüksége, azaz lelki vezetôre.''

53   Mindez igen aggasztott. Azt hittem mindentôl megszabadulok, s pont az ellenkezôje történt. Egyértelmû a parancs, hogy teljesítsem Jézus akaratát. És újabb kín, hogy nincs állandó gyóntatóm. Ha egy ideig [valakinél] gyónok, a kegyelmet illetôen nem tudom a lelkem kitárni; ettôl kimondhatatlanul szenvedek. Kérem Jézust, ossza másra ezeket a kegyelmeket, mert én nem tudom felhasználni, csak elfecsérelem azokat. ,,Jézus, légy hozzám irgalmas, ne bízz rám ilyen nagy dolgokat, látod, hogy én csak tehetetlen por vagyok.''

Jézus jósága azonban határtalan, látható segítséget ígért nekem itt a földön, s rövid idôn belül (20) meg is kaptam ôt Vilniusban. Sopocko atyában ismertem fel Isten e segítségét. Mielôtt Vilniusba jöttem, egy bensô látomás által már ismertem ôt. Láttam ôt egy napon a kápolnánkban az oltár és a gyóntatószék között, s egy hang szólalt meg lelkemben: ,,Íme a látható segítség számodra a földön. Ô segít majd neked, hogy teljesítsd akaratomat a földön.''

54   + Egy alkalommal, bizonytalanságtól elgyötörve megkérdeztem Jézust: ,,Jézus, az én Istenem vagy-e Te, vagy valamilyen szellem? Mert azt mondják elöljáróim, hogy sokféle képzelgés és látomás van. Ha Te vagy az én Istenem, áldj meg engem!'' -- Jézus ekkor egy nagy keresztet rajzolt fölém, s én is keresztet vetettem. Midôn bocsánatot kértem ezért a kérdésemért, Jézus azt felelte, hogy kérdésemmel egyáltalán nem bántottam meg, s azt mondta, hogy igen tetszik neki a bizalmam.

55   1933. + Lelki tanácsok P. Andrasz S. J.-tôl

E l s ô: Nem térhet el a bensô sugallatoktól, de a gyóntatóját mindenrôl tájékoztatnia kell. Ha felismeri, hogy ez a bensô sugallat a saját lelkének vagy más lelkének hasznára szolgál, kövesse, semmi esetre se hanyagolja el, de mindig lelkiatyjával egyetértésben cselekedjék.

M á s o d i k: Abban az esetben, ha ezek a sugallatok a hittel vagy az Egyház szellemével nem egyeznek, azonnal elutasítandók, mert a gonosz lélektôl származnak.

H a r m a d i k: Abban az esetben, ha ezek a sugallatok semmiféle vonatkozásban nem állnak a lelkekkel, különösen azok javával, ne foglalkozzon velük, és ne fordítson rájuk semmiféle figyelmet.

Nem szabad azonban ezekben önmagát irányítania, mert Isten nagy kegyelmei ellenére így vagy úgy tévútra juthat. Alázat, alázat és mindig csak alázat, mert saját magunktól semmire sem jutunk. Mindez csakis Isten kegyelme.

Azt mondod, hogy Isten nagy bizalmat kíván a lelkektôl, te tanúsítsd hát elsôként ezt a bizalmat.

Még egy szó: -- fogadd mindezt nyugodtan.

(21) Egy lelkiatya[51] szavai: ,,Nôvér, Isten sok különleges kegyelmet készít önnek, ám igyekezzék, hogy Isten elôtti élete oly tiszta legyen, mint egy könnycsepp. Teljesen mindegy, mások hogyan ítélik meg önt. Legyen önnek elég Isten, Ô egyedül.''

A novíciátus végén gyóntatóatyám[52] a következôket mondta nekem: ,,Jót cselekedve haladj át az életen, hogy életed lapjára felírhassam, úgy élt, hogy mindig jót cselekedett. Isten valósítsa meg ezt benned!''

Más alkalommal azt mondta a gyóntatóm: ,,Isten elôtt tégy úgy, mint az evangéliumi özvegy, aki bár fillérjét dobta a perselybe -- Isten elôtt többet ért az ô fillérje, mint mások nagy adományai.''

Egyszer a következô oktatásban részesültem: ,,Törekedj arra, hogy mindenki, aki veled találkozik, örömmel telve menjen tovább. Áraszd szét magad körül a boldogság illatát, mert Istentôl sokat kaptál, hát adj is sokat másoknak. Hadd menjen mindenki örömmel telve tovább, még ha csak a ruhád szegélyét[53] érintették is. Jegyezd meg jól ezeket a szavakat, melyeket most mondok neked.''

Máskor így szólt: ,,Engedd, hogy Isten élted hajóját a mélység felé irányítsa. A bensô élet kifürkészhetetlen mélységei felé.''

Néhány szó az újoncmesternôvel a novíciátus végén folytatott beszélgetésbôl: ,,Lelkének fô tulajdonsága legyen az egyszerûség és az alázat. Úgy haladjon át az életen, mint egy gyermek, mindig bizalommal, egyszerûséggel és alázattal telve, mindennel megelégedve, mindennek örülve. Ahol más lelkek aggodalmaskodnak, ott ön haladjon nyugodtan tovább, egyszerûségének és alázatának köszönhetôen. Jegyezze meg egész életére: miként a víz a hegyekrôl csak a völgy felé tud folyni, úgy Isten kegyelme is csak az alázatos lelkekre árad.''

56   Ó, Istenem, megértem, hogy ezt a lelki gyermekséget követeled tôlem, mivel helyetteseid által mindig ezt üzened.

(22) A kolostori élet kezdetén a szenvedések és viszontagságok megdöbbentettek és elbátortalanítottak. Állandóan azért imádkoztam tehát, hogy erôsítsen meg Jézus, s adja meg Szentlelke erejét, hogy mindenben teljesíteni tudjam az Ô szent akaratát, mert kezdettôl fogva ismertem és ismerem is gyengeségemet. Jól tudom, mennyit érek önmagamtól, ezért fedte fel lelki szemeim elôtt Jézus nyomorúságom mélységét, azt, amilyen vagyok. Világosan értem, hogy lelkemben bármi jó van, az egyedül az Ô szent kegyelme. Nyomorúságom megismerése egyúttal lehetôvé teszi, hogy megismerjem a Te irgalmad mélységét is. Bensô életemben egyik szemem nyomorúságom és hitványságom szakadékába néz, amilyen vagyok, a másik pedig, ó Istenem, a Te irgalmad mélységeit szemléli.

57   Ó, Jézusom, Te vagy életem élete. Jól tudod, hogy semmi mást nem kívánok, csak neved dicsôítését, és hogy minden lélek ismerje meg jóságodat. Nem értem, miért kerülnek Téged a lelkek, Jézusom. Ó, bárcsak feldarabolhatnám apró részekre a szívemet, hogy Neked ajándékozhassam valamennyi darabkáját, mintha azok egész szívek lennének, s bárcsak ily módon valamelyest elégtételt nyújthatnék Neked azokért, akik nem szeretnek Téged. Vérem minden cseppjével szeretlek, Jézusom, és örömmel ontanám ki Érted valamennyit, hogy bebizonyítsam igaz szeretetemet. Ó, Istenem, minél jobban ismerlek, annál kevésbé tudlak felfogni, de ez a felfoghatatlanság ismerteti meg velem, mily nagy is vagy Te, Istenem! Felfoghatatlanságod új lángra gyújtja szívemet irántad, ó, Istenem! Jézusom, amióta megengedted, hogy tekintetem elmerüljön Benned, pihenek, s többé mást nem kívánok. Megtaláltam az én rendeltetésemet abban a pillanatban, mikor lelkem elmerült Benned, szeretetem egyedüli tárgyában. Veled összehasonlítva minden semmi. A szenvedések, a kellemetlenségek, a megaláztatások, a sikertelenségek, a vádak, amelyek érnek, csak apró szilánkok, amelyek az irántad való szeretetemet, Jézusom, nagyobb lángra lobbantják.

Óriásiak és kifürkészhetetlenek a vágyaim. Szeretném eltitkolni Elôled, hogy szenvedek. Azt kívánom, (23) hogy erôfeszítéseimért és jótetteimért soha ne kapjak jutalmazást. Jézusom, Te magad vagy a jutalmam. Szívem Kincse, elég vagy Te nekem. Felebarátaim fájdalmait velük együtt akarom elszenvedni, saját szenvedésemet el szeretném rejteni, nemcsak mások elôtt, de Elôtted is, Jézusom.

A szenvedés nagy kegyelem. A szenvedés által válik a lélek az Üdvözítôhöz hasonlóvá, a szenvedésben kristályosodik ki a szeretet. Minél nagyobb a szenvedés, annál tisztábbá válik a szeretet.

58   + Egy éjjel meglátogatott egyik, 2 hónapja meghalt nôvérünk. Az elsô kórus tagja volt. Rémséges állapotban láttam, lángok közt, fájdalmasan eltorzult arccal. Rövid ideig láttam, aztán eltûnt. Borzalom járta át a lelkemet, mert nem tudtam, hol szenvedhet, a tisztítótûzben-e, vagy a pokolban, mégis megdupláztam imáimat érte. A következô éjjel újra eljött, de még rémesebb állapotban láttam, még szörnyûbb lángok közt, kétségbeesett arccal. Csodálkoztam, hogy az érte mondott imám ellenére az állapota még szörnyûbb, s megkérdeztem: ,,Semmit sem segítettek rajtad imáim?'' -- Azt válaszolta, hogy semmit sem segítettek, és nem is fognak segíteni. -- Tovább kérdeztem: ,,S az egész Kongregáció érted mondott imái sem segítettek?'' Azt válaszolta, hogy nem. ,,Ezek az imák más lelkek javára szolgáltak.'' -- Ekkor arra kértem: ha az imáim nem segítenek a nôvérnek, akkor ne jöjjön hozzám. Azonnal eltûnt. Én azonban nem hagytam abba érte az imát. Némi idô elteltével újra eljött egy éjjel, de most már egészen más állapotban. Nem vették körül a lángok, az arca ragyogott, szeme örömtôl fénylett, s azt mondta, hogy igazi felebaráti szeretet van bennem, hogy sok lélek hasznát vette az imáimnak, s arra ösztönzött, hogy ne hagyjam abba az imádságot a tisztítótûzben szenvedô lelkekért. Azt is mondta, hogy ô már nem sokáig marad a tisztítótûzben. Isten ítéletei sajátságosak.

59   (24) 1933. Egy alkalommal ezt hallottam lelkemben: ,,Mondj egy kilencedet a hazáért. Ez a kilenced a Mindenszentek litániájából álljon. Kérd ehhez gyóntatód engedélyét.'' A következô gyónáskor megkaptam az engedélyt, s már este elkezdtem a kilencedet.

60   A litánia végén nagy fényességet láttam, benne Istent, az Atyát. E fényesség és a föld között Jézust láttam keresztre szegezve, úgy hogyha le akart nézni a földre, Jézus sebein keresztül kellett néznie. Megértettem, hogy Isten Jézus miatt áldja meg a földet.

61   Ó, Jézusom, köszönöm nagy kegyelmedet, azaz lelkiatyámat, akit saját magad kegyeskedtél kiválasztani, s akit látomáson keresztül ismertettél meg velem, mielôtt találkoztunk. Mikor elmentem gyónni Andrasz atyához, azt gondoltam, felment a bensô sugallatok alól. Az atya azt felelte, hogy nem menthet fel ezek alól, viszont imádkozzam lelki vezetôért.[54]

Rövid, de buzgó ima után megláttam újból Sopocko atyát kápolnánkban a gyóntatószék és az oltár   között. Abban az idôben Krakkóban voltam. Ez a két látomás erôsített meg engem lélekben, annál is inkább, mert ugyanolyannak ismertem meg, amilyennek a látomásban láttam Varsóban a harmadik Próbaidôn,[55] és Krakkóban is. Jézus, köszönöm Neked ezt a nagy kegyelmet.

Ha néha meghallom valamely lélekrôl, hogy nincs lelki vezetôje, aggodalom fog el, mert tudom, hogy milyen kárt okozott nekem, amikor nélkülöztem ezt a segítséget. Lelkiatya nélkül könnyen tévútra juthatunk.

62   Ó, egyhangú, szürke élet, mennyi kincs rejlik benned! Egyik óra sem hasonlít a másikra, így a mindennapok egyhangúsága és szürkesége eltûnik, ha mindent a hit szemével nézek. Az a kegyelem, ami ebben az órában rejlik számomra, nem ismétlôdik meg a másikban. A következô órában is megkapom, de már nem ugyanazt. Az idô elmúlik, soha nem tér vissza. Ami benne rejlik, sohasem fog megváltozni; örökre lepecsételôdik.

63   (25) + Isten nagyon szeretheti Sopocko atyát. Azért mondom ezt, mert tapasztaltam, hogy adott pillanatokban mennyire figyel rá a jó Isten. Ezt látva mérhetetlenül örülök, hogy Istennek ilyen választottjai vannak.

1928. Kirándulás a Kálváriára[56]

64   Két hónapra Vilniusba küldtek, hogy egy nôvért,[57] aki a harmadik próbára utazott, helyettesítsek. Mégis kicsit tovább maradtam, mint két hónap. Egy nap a fônöknô[58] örömet akart okozni nekem, s megengedte, hogy az egyik nôvér[59] társaságában a Kálváriára mehessek keresztutat járni. Nagyon megörültem ennek. Úgy volt, hogy hajóval fogunk menni, annak ellenére, hogy nem volt messze, de ez volt a fônöknô kívánsága. Este így szólt hozzám Jézus: ,,Azt kívánom, hogy maradj itthon.'' -- Azt válaszoltam: ,,Jézusom, már minden elô van készítve, reggel indulunk, mitévô legyek most?'' -- Az Úr így válaszolt: ,,Ez a kirándulás lelked kárára válik.'' -- Erre én azt mondtam Jézusnak: ,,Hiszen Te meg tudod akadályozni ezt a kirándulást, irányítsd úgy a dolgokat, hogy minden a Te akaratod szerint történjék!'' Ebben a percben megszólalt a lefekvésre szóló csengetés. Egy pillantással elbúcsúztam Jézustól, s a cellámba tértem.

Gyönyörû reggelre virradtunk. Kísérôm örült, hogy milyen kellemesen fogjuk eltölteni a napot, mindent megnézhetünk. Én azonban biztos voltam benne, hogy nem utazunk el, bár semmilyen akadály nem látszott gátolni terveinket.

Úgy volt, hogy elôbb megáldozunk, és a hálaadás után indulunk. Hirtelen azonban, az Áldozás alatt az addig szép idô teljesen megváltozott. Nem tudni honnan, hirtelen felhôk borították el az eget. Elkezdett ömleni az esô. Mindenki csodálkozott, mert ilyen szép idô után senki nem számított esôre, ilyen gyors idôváltozásra.

(26) A fônöknô azt mondta nekem: ,,Mennyire sajnálom, hogy nem utazhatnak el a nôvérek.'' -- Erre én azt válaszoltam: ,,Semmi baj, anyácskám, az Isten akarata volt, hogy itt maradjunk.'' De azt senki sem tudta, hogy Jézus kifejezett kívánsága volt, hogy itthon maradjak. Az egész napot elmélkedéssel és gondolkodással töltöttem el. Hálát adtam Istennek, hogy itthon tartott. Ezen a napon Isten sok égi vigasztalással ajándékozott meg.

65   A novíciátusban, mikor az újoncmesternô a gyermekkonyhára osztott be, nagyon aggódtam, mivel nem boldogultam a fazekakkal, olyan nagyok voltak. Legnehezebb volt a vizet leönteni a krumpliról, néha a fele kiszóródott. Midôn ezt elmondtam a mesternônek, azt válaszolta, hogy majd lassacskán megszokom ezt a munkát, és jártasságra teszek szert benne. Nehézségeim azonban nem csökkentek, mert erôm nap mint nap fogyatkozott, így inkább elhúzódtam ettôl a munkától. A nôvérek észrevették húzódozásomat, s nagyon csodálkoztak. Nem tudtak arról, hogy minden buzgóságom és önuralmam ellenére nem vagyok képes segíteni. Délben a lelkiismeret-vizsgálatkor panaszkodtam Istennek erôhiányomra. Mindjárt meghallottam lelkemben a hangot: ,,A mai naptól sokkal könnyebb lesz neked. Megerôsítelek.'' Este, mikor a krumpli leöntésére került a sor -- bízva az Úr szavaiban, én siettem elsônek segíteni. Könnyedén kaptam fel a fazekat, s egészen jól leöntöttem a vizet. De amikor levettem a fedôt, hogy elszálljon a gôz, burgonya helyett egész csomó vörös rózsát pillantottam meg a fazékban, oly szépeket, hogy nehéz azt leírni. Ilyen rózsákat még sohasem láttam. Nagyon csodálkoztam, mivel nem értettem, hogy mit jelentenek, de lelkemben ekkor megszólalt a hang: ,,Nehéz munkádat a legszebb virágcsokorrá változtatom át, melynek illata trónomig száll fel.'' Ettôl kezdve azon igyekeztem, hogy ne csak a rám esô héten[60] (27) öntsem le a krumplit, hanem más nôvérek válláról is levegyem ezt a munkát. Nemcsak ennél a munkánál, de más nehéz tevékenységnél is igyekeztem elsôként segíteni, mert tapasztaltam, hogy ez mily nagyon tetszik Istennek.

66   Ó, tiszta szándékunkban rejlô kimeríthetetlen kincs, ki minden cselekedetünket tökéletessé és Istennek tetszôvé teszed. Ó, Jézus, Te tudod, milyen gyenge vagyok, ezért légy mindig velem, irányítsd cselekedeteimet és egész lényemet. Legjobb Mesterem! Jézusom, valóban félelem fog el, amikor nyomorúságos voltomat tapasztalom, de ugyanakkor nyugalom is, mert végtelen irgalmadat is látom, mely egy egész örökkévalósággal nagyobb, mint az én nyomorúságom. Hatalmad beborít és megismerésed öröme áraszt el, ó, változhatatlan Valóság!

67   Elsô fogadalmam után hamarosan megbetegedtem.[61] Elöljáróim szívélyes és gondos ápolása, valamint a gyógykezelések ellenére sem éreztem magam jobban, de rosszabbul sem. Ekkor fülembe jutott a többiek véleménye, hogy csak színlelek. Ezzel elkezdôdtek szenvedéseim, amelyek megduplázódtak. Ez elég sokáig tartott. Egy alkalommal panaszkodtam Jézusnak, hogy a nôvérek részére csak terhet jelentek. Jézus ezt válaszolta: ,,Nem magadért élsz, hanem a lelkekért. Szenvedéseid más lelkek hasznára válnak. A te hosszan tartó szenvedésed világosságot és erôt ad nekik, hogy elfogadják akaratomat.''

68   A legnagyobb szenvedést az okozta, hogy úgy éreztem, sem imáim, sem jó cselekedeteim nem kedvesek Isten elôtt. Nem volt bátorságom az égre nézni. Mindez olyan kínt jelentett, hogy a fônöknô,[62] mikor a kápolnában közös lelkigyakorlaton vettünk részt, a lelkigyakorlat végeztével magához hívott, és azt mondta: ,,Kérjen Istentôl kegyelmet és vigaszt, mert ahogy magam is látom, (28) és ahogy a nôvérek is mesélik, az ön puszta látványa is részvétet kelt. Igazán nem tudom, mit tegyek önnel. Megparancsolom, hogy ne aggódjon semmi miatt!'' A fônöknôvel történt beszélgetések azonban nem hoztak számomra megkönnyebbülést, s a dolgokra sem találtam semmilyen magyarázatot. Még nagyobb sötétség rejtette el elôlem Istent. A gyóntatószékben kerestem segítséget, de ott sem találtam. A szentéletû pap segíteni akart, de én oly szerencsétlen voltam, hogy még a szenvedéseimet sem tudtam leírni, s ez még jobban kínzott. Halálos szomorúság járta át a lelkemet, annyira, hogy már elrejteni sem tudtam, s külsôleg is láthatóvá vált. Feladtam a reményt. Az éj mind sötétebb lett. A pap, akinél gyóntam, azt mondja: ,,Különleges kegyelmeket látok önben, teljesen nyugodt vagyok önt illetôen, miért kínozza így magát?'' De én akkor semmit sem fogtam fel ebbôl, s rendkívül csodálkoztam, amikor penitenciául a Te Deumot vagy a Magnificatot kaptam, vagy esténként a kertben kellett szaladgálnom vagy naponta tízszer hangosan nevetnem. Furcsának találtam ezeket a vezekléseket, de a pap nem sokat tudott segíteni rajtam. Isten nyilván azt akarta, hogy szenvedéseimmel imádjam Ôt. A pap azzal vigasztalt, hogy ebben az állapotban kedvesebb vagyok Istennek, mintha a legnagyobb örömökben bôvelkednék. -- ,,Mily nagy kegyelem, hogy lelkének jelen fájdalmas állapotában sem bántja meg Istent, hanem igyekszik az erényeket gyakorolni. Belenézek a lelkébe, s látom benne Isten nagy terveit, s különleges kegyelmeit, s én pedig köszönetet mondok Istennek.'' Mindezek ellenére lelkem továbbra is kimondhatatlan kínokat és szenvedéseket állt ki. Vakhoz hasonlítottam, aki bízik vezetôjében, s görcsösen kapaszkodik annak kezébe. Egy pillanatig sem hagytam fel az engedelmességgel, mert úgy éreztem, ez mentôövem a tûzpróbában.

69   (29) + Jézus, örök Igazság, erôsítsd gyenge erômet! Te, Uram, mindent megtehetsz. Tudom, erôfeszítéseim Nélküled mit sem érnek. Jézusom, ne rejtsd el Magad elôlem, mert Nélküled nem tudok élni! Hallgasd meg lelkem kiáltását; hiszen nem merült ki irgalmad, Uram, szánd meg hát nyomorúságomat! Irgalmad meghaladja az angyalok és emberek együttes értelmét, s bár úgy tûnik, hogy nem hallgatsz meg engem, bizalmam irgalmad tengerébe vetem, s tudom, reményem nem fog csalódni.

70   Jézus tudja csak, milyen nehéz a kötelességek teljesítése, mikor az ember lelke ilyen bensô szenvedések állapotában van, fizikai erôi csökkennek, s a szellem elsötétül. Szívem csendjében ismétlem: ,,Ó, Krisztus! Neked öröm, tisztelet, dicsôítés, nekem pedig a szenvedés. Egyetlen lépéssel sem habozok követni Téged, még ha talpam tövisek sebzik is.''

71   Midôn kúrára küldtek a plocki házból, az az öröm ért, hogy én díszíthettem virágokkal a kápolnát. Ez Bialaban[63] történt. Mivel Tekla nôvérnek nem volt elég ideje, sokszor egyedül díszítettem az oltárt. Egy nap letörtem a legszebb rózsákat, hogy egy bizonyos személy szobáját díszítsem velük. Midôn a bejárathoz értem, megpillantottam az Úr Jézust, aki ott állt, és barátságosan megkérdezte: ,,Leányom, kinek viszed ezeket a virágokat?'' Hallgatás volt a válaszom, mert abban a pillanatban felismertem, hogy ahhoz a személyhez gyengéd vonzalom kötött, amit azelôtt észre sem vettem. Jézus azonnal eltûnt. Mindjárt ledobtam a rózsákat a földre és a Legméltóságosabb Oltáriszentség elé siettem hálatelt szívvel az önmegismerés kegyelméért.

Ó, Isten Napja, sugaraidban meglátja az ember a legkisebb porszemet is, ami nem tetszik Neked.

72   (30) Ó, Jézus, örök Igazság, Életünk, könyörgöm és koldulom irgalmadat a szegény bûnösök számára. Uramnak szíve, könyörülettel és kimeríthetetlen irgalommal teljes drága Szív, könyörgök Hozzád az árva bûnösökért. Ó, Legszentebb Szív, irgalom forrása, amelybôl felfoghatatlan kegyelmek sugarai áradnak az egész emberiségre, könyörgök Hozzád a bûnösök megvilágosodásáért. Ó, Jézusom, keserves kínszenvedésed emlékére ne engedd elveszni a lelkeket, melyeket legszentebb véred árán váltottál meg. Ó, Jézusom, ha véred hatalmas értékére gondolok, örömmel tölt el annak nagysága, hiszen egyetlen cseppje elég lenne valamennyi bûnösért. Bár a bûn a gonoszság és hálátlanság tátongó mélységét jelenti, az értünk lerótt ár összehasonlíthatatlanul magasabb -- ezért bízzon minden lélek az Úr szenvedésében, reménykedjen irgalmában. Isten senkitôl sem tagadja meg irgalmát. Ég és föld megváltozhat, de Isten irgalma soha ki nem merül. Ó, mily öröm ég lelkemben, ha felfoghatatlan jóságodat szemlélem, ó, Jézusom. Minden bûnöst lábaidhoz akarok vezetni, hogy örök idôkön keresztül dicsôítsék a Te irgalmadat.

73   Jézusom! Bár sötét éj vesz körül, és sötét felhôk takarják a horizontot, tudom, hogy a nap nem huny ki. Ó, Istenem, bár nem tudlak felfogni, s nem értem cselekedeteidet -- mégis bízom irgalmadban. Ha az az akaratod, Uram, hogy mindig ilyen sötétségben éljek -- légy áldott! Egyet kérek, Jézusom, ne engedd, hogy bármivel is megbántsalak. Ó, Jézus, egyedül csak Te ismered szívem vágyait és fájdalmait. Örülök, ha egy kicsit is szenvedhetek Érted. Ha érzem, hogy a szenvedés meghaladja erômet, a Legméltóságosabb Oltáriszentségben lakozó Úrhoz menekülök, és mélységes hallgatásommal szólok Hozzá.

74   (31) Egy növendékünk gyónása.

Mióta valamilyen erô siettet, hogy intézzem el ezt az ünnepet, és foglalkozzam a kép megfestésével, nem tudok megnyugodni. Valami átjár, mégis félelem fog el, nem képzelôdöm-e? Bár ezek a bizonytalanságok mindig kívülrôl jöttek, a lelkem mélyén éreztem, hogy az Úr az, aki áthatja lelkemet. Az akkori gyóntatóm azt mondta, hogy vannak képzelgések, és az volt az érzésem, mintha félt volna meghallgatni a gyónásaimat. Ez nagyon gyötört. Amikor észrevettem, hogy nem sok segítséget kapok az emberektôl, még inkább Jézushoz, a legjobb Mesterhez menekültem. Egyszer, mikor bizonytalanságot éreztem, hogy az Úr hangját hallom-e, bensômben szó nélkül beszéltem Vele. Az egyik pillanatban lelkemet erô járta át, s azt mondtam: ,,Ha Te, aki velem érintkezel, s beszélsz hozzám, valóban az én Istenem vagy, kérlek, ez a bizonyos tanuló[64] még ma gyónjék meg. Ez a jel megerôsít engem.'' Még abban a percben kérte a leányka, hogy gyónhasson.

75   Az osztályt vezetô anya csodálkozott ezen a hirtelen változáson, de azonnal gondoskodott gyóntatóról. A leányka nagy bûnbánattal meggyónt. Lelkemben a következô hangot hallottam: ,,Most már hiszel nekem?'' -- Lelkem újra átjárta valami különös erô, s biztonsággal és erôvel töltött el, annyira, hogy magam is csodálkoztam, hogyan is kételkedhettem eddig, akár csak egy pillanatig is. A kétségek azonban kívülrôl mindig jönnek, s ez arra ösztönzött, hogy mélyebben zárkózzam magamba. Ha lelkem valamelyik gyóntatónál bizonytalanságot vesz észre, nem tárom fel elôtte lelkemet mélyebben, hanem csak a bûneimmel vádolom magamat. Nem ad a léleknek békességet az a pap, aki maga sincs annak birtokában.

Ó, papok, ti világító gyertyák, kik megvilágítjátok a lelkeket, fényetek sohase homályosuljon el! Megértettem: hogy Istennek akkor nem az volt az akarata, hogy egész mélységében feltárjam a lelkem. Ezt a kegyelmet Isten csak késôbb adta meg.

76   (32) Jézusom, vezesd értelmemet, vedd birtokodba egész lényemet, zárj Szíved mélyébe, s oltalmazz az ellenség támadásaitól! Benned van egyedüli reményem. Te beszélj ajkaimmal, ha befolyásos és tanult emberekkel leszek, én, a legnagyobb nyomorúság, hogy felismerjék, a Te ügyedrôl van szó, s Tôled származik, amit mondok.

Sötétség és kísértések.

77   Értelmem annyira elsötétült, hogy egyetlen igazság sem volt világos elôttem. Ha Istenrôl beszéltek nekem, szívem mintha sziklából lett volna. Egyetlen szeretetteljes érzést sem tudtam szívembôl elôcsalni iránta. Ha akarattal igyekeztem kitartani Isten mellett, nagy szenvedés kerített hatalmába, és úgy éreztem, Istent még nagyobb haragra ingerlem ezzel. Elmélkedni egyáltalán nem tudtam úgy, mint azelôtt. Lelkemben nagy üresség ébredt, amit semmivel sem voltam képes kitölteni. Éhséget és vágyakozást kezdtem érezni Isten után, de ugyanakkor láttam teljes erôtlenségemet. Megpróbáltam lassan olvasni, mondatot mondat után, s így elmélkedni, de hiába. Semmit sem értettem abból, amit olvastam. Lelki szemeim elôtt állandóan nyomorúságom mélysége tátongott. Ha valamilyen áhítatgyakorlat alkalmával beléptem a kápolnába, mind nagyobb kínok és kísértések fogtak el. Néha az egész szentmise alatt istenkáromló gondolatokkal küszködtem, melyek ajkamra szöktek. Idegenkedtem a szentségektôl, s úgy tûnt, semmi hasznot nem nyerek általuk. Csak gyóntatóm iránti engedelmességbôl járultam a szentségekhez, és ez a vak engedelmesség volt az egyetlen út, amelyen haladhattam, ez volt egyetlen mentôövem. Gyóntatóm elmagyarázta, hogy mindez a sok kísértés Isten próbatétele, és hogy -- ,,abban a helyzetben, amelyben most vagy, nemcsak hogy nem bántod meg Istent, de épp ellenkezôleg, nagyon kedves vagy elôtte. (33) Ez annak a jele, hogy Isten határtalanul szeret, s nagyon bízik benned. Ezért érnek ezek a megpróbáltatások.'' -- Szavai azonban nem vigasztaltak meg, úgy véltem, egyáltalán nem illenek rám. Egy dolgon csodálkoztam, hogy amint nagy kínjaim közepette a gyóntatószékhez közeledtem, a kínok hirtelen eltûntek; de amint eltávolodtam onnan, még dühösebben törtek rám. A földre borultam az Oltáriszentség elôtt e szavakat ismételve: ,,Ha meg is ölnél, én bízom Benned!''[65] Úgy éreztem, haldoklom fájdalmaimban. Az volt a legszörnyûbb gondolatom, hogy Isten eltaszított magától. Erre még más gondolatok is következtek: Mért törekedjem az erényekre és jó cselekedetekre? Miért kell megtagadnom és sanyargatnom magam? Miért tegyek fogadalmat? Miért imádkozzam? Miért áldozzam fel, és tegyem tönkre magam? Miért hozzak áldozatot minden alkalommal? Miért -- ha már Isten úgyis eltaszított? Mire jók ezek az erôfeszítések? -- Csak Isten tudja, mi zajlott le a szívemben.

78   Midôn a szenvedések már egészen összetörtek, bementem a kápolnába, s lelkem mélyébôl ezeket a szavakat mondtam: ,,Jézusom, tégy velem, amit csak akarsz. Én mindenhol imádni foglak. Valósuljon meg bennem teljesen a Te akaratod, én Uram és Istenem, én pedig hirdetni fogom végtelen irgalmadat.'' Ezzel az Istenre hagyatkozással megszûntek szörnyû kínjaim. Megpillantottam Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Én mindig a szívedben vagyok.'' Felfoghatatlan öröm árasztotta el a lelkemet, s nagy istenszeretet töltötte be, melytôl fellángolt árva szívem. Tudom, hogy Isten sohasem enged többet szenvednünk, mint amennyit el bírunk viselni. Ó, semmitôl sem félek: ha Isten a lélekre nagy fájdalmat küld, még nagyobb kegyelemmel segíti, bár egyáltalán nem érezzük ezt. Egy ilyen pillanatban tanúsított bizalmi megnyilvánulás nagyobb dicsôítést jelent Istennek, mint többórás vigasszal teli ima. Most látom, hogy ha Isten egy lelket sötétségben akar tartani, akkor semmilyen könyv, sem a lelkiatya nem tud világosságot adni neki.

79   (34) Mária, Anyám és Úrnôm! Odaadom Neked lelkemet és testemet, életemet és halálomat, s azt, ami aztán következik. Mindent kezedbe helyezek, ó, Anyám; takard be lelkemet szûzi palástoddal, és részesíts a szív, a lélek és a test tisztaságának kegyelmeiben. Oltalmazz meg hatalmaddal minden ellenségtôl, fôleg azoktól, akik az erények álarca mögé rejtik el gonoszságukat. Ó, csodálatos Liliom, Te vagy a tükör számomra, ó, Anyám.

80   Ó, Jézusom, a szeretet isteni Foglya! Ha az irántam való szeretetedre és önmegsemmisítésedre gondolok, érzékeim elállnak. Elrejted felfoghatatlan méltóságodat, és lehajolsz hozzám, nyomorulthoz, ó, dicsôség Királya! Elrejted ugyan szépségedet, de lelkem pillantása széttépi a függönyt. Látom az angyalok karát, akik szünet nélkül dicsôítenek Téged, s minden égi Hatalmat, akik szünet nélkül imádnak, és szünet nélkül mondják: Szent, Szent, Szent!

Ó, ki érti meg irántunk való szeretetedet és végtelen irgalmadat? Ó, Szeretet Foglya! Bezárom ebbe a   tabernákulumba árva szívemet, hogy éjjel és nappal szünet nélkül Téged imádjon. Nem ismerek akadályt imádásodban, s bár testileg távol leszek Tôled, de szívem mindig Veled van. Semmi sem állíthat gátat Irántad érzett szeretetem elé. Nem létezik számomra akadály. Ó, Jézusom, vigasztalni foglak Téged minden hálátlanságért, istenkáromlásért, közönyért, az istentelenek gyûlöletéért, a szentségtörésekért. Ó, Jézusom, mint tiszta, megsemmisülô áldozat akarok égni a Te rejtettséged trónja elôtt. Szünet nélkül könyörgök Hozzád a haldokló bûnösökért.

81   Ó, Szentséges Háromság, áldott légy -- oszthatatlan, egyedüli Isten -- az irgalmasság eme hatalmas adományáért és testamentumáért! Jézusom, engesztelésül a káromlókért, hallgatni fogok, amikor ártatlanul vádolnak, hogy legalább így, részben kárpótoljalak Téged. Lelkemben szünet nélkül zengem dicséreted himnuszát. Senki sem sejti és érti ezt. Lelkem dalát csak Te ismered, ó, Teremtôm és Uram!

82   (35) Nem hagyom, hogy a munka forgataga úgy elragadjon, hogy megfeledkezzem Istenrôl. Minden szabad pillanatomat az Oltáriszentségben rejtôzô Mester lábainál fogom tölteni. Ô tanít engem egészen fiatal korom óta.

83   ,,Írd a következôket: Mielôtt igazságos Bíróként megjelennék, elôször eljövök mint az irgalmasság Királya. Mielôtt az igazság napja elérkezik, az embereknek a következô jel adatik az égen:

Kialszik minden fény az égen, és nagy sötétség lesz az egész földön. Akkor megjelenik az égen a kereszt jele, és az Üdvözítô kezeinek és lábainak sebhelyeibôl hatalmas fénysugarak áradnak ki, melyek egy ideig bevilágítják a földet. Ez röviddel a végsô nap elôtt történik.''

84   Ó, Jézus Szívébôl elôtörô Vér és Víz, irgalmunk forrása, bízom Benned.

Vilnius, 1934.8.2.

85   Pénteken a Szentáldozás után lélekben elragadtattam Isten trónja elé. Az Isten trónja elôtt az égi Hatalmak szünet nélkül dicsérik Istent. Az égi trónuson kívül nagy fényességet láttam, amely hozzáférhetetlen a teremtmények részére; csak a Megtestesült Ige mehet át oda, mint közvetítô. Midôn Jézus belépett ebbe a fényességbe, ezeket a szavakat hallottam: ,,Írd le azonnal, amit hallasz: létezésembôl eredôen Úr vagyok, és nem ismerek sem parancsot, sem szükséget. Ha teremtményeket hívok életre -- ez irgalmam mélysége.'' Ebben a pillanatban kápolnánkban láttam magamat. Imazsámolyomon térdeltem, mint azelôtt. A szentmise véget ért. A szavakat már felírtam.

86   + Midôn megpillantottam a gyóntatómat,[66] s láttam, mennyit kell szenvednie a mûért, melyet Isten általa kíván megvalósítani, egy pillanatig félelmet éreztem, s azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, hiszen ez a Te ügyed, (36) miért bánsz hát úgy vele, mintha nehezíteni akarnád a dolgát, ha azt akarod, hogy elvégezze azt?''

,,Írd le, hogy éjjel-nappal rajta tartom a szememet, és hogy megengedem ezeket a nehézségeket, ez azért van, mert meg akarom sokszorozni az érdemeit. Nem a jó eredményt jutalmazom, hanem az értem vállalt türelmet és fáradságot.''

Vilnius, 1934.10.26.

87   Pénteken, amikor a növendékekkel[67] a kertbôl vacsorázni mentem, hat óra elôtt tíz perccel a kápolnánk felett megláttam Jézust olyan alakban, ahogyan elôször láttam Ôt. Úgy, ahogy ezen a képen látható. A Szívébôl elôtörô két sugár beragyogta a kápolnát meg a betegszobát, aztán az egész várost, végül szétterült az egész világra. Ez kb. négy percig tarthatott, aztán eltûnt. Az egyik gyermek [lány], aki velem együtt jött a többiek mögött, szintén látta a sugarakat, azonban Jézust nem látta, és azt sem, honnan jönnek a sugarak. Nagyon izgatott lett, s elmondta a többi kislánynak, amit látott. A lányok nevetni kezdtek rajta, és azt mondták, képzelôdik, vagy hogy egy repülôgép fényeit látta. De a kislány kitartott állítása mellett, és azt mondta, soha életében még nem látott ilyen sugarakat. Mikor a lányok azt akarták neki bebizonyítani, hogy csak valamilyen reflektorfény volt, azt válaszolta, hogy ismeri a reflektor fényét, de ilyen sugarakat még nem látott. A kislány vacsora után hozzám jött, s elmesélte, mennyire hatása alatt áll ezeknek a sugaraknak, és nem tud megnyugodni, állandóan errôl beszélne -- Jézust azonban nem látta. Állandóan emlékeztetett azokra a sugarakra, s ezzel némi nehézséget okozott nekem, mert nem mondhattam meg neki, hogy én Jézust is láttam. Imádkoztam ezért a kis lélekért, s kértem az Urat, részesítse azon kegyelmekben, melyekre oly nagy szüksége volt. A szívem örvendett, hogy Jézus maga nyilatkozik meg mûvében. Emiatt ugyan sok kellemetlenségem támadt, de Jézusért mindent el lehet viselni.

88   (37) + Midôn a szentségimádásra mentem, megéreztem Jézus közelségét. Hamarosan megpillantottam Jézust és Máriát. A látomás örömmel töltötte el lelkemet, s megkérdeztem az Urat: ,,Mi az akaratod, Jézus, abban az ügyben, mellyel kapcsolatban gyóntatóm utasítására érdeklôdnöm kell?'' -- Jézus válasza: ,,Azt akarom, hogy maradjon itt, ne hagyja el a helyét.'' -- Még azt is megkérdeztem, lehet-e ez a kép felirata: ,,Krisztus az Irgalmasság Királya?'' -- Jézus válasza: ,,Én vagyok az Irgalmasság Királya.'' De nem mondta hozzá, hogy -- ,,Krisztus''. ,,Kívánom, hogy ez a kép a Húsvét utáni elsô vasárnap legyen kiállítva nyilvánosan! Ez a vasárnap az Irgalmasság ünnepe. A Megtestesült Ige által ismertetem meg irgalmam mélységét.''

89   + Különös, de minden úgy következett be, ahogy az Úr kívánta. A hívôk seregének elsô nyilvános tiszteletadása a kép elôtt[68] Húsvét utáni elsô vasárnap történt. Három napig volt a kép a nyilvánosság részére kiállítva. Nyilvános helyen az Ostra Braman (,,Éles Kapu''-ban) volt elhelyezve az ablakban, így távolról is lehetett látni. Ez alatt a három nap alatt a Világ Megváltásának Jubileumát, az Úr szenvedésének 1900. évfordulóját, ill. annak lezárását ünnepelték Ostra Bramaban. Most látom csak, hogy a megváltás és az Úr által kívánt irgalmasság mûve összekapcsolódik.

90   Egyik napon megpillantottam gyóntatómat, s láttam bensômben, mennyit fog szenvedni. -- Barátaid elhagynak, mindenki ellened lesz, s fizikai erônléted megfogyatkozik. Úgy láttalak Téged, mint egy szôlôfürtöt, melyet az Úr kiválaszt, és a szenvedések présébe vet. Lelked, atyám, bizonyos pillanatokban kétellyel telik meg a mûre és rám vonatkozólag.

Úgy láttam, mintha Isten maga is ellened lenne, s megkérdeztem az Úrtól, miért jár így el veled, mintha meg akarná nehezíteni azt, amit ô rendelt el. Az Úr azt válaszolta: ,,Azért bánok így vele, hogy tanúsítsam, ez a mû az én mûvem. Mondd meg neki, hogy (38) ne féljen semmitôl, szemem éjjel-nappal rajta tartom. Annyi diadém ékesíti majd koronáját, ahány lélek e mû révén megmenekül. Nem az eredményes munkát jutalmazom, hanem a szenvedést.''

91   Jézusom, Te magad is tudod, mennyi üldözést szenvedek csak azért, mert hû vagyok Hozzád, és szilárdan tartom magam követeléseidhez. Te vagy az én erôm -- támogass, hogy mindig hûségesen teljesítsem, amit kérsz tôlem. Magamtól nem tudok semmit sem tenni, de ha Te támogatsz, minden nehézség semmivé válik. Ó, Uram, jól látom, hogy egész életem állandó harc attól a pillanattól fogva, midôn lelkem képessé lett felismerni Téged, és ez a harc mind keservesebb lesz. Minden reggel az elmélkedéskor felkészülök az egész napi harcra, a Szentáldozás pedig a biztosíték, hogy gyôzni fogok, és ez így is szokott lenni. Félelem tölt el azokon a napokon, amikor nincs Szentáldozás. Ez a Kenyér, az erôsek Kenyere ad meg nekem minden erôt a mû végrehajtásához, és bátorságot ahhoz, hogy mindent megtegyek, amit az Úr kíván tôlem. Az erô és bátorság, mely bennem van, nem az enyém, hanem Azé, aki bennem lakik -- az Eucharisztia által.

Jézusom! Mily nagyok a meg nem értések; Ha nem lenne az Oltáriszentség, gyakran nem lenne bátorságom továbbhaladni azon az úton, melyet Te jelöltél ki nekem.

92   A megaláztatás mindennapi táplálék. Megértem, hogy a menyasszony részese Jegyese sorsának, így az Ô gyalázatának ruháját nekem is magamra kell vennem. Ha nagyon szenvedek, igyekszem hallgatni, mert nem bízom a nyelvemben, ami hajlamos ilyenkor saját magáról beszélni, pedig csak Isten dicsôítésére hivatott a sok jótettért és adományért, melyeket nekem juttatott. Mikor Jézust a Szentáldozásban magamhoz veszem, bensôségesen kérem Ôt, gyógyítsa meg a nyelvemet, hogy vele sem az Istent, sem az embereket meg ne bántsam. Azt szeretném, hogy a nyelvem állandóan csak Istent dicsôítse. Egy lélek sem jut el a szentségre, ha nem vigyáz a nyelvére.

93   (39)

+ A szerzetesi fogadalmakról szóló katekézis rövid

összefoglalása[69]

K: (Kérdés) Mi a fogadalom?

F: (Felelet) A fogadalom Istennek önként tett ígéret egy tökéletesebb tett véghezvitelére.

K: A fogadalom kötelez-e a parancsolt dolgok esetében is?

F: Igen. A parancsolatoknak megfelelô cselekedet dupla érdemû, elmulasztása viszont dupla vétséget és gonoszságot jelent, mert vétünk a parancsolat ellen, s ehhez járul még a fogadalom megszegése következtében a szentségtörés bûne.

K: Miért van ilyen nagy értéke a szerzetesi fogadalomnak?

F: Mert a fogadalom a szerzetesi élet alapját képezi, amit az Egyház megerôsített, s amelyben a szerzetesi közösséghez tartozó tagok kötelezik magukat, hogy szünet nélkül törekednek a tökéletességre, a szabályzat szerint a három szerzetesi fogadalom: a szegénység, tisztaság és az engedelmesség által.

K: Mit jelent tökéletességre törekedni?

F: A tökéletességre való törekvés azt jelenti, hogy a rendi állapot önmagában nem kívánja meg a már elért tökéletességet, viszont bûn terhe mellett kötelez a tökéletesség megszerzéséért végzett mindennapi munkára. Az a szerzetes tehát, aki nem akar tökéletesedni, elhanyagolja legfôbb állapotbeli kötelességét.

K: Mi az (ünnepélyes) szerzetesi fogadalomtétel?

F: Ez a fogadalomtétel abszolút dolog. Csak a Szentatya oldhatja fel, különleges esetekben.

K: Mi az egyszerû fogadalom?

F: Kevésbé abszolút értékû: Az egyéveset, s az örökre szólót is a Szentszék oldhatja fel.

(40) K: Mi a különbség fogadalom és erény közt?

F: A fogadalom csak arra terjed ki, ami a bûn terhe alatt kötelez, az erény nagyobb értékû, megkönnyíti a fogadalom véghezvitelét, aki viszont megszegi a fogadalmat, összeütközésbe kerül az erénnyel is, megsérti azt.

K: Mire köteleznek a szerzetesi fogadalmak?

F: A szerzetesi fogadalmak az erények utáni törekvésre köteleznek, és teljes alárendeltségre az elöljárókkal és a szabályokkal szemben, minek értelmében a szerzetes átadja személyét a rendnek, s lemond minden személyes jogáról és cselekedetérôl, s Isten szolgálatára rendeli ôket.

A szegénységi fogadalomról

A szegénységi fogadalom a saját tulajdonról vagy annak használati jogáról való önkéntes lemondást jelent Isten kedvéért.

K: Milyen tárgyakra vonatkozik a szegénységi fogadalom?

F: A Kongregáció minden tárgyára és javára. Mindahhoz, amit a tagok beadtak, tárgyakat és pénzeket egyaránt -- ha azokat elfogadták -- nincs többé joguk a tagoknak. Minden adomány és ajándék, amit hálából vagy más célból kapnak, jog szerint a Kongregációt illeti meg. Munkadíjat, sôt nyugdíjat sem használhatnak a fogadalom megszegése nélkül.

K: Ki szegi meg a fogadalmat a hetedik parancs szellemében?

F: Aki engedély nélkül elvesz egy dolgot, ami a házé, saját vagy más részére. Aki valamit engedély nélkül megtart, eltulajdonít. Aki meghatalmazás nélkül a Kongregáció valamely tárgyát eladja vagy elcseréli. Aki másra használ egy tárgyat, mint amire az elöljáró engedélyezte. Aki engedély nélkül ad vagy elfogad valamit. Aki figyelmetlenségbôl tönkretesz vagy elront valamit. Aki egy másik házba való átköltözéskor engedély nélkül elvisz valamit. A szegénységi fogadalom megsértése esetén (41) köteles a szerzetes a Kongregációt kártalanítani.

A szegénység erényérôl

A szegénység evangéliumi erény, mely arra készteti a szívet, hogy a földi javakhoz való ragaszkodástól megszabaduljon, amire a szerzetes fogadalma alapján szigorúan kötelezi magát.

K: Mikor vétünk a szegénység erénye ellen?

F: Ha olyan dolgot kívánunk, ami ennek az erénynek ellentmond. Ha ragaszkodunk valamely dologhoz, s ha fölösleges dolgokat használunk.

K: Hányféle, és milyen fokozatai vannak a szegénységnek?

F: Gyakorlatilag a fogadalomban a szegénységnek négy fokozata van: az elöljáróktól függetlenül nem rendelkezni semmivel. (A fogadalom szigorúan vett tárgya.) Kerülni a felesleget, beérni azzal, ami nélkülözhetetlen, már az erényhez tartozik; belsô megelégedéssel vonzódni a legszerényebb dolgokhoz, mint például a cella, ruházat, étkezés stb. tekintetében; örülni a nélkülözésnek.

A tisztaság fogadalmáról

K: Mire kötelez ez a fogadalom?

F: A házasságról való lemondásra, és mindannak kerülésére, amit a hatodik és a kilencedik parancs tilt.

K: A tisztaság erénye elleni vétség sérti-e magát a fogadalmat?

F: Minden hiba ezen erény ellen a fogadalom megsértése is egyben, mert itt nincs különbség az erény és a fogadalom között, mint a szegénység és engedelmesség esetében.

(42) K: Bûnös-e minden rossz gondolat?

F: Nem minden rossz gondolat bûnös, csak akkor lesz azzá, ha az értelem döntése összekapcsolódik az akarat tetszésével és hozzájárulásával.

K: A tisztaság ellen fellépô bûnökön kívül van-e valami, ami az erényt csorbítja?

F: A tisztaság erényét csorbítják az érzékek, a képzelet és az érzelmek szabadsága, bizalmaskodás és a gyengéd barátkozások.

K: Hogyan ôrizhetô meg ez az erény?

F: A belsô kísértéseket Isten jelenlétével, félelem nélküli harccal le kell gyôzni. A külsô kísértéseket ellenben -- a bûnre vezetô alkalmak kerülésével. Általánosságban hét fô módszer létezik. Az elsô az érzékek ôrsége, a bûnös alkalmak kerülése, a tunyaság, a kísértések kerülése, azonnali eltávolítása, az örömet okozó személyes barátságok kerülése, az önmegtagadás lelkületének ápolása, a kísértések közlése a gyóntatóval.

Ezenkívül van még öt mód az erény biztosítására: az alázat, az imádságos lelkület, a szerénység megtartása, a kolostori szabályokhoz való hûség, a Szûzanya ôszinte tisztelete.

Az engedelmesség fogadalmáról

Ez a fogadalom magasabb szintû, mint a két elôzô, mert ez jelenti a tulajdonképpeni égô áldozatot. Ez a legszükségesebb fogadalom is, mert ez alakítja ki és élteti az egész szerzetesi közösséget.

K: Mire kötelez az engedelmesség fogadalma?

F: Ezzel a fogadalommal a szerzetes megígéri Istennek, hogy jog szerinti elöljáróinak mindenben engedelmeskedik, amit a rendi szabályok alapján parancsolnak neki. Az engedelmességi fogadalom a szerzetest függôvé teszi elöljáróitól a szabályok értelmében egész életében és mindenféle ügyében. -- A szerzetes súlyosan vétkezik fogadalma ellen minden egyes alkalommal, ha a szabályzat értelmében vagy az engedelmesség nevében (43) kiadott parancsnak nem engedelmeskedik.

Az engedelmesség erényérôl

Az engedelmesség erénye több, mint a fogadalom. Magában foglalja a szabályokat, törvényeket, sôt az elöljárók tanácsait is.

K: Nélkülözhetetlen-e a szerzetesek számára az engedelmesség erénye?

F: Ez az erény a szerzetesek részére olyannyira nélkülözhetetlen, hogy még a jó cselekedet is, ha engedetlenséggel párosul, rosszá változik, vagy érdemtelen lesz.

K: Lehet-e súlyosan vétkezni az engedelmesség erénye ellen?

F: Súlyosan vétkezünk, ha az elöljáró hatalmát és parancsát semmibe vesszük; ha engedetlenségünk a Kongregációnak szellemi vagy egyéb kárt okoz.

K: Milyen vétségek veszélyeztetik a fogadalmat?

F: Az elöljárók iránti fenntartás, ellenszenv, zúgolódás, kritika, hanyagság és figyelmetlenség.

Az engedelmesség fokozatai

A parancs gyors és hiánytalan teljesítése. -- Az akarat engedelmessége, mivel az akarat bírja rá az értelmet, hogy rendelje alá magát az elöljáró véleményének. Szent Ignác három segédeszközt ajánl az engedelmességhez: az elöljárókban, mindegy milyenek, mindig Istent lássuk; parancsukat, véleményüket igazoljuk önmagunkban; minden parancsukat úgy fogadjuk mintha Istentôl származna, gondolkozás, mérlegelés nélkül. A fô tényezô azonban -- az alázat. Az alázatosaknak semmi sem nehéz.

94   (44) Ó, Uram, gyújtsd lángra szeretetemet Irántad, hogy a viharok, szenvedések és megpróbáltatások közepette ne fáradjon el a lelkem. Látod, milyen gyenge vagyok. De a szeretet mindent megtehet.

95

+ Isten mélyebb megismerése és a lélek rémülete

Kezdetben Isten úgy ismerteti meg magát, mint a szentség, igazságosság, jóság, vagyis, mint az irgalmasság. A lélek azonban nem egyszerre ismeri fel mindezt, hanem külön-külön felvillanásokban, vagyis Isten közeledéseiben. Ez nem tart sokáig, mert ezt a fényt nem lehetne elviselni. Az imádság alatt tapasztalja meg a lélek ennek a fénynek egy-egy villanását, mely képtelenné teszi úgy imádkozni, mint azelôtt. Erôlködhet, ahogyan csak akar, és rákényszerítheti magára az egykori imamódot, mindez hiábavaló és felesleges. Lehetetlen dolog továbbra is úgy imádkoznia, mint a fény megtapasztalása elôtt. A fény, mely megérintette a lelket, benne él, nem tudja sem elhomályosítani, sem elsötétíteni. Isten felismerésének ez a fénye vonzza a lelket, és fellobbantja benne az Isten iránti szeretetet. De ugyanez a villanás egyúttal azt is megismerteti a lélekkel, hogy mi is ô valójában; egész bensejét magasabb megvilágításban látja általa, s ez félelemmel és rémülettel tölti el. Nem marad meg azonban ebben a félelemben, hanem elkezdi megtisztítani magát, megalázkodik és lealacsonyodik az Úr elôtt, ezek a fények pedig egyre erôsebbek és gyakoribbak lesznek; minél jobban kikristályosodik a lélek, annál áthatóbbak lesznek ezek a fények. Ha a lélek mégis bátran és hûségesen válaszolt az elsô kegyelmekre, Isten eltölti vigasszal, s érezhetô módon érintkezik vele. Egyes pillanatokban a lélek rendkívül örül, mert mintegy bensôséges érintkezésbe lép Istennel; úgy gondolja, hogy már elérte a tökéletesség megadott fokát, mert hibái és hiányosságai elszunnyadtak, és azt hiszi, már nincsenek is benne. Mindenre kész, semmi sem tûnik számára nehéznek. Kezd elmerülni Istenben, s belekóstol az isteni gyönyörûségbe. Hordozza ôt a kegyelem, s egyáltalán nincs tisztában azzal, hogy még elkövetkezhet a próbatétel és a megpróbáltatások ideje. S valóban, ez az állapot nem tart sokáig. Jönnek más pillanatok is, de meg kell említenem, hogy a lélek hûségesebben tud válaszolni Isten kegyelmére, ha van egy intelligens gyóntatója, akire mindent rábízhat.

96   (45) + Isten próbatételei az Isten által különösen szeretett lélekben. Kísértések és sötétség, a sátán.

A lélek szeretete még nem olyan, amit Isten kíván. A lélek hirtelen elveszíti Isten jelenlétét. Különféle hibák és hiányosságok keletkeznek benne, melyek ellen keserves harcot kell folytatnia. Minden hiba felüti benne a fejét, de a lélek ébersége nagy. Isten egykori jelenlétének helyét a szárazság és lelki aszály foglalja el. A lélek nem talál kedvet a lelkigyakorlatokban, nem tud imádkozni sem, mint korábban, sem mint utoljára. Mindenfelé vergôdik, nem lel sehol megelégedést. Isten elrejtôzött elôle, a teremtményekben nem talál vigaszt, és semmilyen teremtmény sem tudja megvigasztalni. A lélek szenvedélyesen vágyik Istenre, de látja saját nyomorúságát, s érezni kezdi Isten igazságosságát. Úgy látja, elvesztette Isten összes kegyelmét, értelme mintha elhomályosult volna, lelkét sötétség borítja, s felfoghatatlan kínt érez. A lélek megpróbál beszámolni lelkiatyjának állapotáról, de nem értik meg. Így még nagyobb nyugtalanság fogja el. A sátán elkezdi mûködését.

97   A hit tûzbe jut, nagy itt a harc, a lélek erôfeszítéseket tesz, akarata erejével tart ki Isten mellett. A sátán Isten engedélyével még közelebb merészkedik, a remény és szeretet próbatétele következik. Ezek a kísértések rémesek, Isten mintegy titokban támogatja a lelket. Ô azonban mit sem tud errôl, mivel másképp nem állhatná ki a próbatételt. Isten tudja, mennyit bocsáthat a lélekre. A lelket hitetlenség kísérti meg a kinyilatkoztatott igazságokat illetôen, és a gyóntató iránti ôszinteségben. A sátán így szól hozzá: ,,Látod, senki sem ért meg. Miért beszélnél errôl mindenkinek?'' Olyan szavakat hall füleiben, melyek megrémítik, s úgy érzi, mintha ô mondta volna ki Isten ellen azokat. Azt hallja, amit nem akar hallani, azt látja, amit nem szeretne látni. Szörnyû, ha ilyen pillanatokban nincs az embernek tapasztalt lelki vezetôje. Egyedül viseli az egész terhet. Mégis, amennyire erejébôl telik, mindenképpen keresnie kell egy világosan ítélô lelki vezetôt, különben összeroppanhat terhe alatt a szakadék felett. (46) Ezek a megpróbáltatások nehezek és fárasztóak. Isten egy lélekre sem engedi gyakran rászakadni azokat, ha elôtte nem tapasztaltatta meg a lélekkel a Vele való mélységes egyesülést, éreztetve vele az isteni örömöket. Istennek mindezekkel a megpróbáltatásokkal számunkra ismeretlen célja van. Sokszor Isten így készíti fel a lelket jövendô terveire és nagy mûvekre. Isten meg akarja próbálni a lelket, mint a tiszta aranyat, de ez még nem a próba vége. Hátra van még a próbák próbája -- az Istentôl való teljes eltaszítottság.

98

+ A próbák próbája,

a teljes elhagyatottság -- kétségbeesés

Amikor az elôzô megpróbáltatásokból gyôztesen kerül ki a lélek, bár talán botladozva, mégis eltökélten harcol. Mélységes alázattal kiált az Úrhoz: ,,Ments meg, mert elveszek!'' -- Ekkor még képes harcolni.

Most aztán rettentô sötétség borítja el a lelket. Csak bûnöket lát magában. Borzalmasak az érzései. Istentôl teljesen elhagyva látja magát, úgy érzi, mintha Isten gyûlöletének tárgya lenne, s csak egy lépés választja el a kétségbeeséstôl. Védekezik ahogy tud, próbál bízni, de az ima még nagyobb kínt jelent neki. Azt hiszi, hogy Istent még nagyobb haragra ingerli, égig érô csúcson áll, mely alatt mély szakadék tátong.

A lélek Isten felé tör, de úgy érzi, eltaszítják. A föld minden szenvedése és kínja sem hasonlítható össze ezzel az érzéssel, amelybe most elmerült a lélek -- ez az érzés az Istentôl való eltaszítottság érzése. Senki sem tud enyhet adni neki. Látja, hogy egyes-egyedül van, senki sincs, aki megvédje. Feltekint az égre, de tudja, hogy az nem neki rendeltetett -- minden elveszett számára. Sötétségbôl még nagyobb sötétségbe jut, úgy érzi, örökre elvesztette Istent, azt az Istent, akit annyira szeretett. Ez az érzés leírhatatlan kínt jelent számára. Nem akar ebbe beletörôdni, megpróbál felnézni az égre, de hiába -- ez még nagyobb szenvedést okoz neki.

99   (47) Senki sem tud világosságot deríteni ebbe a lélekbe, ha Isten sötétségben akarja tartani. A lélek ezt az Istentôl való eltaszítottságot elevenen és borzalmasan érzi. Szívébôl fájdalmas kiáltások szakadnak fel, oly kínosak, hogy egyetlen pap sem tudja megérteni ôket, hacsak saját maga át nem élte ugyanezt. Ekkor még a gonosz lélek is okoz szenvedéseket. Gúnyolódik: ,,Látod, mi lett veled? Továbbra is hûséges leszel? Megkaptad fizetséged, hatalmunkban vagy.'' -- Bár a sátánnak csak annyi hatalma van a lélek felett, amennyit Isten megenged; Isten tudja, mennyit bírunk ki. -- ,,Mi hasznod származott neked abból, ha megtagadtad magadat? S abból, hogy hûségesen megtartottad a szabályokat? Mire jó a sok erôfeszítésed? Isten eltaszított magától.'' -- Az ,,eltaszított'' szó olyanná válik, mint a tûz, mely minden ideget átjár, áthatja az ember egész lényét csontja velejéig. Elérkezik a próba legnagyobb pillanata. A lélek már sehol sem keres segítséget, önmagába zárkózik, mindent elveszít a szeme elôl, mintha beleegyezne az eltaszítottság kínjába. Ez az a pillanat, amelyre nem találok szavakat. A lélek agóniája. Midôn ez az állapot elôször közeledett felém, a szent engedelmesség erejével szakadtam ki belôle. Az újoncmesternô annyira megrettent állapotomtól, hogy azonnal gyónni küldött, a gyóntató azonban nem értett meg, s egy hajszálnyi enyhülésben sem volt részem. Ó, Jézus, adj nekünk tapasztalt gyóntatókat!

Amikor elmondtam, hogy pokoli kínokat állok ki lelkemben, az atya azt felelte, hogy ô nem nyugtalan a lelkem felôl, mert Isten nagy kegyelmét látja benne. Én azonban nem értettem ebbôl semmit, s a legcsekélyebb fénysugár sem hatolt a lelkembe.

100   Most már kezdem érezni a fizikai erô hiányát, és már nem tudom kötelességeimet sem elvégezni. Szenvedéseimet képtelen vagyok elrejteni, s bár szót sem szólok arról, amit szenvedek, mégis, a fájdalom, ami tükrözôdik az arcomon, elárul. A fônöknô azt mondta, hogy a nôvérek jelentették neki: a kápolnában puszta látványom részvétet keltett bennük, oly rémesen néztem ki. Minden erôfeszítés ellenére a lélek nem tudja kínjait elrejteni.


1. füzet -- 101--200
Napló -- 1. füzet	101--200

101   Jézusom, Te tudod egyedül, hogyan jajgat a lelkem e kínok között, sötétségbe merülten, mégis vágyódik Isten után, s úgy eped érte, mint a megégetett ajak a víz után. Haldoklik és kiszárad. Halál nélküli halállal haldoklik, ami azt jelenti, hogy nem tud meghalni. Erôfeszítései semmit sem érnek, egy hatalmas kéz tartja fogva. (48) A lélek most az Igazságos hatalmába kerül. Minden külsô kísértés megszûnik, körülötte minden elhallgat; akár egy haldokló, elveszít mindent maga körül -- egész lelke az igazságos, háromszor szent Isten hatalma alatt összpontosul. -- Örökre eltaszítva. Ez a legnagyobb pillanat, és csak Isten tudja ily módon próbára tenni a lelket, mert csak Ô tudja egyedül, hogy kibírja-e ezt a lélek. Midôn a lélek átitatódott e pokoli tûzzel, szinte kétségbeesik. Az én lelkem akkor élte át ezt a pillanatot, mikor egyes-egyedül voltam a cellámban. Amint a lelkem kezdett a kétségbeesésbe süllyedni, éreztem hogy haldoklom, mégis megragadtam a keresztet, és görcsösen szorongattam kezemben; most azt érzem, hogy testem elválik a lelkemtôl, s bár az elöljáróimhoz akartam menni, nem volt hozzá erôm. Még utoljára kimondtam e szavakat: ,,Bízom irgalmadban!'' Úgy tûnt, ezzel még nagyobb haragra ingereltem Istent, magam pedig kétségbeestem, és már csak idôrôl-idôre szakadt fel egy fájdalmas jajszó a lelkembôl. A lélek halálküzdelmet vív. Már azt hittem, ebben az állapotban maradok, mert saját erômbôl nem tudtam volna kiszabadulni belôle. Bár minden Istenre irányuló gondolat a szenvedés leírhatatlan tengerét jelenti, mégis van valami a lélekben, ami Isten felé törekedik, noha úgy tûnik, mindez csak arra jó, hogy még többet szenvedjen. Mindarra a szeretetre való visszaemlékezés, mellyel azelôtt Isten körülvette a lelket, a szenvedés újabb formáját jelenti. Isten szeme áthatol a lelken, és pillantására minden elég benne.

102   Ez az állapot elég sokáig tartott, amikor is az egyik nôvér belépett a cellámba, és szinte halva talált. Megrémült, s az újoncmesternôhöz sietett, aki a szent engedelmesség nevében megparancsolta nekem, hogy keljek fel a földrôl. Azonnal erô szállt belém, s egész testemben reszketve felálltam. Mesternôm azonnal felismerte lelkiállapotomat, és Isten felfoghatatlan irgalmáról kezdett beszélni. Azt mondta: ,,Ne aggódjon, nôvér! Megparancsolom önnek az engedelmesség nevében!'' -- Majd hozzátette: ,,Most látom, hogy Isten nagy életszentségre hívta önt, azt akarja az Úr, hogy az Ô közelében legyen, ha ilyen dolgokat, és ilyen korán megenged. Maradjon csak hûséges Hozzá, mert ez annak a jele, hogy Isten magasra akarja Önt állítani az égben.'' -- Én azonban semmit nem fogtam fel szavaiból.

103   (49) Midôn beléptem a kápolnába, úgy éreztem, mintha minden lehullott volna lelkemrôl, mintha most léptem volna ki Isten kezébôl. Érzem lelkem érintetlenségét, érzem, hogy kisgyermek vagyok. Bensômben megláttam Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Ne félj, leányom, én veled vagyok.'' Ebben a pillanatban minden kín és sötétség eloszlott a lelkembôl, érzékeimet felfoghatatlan öröm járta át, lelkem erôvel és fénnyel telt meg.

104   Még meg akarom említeni azt, hogy bár lelkem már Isten szeretetének sugaraiban fürdött, testemen még két napig megmaradtak az átélt kínok nyomai. Arcomat halálos sápadtság borította, szemeim véraláfutásosak maradtak. Csak Jézus tudja, mennyit szenvedtem. Leírásom elhalványul a valóság mellett. Nem tudom kifejezni mindezt, úgy tûnik, mintha a másvilágból tértem volna vissza. Minden teremtmény iránt ellenszenvet éreztem. Isten Szívéhez simulok, akár a gyermek anyja melléhez. Mindent más szemmel nézek. Tudatában vagyok annak, mit tett lelkemben az Isten egyetlen szavával -- ez éltet. Elborzadok, ha visszaemlékezem átélt kínjaimra. Ha magam nem éltem volna át mindezt, el se hinném, hogy így lehet szenvedni. -- Van teljesen lelki szenvedés.

105   Mindezen szenvedés és harc közepette sem mulasztottam el a Szentáldozást. Midôn úgy gondoltam, hogy nem kellene áldoznom, odamentem mesternômhöz, s megmondtam, hogy úgy érzem, nem járulhatok a Szentáldozáshoz. Ô azonban nem engedte meg, hogy elmulasszam a Szentáldozást, így megáldoztam, s felismertem, hogy csak az engedelmesség mentett meg akkor.

Maga az újoncmesternô késôbb azt mondta nekem, hogy ezek a megpróbáltatások csak azért múltak el viszonylag gyorsan, mert engedelmes voltam. ,,Az engedelmesség erejével tudott ilyen bátran kitartani, nôvér!'' Igaz, hogy az Úr maga vezetett ki ezekbôl a kínokból, viszont az engedelmességhez való hûségem tetszett Neki.

106   Ezek rémisztô dolgok, de ne rémítsenek el egyetlen lelket sem, mert Isten nem ró ránk többet, mint amennyit el bírunk viselni. Másrészt talán sohase bocsát hasonló szenvedéseket ránk.Csak azért írom le mindezt, mert ha Istennek úgy tetszene, hogy valamely lelket ilyen szenvedéseken átvezessen, (50) ne féljen ez a lélek, hanem amennyiben tôle telik, maradjon hûséges Istenhez. Isten egy lélekben sem okoz kárt, hiszen Ô maga a szeretet, és ebben a felfoghatatlan szeretetében hívta életre a lelket. Bár, mikor ezek között a kínok között vergôdtem, nem értettem ezt.

107   Ó, Istenem, felismertem, hogy nem errôl a földrôl való vagyok, ezt erôsen a lelkembe vésted. Több kapcsolatom van az éggel, mint a földdel, annak ellenére, hogy kötelességeimet semmiben sem hanyagolom el.

108   Ebben az idôben nem volt lelki vezetôm, semmiféle lelki vezetést nem kaptam. Kértem az Urat -- de Ô nem adott vezetôt. Gyermekkorom óta mostanáig Jézus a Mesterem. Ô vezetett át minden rengetegen és veszélyen; tisztán látom, hogy csak Isten tudott engem ezeken a nagy veszélyeken átsegíteni minden baj nélkül úgy, hogy lelkem érintetlen maradt, s mindig gyôztesen került ki a felfoghatatlan nehézségek közül. Kijött [...][70] Aztán mégis adott az Úr egy lelkiatyát, de csak késôbb.

109   Ezen szenvedések után a lélek nagy szellemi tisztaságban, egészen Isten közelében érzi magát, bár hozzá kell tennem, hogy a lelki szenvedések idején is közel van Istenhez, de akkor egészen vak. Tekintetét sötétség árnyékolja be. Isten közel van a szenvedô lélekhez, de -- s ebben éppen ez a titok -- a lélek nem tud róla. Azt állítja, hogy Isten nemcsak elhagyta ôt, de haragszik is rá. Mily súlyos szembaja ez a léleknek, aki Isten világosságától elvakítva azt állítja, nincs is fény, pedig ez a fény oly erôs, hogy egészen elvakítja. Késôbb mégis felismertem, hogy Isten ezekben a pillanatokban közelebb van a lélekhez, mint egyébként, mert a kegyelem különleges segítsége nélkül a lélek nem tudná kiállni ezt a próbatételt. Isten Mindenhatósága mûködik itt, és rendkívüli kegyelme, különben a lélek már az elsô csapás súlya alatt összeroppanna.

110   Ó, Isteni Mester! Egyedül a Te mûved mindez a lelkemben! Te, Uram, nem félsz a lelket a rettenetes szakadék szélére állítani, ahol megijed, félelem járja át. Aztán újra visszahívod magadhoz ôt. Ezek a Te felfoghatatlan titkaid.

111   (51) Mikor nagy lelki kínjaim közepette gyónásom alkalmával megpróbáltam magam a legkisebb hibákkal is vádolni, az atya csodálkozott, hogy nagyobb vétséget nem követtem el, és ezt mondta: ,,Ha ön, nôvér, ezen kínok között ilyen hûséges Istenhez, már ez is tanúsítja számomra, hogy Isten különleges kegyelemmel támogatja önt, s talán jó is, hogy ön nem érti ezt.'' Különös, hogy ebben a helyzetben a gyóntatók se megérteni, se megnyugtatni nem tudtak egészen addig, amíg nem találkoztam P. Andrasz-sal, majd késôbb Sopocko atyával.

112   + Néhány szó a gyónásról és a gyóntatókról. Csak arról akarok beszélni, amit saját lelkemben éltem át, és tapasztaltam. Ezek között a különleges körülmények között három esetben nem segít a gyónás a léleknek:

Elôször -- ha a gyóntató nem nagyon ismeri a rendkívüli utakat, s a nagy titkok feltárásánál, melyet az Isten a lélekben végbevisz, csodálkozást mutat. Ez a csodálkozás megijeszti az érzékeny lelket, s ha a lélek észreveszi, hogy a lelkiatya habozik elmondani véleményét, nem talál megnyugvást, hanem még több kétsége marad gyónás után, mint amennyi azelôtt volt, mert megérzi: a lelkiatya, aki meg akarja nyugtatni, maga sem biztos a dolgában. Vagy -- ahogy az velem megesett -- lelkem néhány titkát nem tudta megérteni gyóntatóm, s megtagadta a gyóntatásomat, mert bizonyos félelmet érzett egy ilyen lélekkel való találkozásnál. Hogyan találhatna ilyen helyzetben megnyugvást a lélek a gyóntatószékben, hiszen a pap minden szavára különös finomsággal reagál? Véleményem szerint az a pap, aki nem érti meg a lelket Isten látogatásának különleges pillanataiban, köteles lenne ezt a lelket egy tapasztalt, világosan látó lelki vezetôhöz irányítani, vagy saját magában világosságot teremteni, hogy meg tudja adni azt a léleknek, amire szüksége van, és nem lenne szabad megtagadnia a gyónást, mert ezzel nagy veszélynek teszi ki a lelket, aki így némely esetben elhagyhatja azt az utat, amit Isten kijelölt számára. Komoly dolog ez, mert magam is átéltem, hogy Isten rendkívüli kegyelmei ellenére már-már habozni kezdtem, s bár Isten maga nyugtatott meg, mindig vágytam az Egyház megerôsítésére is.

(52) Másodszor -- ha a gyóntató nem hagyja a lelket nyíltan kitárulkozni, ha türelmetlenséget mutat. A lélek ekkor elnémul, nem mond el mindent, s nem merít hasznot a gyónásból, még kevésbé, ha a gyóntató, aki -- nem ismerve gyónója lelkét -- próbának akarja alávetni, így inkább árt, mint segít neki. Ez azért van, mert a lélek tudja, hogy a gyóntató nem ismeri ôt, mivel nem engedte meg, hogy teljesen megnyíljon a kapott kegyelmek és nyomorúsága terén. Vagyis a próbatétel nem lesz megfelelô. Olyan próbáim is voltak, melyeken nevetnem kellett. Szemléletesebb a dolog, ha azt mondom, hogy a gyóntató a lélek orvosa. Hogy tud egy orvos a betegség ismerete nélkül megfelelô orvosságot rendelni? Soha. Mert vagy nem következik be a kívánt hatás, vagy ha túl erôs a gyógyszer, rosszabbodást. vagy, amitôl Isten óvjon, halált okoz. Ezt tapasztalatból mondom, hogy bizonyos esetekben maga az Úr tartott vissza engem.

Harmadszor -- elôfordul, hogy a gyóntató a csekély dolgokat nem veszi figyelembe. A lelki életben azonban nincs csekélység. Néha a láthatólag kis dolgok igen fontosakat takarnak, a lelkiatya részére pedig ezek fénysugarakat jelentenek a lélek megismeréséhez. Sok lelki színárnyalat rejlik az apró dolgokban.

Sohasem épül fel egy csodálatos épület, ha a kis téglákat eldobjuk. Isten egyes lelkektôl nagy tisztaságot kíván, ezért adja nekik nyomorúságuk mélyebb felismerését. Az égi fényben jobban fel lehet ismerni, mi tetszik Istennek, s mi nem. A bûn és a gyarlóságok felismeréséhez szükséges a lélek világossága, bár a lélek tudja, hogy konkrétan a bûn az, ami a gyóntatószékbe tartozik, de a kisebb dolgok megemlítése is fontos, mert ezek nagy szerepet játszanak a szentségre való törekvésben. Nem szabad tehát a lelkiatyának ezeket figyelmen kívül hagynia. A lelkiatya türelme és kedvessége megnyitja az utat a lélek legmélyebb titkaihoz. A lélek szinte öntudatlanul feltárja a benne tátongó mélységeket, s a gyónás után erôsebbnek, ellenállóbbnak érzi magát, bátrabban harcol, jobban igyekszik, mert tudja, hogy mindenrôl számot kell adnia.

(53) Még valamit megemlítek a gyóntatóról. Néha próbára kell tennie a gyónóját, gyakoroltatni szükséges, fel kell ismernie, hogy szalmával, vassal vagy színtiszta arannyal van-e dolga. Mindhárom lélek más elbánást igényel. A gyóntatónak minden lélekrôl feltétlenül tiszta képet kell alkotnia, hogy tudja, a lélek mit bír ki egyes pillanatokban, bizonyos körülmények között, és adott esetekben. Ami engem illet, késôbb, több tapasztalat után, mikor felismertem, hogy nem értenek meg, akkor nem tártam fel lelkem, és így békém zavartalan maradt. De csak azóta van így, mióta ezeket a kegyelmeket egy okos, mûvelt és tapasztalt gyóntató elbírálta. Most tudom, némely esetben hogyan kell eljárni.

113   És még szeretnék három szót mondani annak a léleknek, aki elhatározta, hogy életszentségre törekszik, és azt akarja, hogy a gyónásai gyümölcsözôek, vagyis hasznosak legyenek számára.

Elsô a teljes ôszinteség és nyíltság. A legszentebb és legbölcsebb lelkiatya sem adhatja a léleknek erôszakkal azt, amit akar, ha a lélek nem nyílt és ôszinte. Az ôszinteség hiánya és a lelki elzárkózás nagy veszélybe sodorhatja a lelket. Az ilyen lélekkel maga Jézus sem érintkezik magasabb szinten, mert tudja, hogy ez a lélek ezekbôl a különleges kegyelmekbôl semmi hasznot sem merítene.

Második szavam -- az alázat. A gyónás szentsége nem használ kellôképp a léleknek, ha nem alázatos. A gôg sötétségben tartja a lelket. Nem tud és nem akar alaposan elmélyedni nyomorúságos voltában, álarcot ölt, s elkerüli mindazt, ami meggyógyíthatná.

A harmadik szavam -- az engedelmesség. Semmilyen gyôzelmet nem arathat az engedetlen lélek, még ha közvetlenül Jézus maga gyóntatná is. A legtapasztaltabb gyóntató sem tud segíteni az ilyen léleknek. Az engedetlen lélek vesztébe rohan, nem halad elôre a tökéletesedés útján, s nem igazodik el a lelki életben. Isten bôségesen elárasztja kegyelmeivel a lelket, de csak akkor, ha engedelmes.

114   (54) + Ó, milyen kedvesek a szenvedô lélekbôl felszálló himnuszok! Az ilyen lélek ámulatba ejti az egész eget, különösen akkor, ha Isten érinti meg ôt. Énekli az Úr után vágyódó panaszos dalait. Az ilyen lélek szépsége leírhatatlan, mert Istenbôl fakad. A lélek megy az élet vadonán keresztül, Isten szeretetétôl megsebzetten. A földet csak fél lábbal érinti.

115   + Mély alázat jellemzi azt a lelket, amely átélte ezt a szenvedést. Nagy az ô lelkének tisztasága. Adott pillanatokban töprengés nélkül jobban tudja, mit kell tennie, és mit elhagynia. Megérzi a kegyelem legfinomabb érintését, s nagyon hûséges Istenhez. Messzirôl felismeri Istent, és szüntelenül örvendezik Neki. Mások lelkében s általában a környezetében nagyon hamar felfedezi Istent. Maga Isten tisztította meg ôt. Isten, aki tisztán Lélek, a lelket elvezeti a tiszta lelki életre. Elôzôleg maga Isten készítette fel és tisztította meg ezt a lelket, vagyis tette képessé a Vele való bensôséges érintkezésre. Lélekben egyesül az Úrral szeretô megnyugvásban. Érzékelhetô kifejezések nélkül beszél az Úrral. Isten eltölti világosságával a lelket. Megvilágosult értelme tisztán lát, és megkülönbözteti ennek a lelki életnek fokozatait. Látja, mikor egyesült tökéletlen módon Istennel, amikor az érzékek még jelen voltak, és a lelkiség össze volt kapcsolva az érzékekkel, bár már magasabb szinten, különleges módon -- de még nem tökéletesen. Az Istennel való egyesülésnek van egy magasabb és tökéletesebb módja -- a szellemi egyesülés. A lélek itt már kevésbé van kitéve a képzelgések veszélyének, lelkisége mélyebb és tisztább. Az olyan lélekben, ahol az érzékek is jelen vannak, nagyobb a képzelgés veszélye. A lélek- és a gyóntató elôvigyázatosságának is nagyobbnak kell lennie. Vannak olyan pillanatok, amikor Isten tisztán lelki állapotba vezeti a lelket. Az érzékek elalszanak, mintha halottak lennének. A lélek a lehetô legszorosabban egyesül Istennel, elmerül az Istenségben, ismerete teljes és tökéletes, nem részleges, mint azelôtt, hanem általános és teljes. Örül ennek, de -- szeretnék még a próbák pillanatairól szólni. Ilyenkor szükséges, hogy a gyóntató türelmes legyen az ilyen lélekkel. De a legnagyobb türelmet magának a léleknek kell tanúsítania.

116   (55) Jézusom, Te tudod, mit érez a lelkem, mikor ezekre a szenvedésekre emlékezik. Nemegyszer csodálkoztam azon, hogy az angyalok és szentek csendben ülnek ilyen lelki szenvedés láttán. Mégis, ôk ezekben a pillanatokban különösen is szeretnek minket. Lelkem néha teljes erôbôl sírt Isten után, mint egy kisgyermek, aki elôl az anyja eltakarta arcát, s így a gyermek nem ismeri fel ôt, és teljes erôbôl kiabál. Jézusom, tisztelet és dicsôség Néked a szeretet ezen megpróbáltatásaiért. Hatalmas és felfoghatatlan a Te irgalmad. Mindent áthat irgalmad, amit lelkemmel kapcsolatban cselekszel.

117   Itt említem meg, hogy a környezetnek nem kellene ezekhez a szenvedésekhez külsô szenvedéseket hozzátennie. A léleknek ugyanis, akinek kelyhe már csordultig telt, néha az az egy csepp, amit mi teszünk hozzá, túl sok lesz, és kicsordul a keserûség kelyhe. Ki felel majd az ilyen lélekért? Ôrizkedjünk attól, hogy fájdalmat okozzunk másnak, mert ez nem tetszik az Úrnak. Ha az elöljárók és a nôvérek tudnák, vagy gyanítanák, hogy a lélek próbát áll ki, s maguk mégis szenvedéssel terhelnék, halálos bûnt követnének el, és maga Isten kérné ezt számon a lélekért. Most nem azokról az esetekrôl beszélek, amelyek önmagukban is bûnnek számítanak, hanem azokról, melyek más esetekben nem számítanának annak. Vigyázzunk, hogy ne terhelje ilyesmi a lelkiismeretünket. Nagy és elterjedt hibája a kolostori életnek, hogy a szenvedô lelkekre még több szenvedést akar mérni. Nem állítom mindenkirôl ezt, de akadnak ilyen személyek. Megengedjük magunknak, hogy különbözôképpen ítélkezzünk, s néha éppen ott nyilatkozunk meg, ahol a legkevésbé kellene.

118   Kicsiny szerv a nyelv, de nagy dolgokra képes. Az az apáca, aki nem tud hallgatni, sohase fog szent életet élni, vagyis soha nem lesz szent. Ne áltassa magát -- hacsak nem Isten Lelke szól általa, akkor viszont nem hallgathat. De ahhoz, hogy Isten szavát meghallhassuk magunkban, csendnek kell uralkodni a lelkünkben, hallgatni kell, de nem szomorúan, hanem a lélek csendjével Istenre összpontosítva, összeszedettségben. Beszélhetünk sokat anélkül, hogy megtörnénk a csendet, ugyanakkor lehet keveset mondani és mégis folyton megtörni a csendet. Ó, milyen jóvátehetetlen károkat okozhat, ha nem tartjuk be a (56) csendet. Sok sérelem érheti ezáltal felebarátainkat, de a legtöbb kárt a saját lelkünknek okozzuk.

119   Véleményem és tapasztalatom alapján a hallgatásról szóló szabályzatnak az elsô helyen kellene szerepelnie. Isten nem nyilatkoztatja ki magát a fecsegô lelkeknek. Olyanok ezek, mint a herék a méhkasban, akik sokat zümmögnek, de mézet nem termelnek. A fecsegô lélek üres saját bensôjében. Nincsenek meg az alapvetô erények benne, sem az Istennel való bizalmasság. Szóba sem jöhet nála a mélyebb élet, az édes béke és csend, amelyben Isten lakozik. Az a lélek, aki nem tapasztalta meg a belsô csend édességét, nyugtalan szellem, aki zavarja mások csendjét is. A pokol torkában sok olyan lelket láttam, akik nem tudták megtartani a csendet. Ôk maguk mondták el ezt, amikor megkérdeztem tôlük, mi az oka elkárhozásuknak. Ezek szerzetesi lelkek voltak. Ó, Jézusom, micsoda fájdalom, hiszen ezek a lelkek nemcsak az égben lehetnének, de akár szentekké is formálódhattak volna. Ó, irgalmas Jézusom, remegek, ha arra gondolok, hogy számot kell adnom nyelvemrôl. A nyelvben élet rejtôzik, de halál is; nemegyszer ölünk is a nyelvvel, valódi gyilkosságot követünk el vele. Tarthatjuk-e hát kis dolognak a nyelv szerepét? Igazán nem értem az ilyen lelkiismeretet. Ismertem valakit, aki megtudván, mit beszélnek róla a többiek, súlyosan megbetegedett, nagy vérveszteséget szenvedett, és sok könnyet ejtett, majd pedig elérkezett a szomorú következmény. Mindezt pedig nem kard, hanem a nyelv okozta. Ó, hallgatag Jézusom, légy irgalmas hozzánk!

120   Rátértem a hallgatás témájára, pedig nem errôl akartam beszélni, hanem a lélek életérôl Istennel, s a kegyelemmel való együttmûködésérôl. Amikor a lélek megtisztult, s az Úr bizalmasan érintkezik vele, elkezd minden erejével Isten felé törekedni. De saját magától semmit sem tud tenni. Itt Isten rendez mindent, és a lélek tudatában van ennek. Számkivetésben él még, és jól tudja: jöhetnek még borús, esôs napok, de másképpen kell látnia ezeket, mint eddig. Nem ringatja magát hamis nyugalomban, hanem felkészül a harcra. Tudja, hogy lovagi ágból származik. Most már jobban tisztában van mindennel. Tudja, hogy királyi módon él; és minden érinti, ami csak nagy és szent.

121   (57) + Isten a kegyelem áradatát árasztja azokra, akik kiállták ezt a tûzpróbát. A lélek Istennel való bensôséges egyesülésnek örvend. Sok érzéki és szellemi látomásban részesül, sok természetfeletti hangot hall, s néhányszor világos parancsot is, de mindezen kegyelmek ellenére nem elég önmagának. Annál kevésbé, mert amikor Isten megajándékozza ôt ezekkel a kegyelmekkel, nagy veszélyeknek is ki van téve, és nagyon könnyen káprázat áldozata lehet. -- Ezért kérnie kell Istentôl egy lelki vezetôt, de nem elég, ha csak imádkozik érte, magának is fáradoznia kell a keresésén. Olyan vezetôt kell keresnie, aki jól kiismeri magát a lelkek területén, mint a vezérnek is ismernie kell az utat, amelyen harcba vezeti a seregét. Azt a lelket, aki Istennel egyesült, nagy és elkeseredett küzdelmekre kell felkészíteni.

+ Ezen tisztítások és próbatételek után Isten különleges kapcsolatba lép a lélekkel, de az nem mindig mûködik együtt ezekkel a kegyelmekkel. Nem mintha magától nem akarna a lélek dolgozni, de olyan nagy külsô és belsô akadályokba ütközik, hogy valóban csodára van szüksége ahhoz, hogy ilyen magasságokban meg tudjon maradni. Itt mindenképpen szüksége van lelki vezetôre. Az én lelkemet is sokszor töltötték el kétségekkel, néha magam is féltem, mert azt gondoltam, hogy tudatlan vagyok, és sok dologban nem ismerem ki magamat, fôleg lelki dolgokban. Ha kétségeim igen elszaporodtak, a gyóntatómnál vagy elöljáróimnál kerestem megvilágosodást. De amit kívántam, nem kaptam meg.

122   Amikor elöljáróim elôtt feltártam lelkemet, egyik fônöknôm[71] felismerte lelkem állapotát és azt az utat, amelyen Isten szándékozott vezetni engem. Útmutatásai alapján gyorsan megindultam a tökéletesség útján. Ez azonban nem tartott sokáig. Midôn még mélyebben feltártam a lelkemet, már nem kaptam meg azt, amit óhajtottam. A fônöknô valószínûtlennek tartotta ezeket a kegyelmeket, ezért nem számíthattam segítségére. Azt mondta, lehetetlen, hogy Isten egy teremtménnyel ilyen kapcsolatban legyen. -- ,,Féltem magát, nôvér, nem valamiféle képzelgés-e mindez? (58) Kérjen tanácsot egy paptól!'' -- De a gyóntatóm sem értett meg, s azt mondta: ,,Jobb lenne, ha a fônöknôjével beszélné meg ezeket a dolgokat.'' Így járkáltam elöljáróimtól a gyóntatómig, gyóntatómtól meg az elöljáróimig, és nem találtam nyugalmat. Isten kegyelmei nagy kínná váltak számomra. Néha egyenesen azt mondtam az Úrnak: ,,Jézus, félek Tôled, nem vagy Te kísértet?'' Jézus minden alkalommal megnyugtatott, de én soha nem hittem Neki. Különös volt, hogy minél kevésbé hittem, Jézus annál több bizonyítékát adta, hogy ezeknek a dolgoknak ô a szerzôje.

123   + Midôn felismertem, hogy a fônöknôimnél semmi megnyugvást nem találok, elhatároztam, hogy bensô dolgaimról hallgatni fogok. Kifelé arra törekedtem, hogy mint egy jó apáca, mindenrôl beszélgessek fônöknôimmel, de lelki szükségleteimrôl csak a gyóntatószékben beszéltem. Sok és jogos ok miatt rájöttem: a nôk nem hivatottak arra, hogy ilyesfajta titkokat fel tudjanak ismerni. Fölösleges szenvedéseken kellett keresztülmennem. Hosszú ideig azzal gyanúsítottak, hogy a gonosz lélek szállt meg. Részvéttel néztek rám, a fônöknô pedig néhány óvintézkedést is tett velem kapcsolatban. Fülembe jutott, hogy a nôvérek is így gondolkodtak rólam. Elsötétült körülöttem a látóhatár. Kerülni kezdtem Isten kegyelmeit, de hát ez nem tôlem függött. Váratlanul törtek rám azok az elmélyült percek, mikor akaratom ellenére elmerültem Istenben és az Úr magánál tartott ilyenkor.

124   Az elsô pillanatokban lelkemet mindig elfogja valamilyen aggodalom, de aztán sajátságos béke és erô tölt el.

125   + Mindez még elviselhetô volt így. De amikor az Úr azt kívánta, hogy fessem meg ezt a képet, akkor már tényleg úgy kezdtek beszélni rólam, úgy néztek rám, mint valami hisztériás, fantáziáló személyre, és ez már egy hangosabb ügy lett. Egyik nôvér odajött, hogy bizalmasan beszéljen velem. Kezdett sajnálkozni felettem. Azt mondta: ,,Hallom, azt beszélik önrôl, hogy fantáziál, hogy valamiféle látomásai vannak. Szegény nôvér! Óvakodjon ezektôl!'' -- (59) Ôszinte volt ez a lélek, és ôszintén elmondta, amit hallott. Hasonló dolgokat naponta kellett hallgatnom.

126   Csak Isten tudja, mennyire meggyötört ez engem. Elhatároztam mégis, hogy mindent csendben elviselek, a feltett kérdésekkel kapcsolatban nem fogok magyarázkodni. Egyeseket bosszantott hallgatásom, különösen a kíváncsiabbakat. Mások, akik mélyebben gondolkodtak, azt mondták: ,,Fausztina nôvér mégiscsak nagyon közel állhat Istenhez, különben nem lenne ereje annyi szenvedést elviselni.'' Így mintha két bíráló csoportot láttam volna magam elôtt. Külsô és belsô csendre törekedtem. Magamról nem mondtam semmit, bár néhány nôvér egyenesen engem kérdezett. Ajkaim nem szólaltak meg. Szenvedtem, mint a galamb, panasz nélkül. Néhány nôvér azonban mintha jól mulatott volna azon, hogy engem valami módon gyötörhet. Bosszantotta ôket türelmem, Isten azonban annyi bensô erôt adott, hogy mindezt nyugodtan elviseltem.

127   + Felismertem, hogy ebben a helyzetben senkitôl sem várhatok segítséget, és elkezdtem imádkozni, s kértem az Úrtól egy gyóntatót. Szerettem volna, ha legalább egy szóval hallom egy paptól, hogy ,,Légy nyugodt, jó úton vagy!'' -- vagy pedig: ,,Mindez nem Istentôl van, utasítsd el!'' De nem találtam olyan határozott papra, aki Isten nevében kimondta volna ezeket az egyértelmû szavakat. Maradt tehát továbbra is a bizonytalanság. Ó, Jézus, ha az az akaratod, hogy ilyen kétségek között éljek, légy áldott! Kérlek, Uram, Te magad vezesd a lelkemet, maradj velem, mert magamtól semmi vagyok.

128   Most már minden oldalról elítéltek, semmi sincs bennem, ami elkerülte volna a nôvérek bírálatát; de lassanként minden elcsendesült, s kezdtek békében hagyni. Megkínzott lelkem valamennyire megpihenhetett, de rájöttem, hogy az üldözések alatt volt az Úr legközelebb hozzám. Ez rövid ideig tartott. Újra fellángolt a heves vihar. Most az elôzô gyanúsítások bizonyossággá értek, s újból a régi nótát kell hallgatnom. Így tetszik ez az Úrnak. Különös, hogy külsô dolgokban is (60) különbözô sikertelenségek[72] értek. Mindez sok szenvedéssel járt, melyekrôl csak Isten tudott. Minden erômbôl igyekeztem mégis a legtisztább szándékkal végezni a dolgaimat. Észrevettem, hogy mint valami tolvajt, állandóan ellenôriznek. Figyelnek a kápolnában, a kötelességteljesítés alatt és a cellámban[73] is. Most már tudom, hogy az isteni jelenlét mellett mindenhol ott van az emberi jelenlét is, mely gyakran megkínzott. Voltak pillanatok, hogy azon gondolkodtam, levetkôzzem-e a mosakodáshoz, vagy ne. Igazán, még szegény ágyamat is sokszor ellenôrizték. Sokszor már igazán nevetnem kellett, hogy még az ágyat sem hagyják békén. Egyik nôvér maga mondta nekem, hogy minden este benézett a cellámba, hogy lássa, miként viselem magamat.

Az elöljárók azonban mégiscsak mindig elöljárók maradnak. Bár személy szerint gyakran megaláztak, s különbözô kétségeket ébresztettek bennem, mégis mindig megengedték, amit az Úr kívánt, bár nem úgy, ahogyan kértem, hanem más módon, de teljesítették utasításait, és engedélyezték részemre a bûnbánat és önmegtagadás gyakorlását.

129   Egy alkalommal úgy megharagudott rám az egyik anya, s annyira megalázott, hogy azt gondoltam, ezt nem bírom már elviselni. Így szólt hozzám: ,,Te különc, hisztérika, te képzelgô, tûnj el a szobából, nem akarok tudni önrôl!'' -- Minden lehetséges dolgot a fejemhez vágott. Mikor a cellámba értem, arcra borultam a kereszt elôtt, felnéztem Jézusra, s egy szót sem tudtam mondani. Mások elôtt mégis titokban tartottam a dolgot, s úgy tettem, mintha mi sem történt volna közöttünk. A sátán mindig kihasználja az ilyen pillanatokat. Kiábrándító gondolatok kezdtek keringeni a fejemben. ,,Lám, hûséged és ôszinteséged megkapta a jutalmát.'' Hogy maradhat valaki ôszinte, ha ennyire nem értik meg? Jézus, Jézus! Nem bírom tovább! E nagy teher alatt újra a földre estem, kivert az izzadság, s valamilyen félelem fogott el. Nincs senkim, akire támaszkodhatnék lélekben. Ebben a pillanatban lelkemben egy hangot hallottam: ,,Ne félj, én veled vagyok'' -- és valami különleges fény világította meg értelmemet, és megértettem, hogy nem szabad ilyen szomorúságoknak átadni magamat. Erô töltött el, a szenvedéshez szükséges új bátorsággal eltelve hagytam el a cellámat.

130   (61) Mindezek ellenére elkezdtem hanyagolni[74] az Úr ügyeit. Nem figyeltem a bensô sugallatokra, igyekeztem szétszórt lenni. A lárma és szétszórtság ellenére mégis láttam, mi megy végbe a lelkemben. Isten szava világos, és semmi sem nyomhatja el. Kezdtem kerülni lelkemben a találkozást az Úrral, mert nem akartam képzelôdés áldozata lenni. De Isten nyomon követ adományaival, s valóban váltakozva éltem át örömet és szenvedést. A különféle látomásokat és kegyelmeket, melyeknek ebben az idôben részese lehettem Isten akaratából, nem akarom itt megemlíteni, mert ezeket más helyen[75] már feljegyeztem, de el kell mondanom, hogy a különféle szenvedésekben elértem már a csúcspontot, és elhatároztam: még az örök fogadalmam elôtt minden kétségtôl megszabadulok. Egész próbaidôm alatt világosságért imádkoztam a pap részére, aki elôtt fenntartás nélkül ki fogom tárni egészen a lelkemet. Kértem Istent, segítsen, s adja kegyelmét, hogy világosan ki tudjam fejezni a legrejtettebb dolgokat, melyek Isten és énközöttem fennállnak, s tegyen készségessé, hogy a pap döntését Jézus döntéseként tudjam fogadni, bármi legyen is az. Teljesen mindegy, milyen lesz az ítélet, amit rólam mond, csak az igazságra vágyom, és egyértelmû válaszra bizonyos kérdésekben. Teljesen Istenre hagyatkozom, és lelkem az igazságra vágyik. Nem élhetek tovább kétségek között; bár lelkemben teljesen bizonyos voltam afelôl, hogy mindezek a dolgok Istentôl valók, olyannyira, hogy életemet is kész lennék feláldozni értük, mégis elhatároztam, hogy elfogadom a gyóntató véleményét, és utasítása szerint fogok cselekedni. Úgy látom ezt a percet, mint ami eldönti egész életemet, mit kell tennem. Tudom, hogy minden ettôl függ majd. Lényegtelen, hogy döntése egyezik-e bensô sugallataimmal vagy nem, ez már nem érdekel. Az igazságot akarom megismerni és követni.

131   Jézusom, Te segíthetsz nekem. Ettôl a pillanattól kezdve lelkemben elrejtettem minden kegyelmet, s vártam arra, akit az Úr elküld nekem. Minden kétség nélkül kértem az Urat szívemben, hogy Ô maga álljon mellettem ebben az idôben, s bizonyos bátorság fogta el a lelkemet.

132   (62) Meg kell még említenem, hogy vannak gyóntatók, akik segítenek a lelkeknek, és látszólag jó lelkiatyák, de csak addig, amíg minden jól megy. Amikor azonban a lélek szorult helyzetbe kerül, tanácstalanokká válnak, s nem tudnak, vagy nem akarnak megértést tanúsítani. Azon fáradoznak, hogy minél elôbb megszabaduljanak ettôl a lélektôl, de ha alázatos a lélek, valami kis hasznot mégis nyer tôlük. Maga Isten küld idônként a lélek mélyére világosságot jutalmul alázatáért és hitéért. Néha olyat mond a gyóntató, amit nem is akart mondani, s ô maga nincs is tudatában. Ó, a léleknek hinnie kell, hogy ezek Isten szavai. Egyébként is hinnünk kell, hogy a gyóntatószékben minden szó az Úr szava, de amit itt fenn említettem, valami olyan, ami egyenesen Istentôl jön. A lélek érzi, hogy itt nem maga a pap nyilatkozik, hanem olyat mond, amit maga nem mondana. Így jutalmazza Isten a hitet. Ezt sokszor tapasztaltam magamon. Egy nagyon becsült és tanult pap -- néha úgy esett, hogy nála gyóntam -- mindig nagyon szigorú volt, és ellentmondott a dolgaimra. Egyszer mégis azt mondta: ,,Tudnod kell, nôvér, ha Isten azt kívánja, hogy ezt tedd meg, akkor nem szabad ellenkezned. Az Úr néha azt akarja, hogy ily módon dicsôítsék Ôt. Légy nyugodt, amit Isten megkezdett -- azt be is fejezi, de mondom neked: a legfontosabb a hûség Istenhez, és az alázat, és még egyszer az alázat. Jegyezd meg jól, amit ma mondtam neked.'' Megörültem, s azt gondoltam, hogy ez az atya talán megértett engem. A körülmények azonban úgy alakultak, hogy többé nem gyónhattam nála.

133   + Egy alkalommal egyik idôsebb anya magához hívatott, és úgy támadt rám, mint a derült égbôl jött villámcsapás. Hirtelen azt sem tudtam, mirôl van szó. Késôbb rájöttem, olyan dologról volt szó, ami nem is függött tôlem. Azt mondta nekem: ,,Verje ki a fejébôl, nôvér, hogy Isten ilyen bizalmasan érintkezik magával, egy ilyen nyomorúságos és tökéletlen teremtéssel! Isten csak szent lelkekkel társalog -- jól jegyezze ezt meg magának!'' -- Elismertem, hogy tökéletesen igaza van, mert nyomorult vagyok, mégis bízom Isten irgalmasságában. Mikor újra találkoztam az Úrral, alázatosan így szóltam Hozzá: ,,Jézusom, állítólag nem szoktál ilyen nyomorúságos lelkekkel érintkezni.'' -- ,,Légy nyugodt, leányom, éppen egy ilyen nyomorúságos lélek által akarom kinyilatkoztatni irgalmam erejét.'' Megértettem, hogy az anya inkább csak meg akart alázni.

134   (63) + Ó, Jézusom, rövid életem során sok megpróbáltatásban részesítettél, sok dolgot megértettem, még olyanokat is, amin most magam is csodálkozom. Ó, milyen jó is mindenben Istenre hagyatkozni, s engedni, hogy teljesen Ô mûködjék lelkünkben.

135   A harmadik próbaidôben Isten értésemre adta, hogy neki kell szentelnem magamat azért, hogy azt tehesse velem, ami Neki tetszik. Mindig áldozatként kell Elôtte állnom. Elôször megrémültem, mivel végtelenül nyomorúságosnak éreztem magam, s jól ismerve magamat, újra azt válaszoltam az Úrnak: ,,Teljes nyomorúság vagyok, hogy lehetnék a túszod?'' -- ,,Ma nem érted még ezt. Holnap a szentségimádás alatt megértetem veled.'' Szívem, lelkem reszketett, oly mélyen hatoltak lelkembe ezek a szavak. Isten szava eleven. Midôn beléptem a kápolnába imádásra, úgy éreztem, hogy az élô Isten templomába lépek, akinek nagy és felfoghatatlan a hatalma. Isten tudomásomra hozta, hogy Hozzá képest mennyit érnek még a legtisztább lelkek is. Bár látni semmit nem láttam, egészen áthatott Isten jelenléte. Ebben a pillanatban értelmem sajátságos módon megvilágosodott. Lelki szemeim elôtt megjelent egy látomás, mint Jézusnál az Olajfák hegyén. Elôször a testi szenvedések jelentek meg elôttem, s minden olyan körülmény, mely növeli azokat: azután a lelki szenvedések egész terjedelmükben és azok, amelyekrôl senki sem fog tudni. Ez a látomás mindent átfogott: az ártatlanul viselt gyanúsítgatásokat, a jó hírnév elvesztését. Röviden írtam le mindezt, de felismerésem oly világos volt, hogy amit késôbb átéltem, semmiben sem különbözött attól, amit akkor láttam. A nevem ,,áldozat'' lesz. Midôn a látomás véget ért, hideg verejték folyt a homlokomról.

136   Jézus tudomásomra hozta, hogy üdvösségemet akkor is elérhetem, ha az áldozatra nemet mondok, és nem csökkenti a kegyelmeket, melyeket eddig kaptam, sôt ugyanolyan bizalommal fog viseltetni irántam, vagyis ha nem vállalom az áldozatot, ettôl nem lesz kisebb isteni nagylelkûsége irántam. Azt is tudtomra adta Isten, hogy az egész titok tôlem függ, attól, hogy értelmem teljes tudatában, önszántamból beleegyezek-e ebbe az áldozatba. Ebben, az önkéntes és tudatos vállalásban rejlik minden erô és érték az Ô szent Fölsége elôtt. Ha azt, amiért magamat felajánlottam, nem is érném el, az Úr elôtt (64) úgy számít, mintha mindent teljesítettem volna. Ebben a pillanatban megértettem, hogy felfoghatatlan Felséggel lépek kapcsolatba. Érzem, hogy Isten vár a válaszomra, a beleegyezésemre. Lelkem elmerült az Úrban, s azt mondtam: ,,Tégy velem, ahogy Neked tetszik, átadom magam a Te szent akaratodnak A mai naptól a Te Szent akaratod az én eledelem. Hû leszek kívánságaidhoz a Te kegyelmed segítségével. Tégy velem tetszésed szerint. Könyörgök Hozzád, ó, Uram, légy velem életem minden pillanatában.''

137   Ekkor -- midôn akaratommal és szívemmel beleegyeztem az áldozatba -- átjárt Isten jelenléte. Lelkem elmerült Istenben, s oly nagy boldogsággal telt el, hogy ezt még részben sem tudom leírni. Éreztem, hogy átölel az Ô fensége, és sajátságosan egyesültem Vele. Láttam Isten nagy tetszését irántam, s az én lelkem pedig teljesen elmerült Benne. Az Istennel való egyesülés tudatában érzem, hogy Isten különösen szeret engem, és viszont -- én is lelkem teljes erejével szeretem. Nagy titok járta át ezt az imádást; nagy titok Isten és közöttem; s úgy éreztem, hogy az Ô tekintete elôtt haldoklom a szeretettôl. Bár sokat beszéltem az Úrral, de szavak nélkül. Az Úr ezt mondta: ,,Szívem gyönyörûsége vagy, mától minden tettedben, még a legapróbban is tetszésemet lelem.'' Ebben a percben úgy éreztem, átlényegültem. Testem burkolata nem változott, de más lett a lelkem, benne lakik Isten teljes szeretetével. Nem puszta érzés volt ez, hanem tudatos valóság, amit semmi sem képes beárnyékolni. Nagy titok szövôdött köztem és Isten között. Bátorság és erô maradt a lelkemben. Mikor kijöttem a szentségimádásról, nyugodtan néztem szembe mindazzal, ami máskor oly sok félelmet keltett bennem.

138   Midôn kiléptem a folyosóra, máris nagy szenvedést és megaláztatást okozott egy személy. Ezt egy magasabb akaratnak való alárendeléssel fogadtam, szorosan az Úr Jézus Szentséges Szívéhez simultam, tudtára adva, hogy kész vagyok mindarra, amiért felajánlottam magamat. A szenvedések szinte a földbôl nôttek ki, maga Margit anya is csodálkozott ezen. Másoktól sok mindent eltûrtek, mert valóban nem érdemes figyelmet szentelni bizonyos dolgokra, de nálam nem így volt; minden szavamat elemezték, minden lépésemet figyelték. Az egyik nôvér azt mondta nekem: (65) ,,Készüljön fel arra a megpróbáltatásra, ami vár magára a fônöknônél. Nagyon sajnálom önt, nôvér!'' -- Én azonban lelkemben örültem ennek, és már régen felkészültem rá. Midôn a nôvér látta bátorságomat, elcsodálkozott. Most látom, hogy a lélek magától nem sokra képes, de Istennel mindent kibír. Íme, erre képes az isteni kegyelem. Kevés olyan lélek van, aki mindig éberen ügyel Isten sugallataira, és még kevesebb, aki hûségesen követné is azokat.

139   Egy Istenhez hû lélek sem képes azonban maga megítélni sugallatait, alá kell rendelnie azokat egy okos és képzett pap ítéletének, s míg bizonyosságot nem nyer, legyen bizalmatlan. Saját megítélése alapján sem sugallataiban, sem a kapott magasabb kegyelmekben ne bízzon, mert nagy veszteség érheti.

Bár a lélek azonnal különbséget tud tenni a hamis és az isteni sugallatok közt, mégis óvatosnak kell lennie, mert sok bizonytalan dolog van. Az Isten szereti és örül annak, ha a lélek Isten miatt még Istennek sem hisz; mivel szereti Istent, azért óvatos, kérdez, és segítség után néz, hogy megállapítsa, valóban Isten mûködik-e benne. Megnyugodhat, ha egy világos értelmû gyóntató által bizonyosságot nyer, s a gyóntató utasítása szerint átadhatja magát Isten akaratának.

140   A tiszta szeretet nagy tettekre képes, és sem a nehézségek, sem az ellenállások nem törik meg. Amennyire erôs a szeretet a nagy nehézségekben, annyira állhatatos a szürke, mindennapi nehéz életben is. Tudja, hogy egy dolog szükséges ahhoz, hogy Isten szeretetét elnyerjük, mégpedig az, hogy a legapróbb dolgokat is nagy szeretettel végezzük -- szeretet, mindig csak szeretet.

A tiszta szeretet nem téved, különösen sok fény van benne, és nem tesz semmi olyat, ami Istennek nem tetszene. Találékony annak felismerésében, mely tettek kedvesebbek Isten elôtt, és senki sem tudja ebben felülmúlni. Boldog, ha felemésztheti magát, s ha tiszta áldozatként éghet el. Minél jobban elemészti magát, annál boldogabb, és senki sem tudja megérezni a veszélyt olyan távolról, mint ô. Képes lerántani az álarcokat, s mindig tudja, kivel van dolga.

141   (66) + De kínlódásaim végük felé jártak. Az Úr megadja nekem a megígért segítséget. Két papban látom ezt -- Andrasz atyában és Sopocko atyában. Az örök fogadalmam[76] elôtti lelkigyakorlaton elôször nyugtattak meg teljesen.[77] Késôbb Sopocko atya ugyanebben az irányban vezetett -- itt valósult meg az Úr ígérete.

142   Midôn megnyugtattak és megtanítottak arra, hogyan kell járnom Istennek ezen útjain, örvendezett a lelkem Istenben, és úgy éreztem, hogy már nem is járok, hanem futok; szárnyaim kibontva a repüléshez, és egyenesen a Nap izzása felé kezdtem szállni; addig nem is ereszkedem le, míg meg nem pihenek abban, akiben elmerült a lelkem örökre. Teljesen átadtam magamat a kegyelem hatásának; Isten mélységesen leereszkedik lelkemhez. Nem húzódok el ettôl, s nem magyarázkodom, hanem elmerülök Benne, mint egyedüli kincsemben. Egy vagyok az Úrral, eltûnik a szakadék közöttünk, Teremtô és a teremtmény között. Néhány napig lelkem mintha állandó extázisban lett volna. Isten jelenléte egy pillanatra sem hagyott el. Lelkem állandó szeretetteljes egyesülésben élt az Úrral. Mindez nem akadályozott kötelességeim teljesítésében. Éreztem, hogy átváltoztam szeretetté, egész testem lángolt, de nem ért [kár]. Szünet nélkül Istenbe merültem, Isten oly erôsen és olyan hatalommal vonzott magához, hogy idônként annak sem voltam tudatában, hogy a földön vagyok. Annyi ideig elnyomtam magamban Isten kegyelmét, és féltem Tôle, most, P. Andrasz révén maga Isten távolította el elôlem a nehézségeket. Lelkem a Nap felé fordult, s kivirágzott az Ô sugaraiban, egyedül az Ô részére, már nem ért -- [félbeszakítja a gondolatot, és új sorral új gondolatot kezd]...

143   + A képzelgéstôl való félelmemben Isten sok kegyelmét elfecséreltem. Bár Isten annyira erôteljesen vonzott magához, hogy sokszor nem volt hatalmam ellenállni kegyelmének, amikor hirtelen elmerültem Benne. Jézus ekkor annyira eltöltött békéjével, hogy utána, bár akartam nyugtalankodni, mégsem tudtam. Lelkemben pedig e szavakat hallottam: ,,Azért, hogy nyugodt légy afelôl, hogy Tôlem származnak a hozzád intézett parancsok, olyan mélységes békességgel töltelek el, (67) hogy ha akarnál is aggályoskodni és nyugtalankodni, ma nem leszel rá képes. Ehelyett megtelik a lelked szeretettel olyannyira, hogy elfeledkezel önmagadról is.''

144   Késôbb Jézus egy másik papot[78] is adott nekem, aki elôtt fel kellett tárnom a lelkem. Elôször némi habozással tettem ezt, de Jézus szigorú figyelmeztetésére mély alázat járta át a bensômet. Ennek a papnak vezetésével lelkem gyors fejlôdésnek indult Isten szeretetében, s az Úr sok kívánsága teljesült külsôleg is.[79] Sokszor elgondolkodtam az atya bátorságán és mély alázatosságán.

145   Ó, mily nyomorúságos a lelkem, s mennyi sok kegyelmet elfecsérelt! Futottam Isten elôl, Ô azonban követett kegyelmeivel. Leggyakrabban olyankor tapasztaltam meg az isteni kegyelmeket, amikor a legkevésbé vártam ôket. Attól a perctôl kezdve, hogy Isten lelki vezetôt adott nekem, hûségesebb vagyok a kegyelem iránt. Ezt ennek a vezetônek, az ô lelkem feletti éberségének köszönhetem, megértettem, mi is a lelki vezetés, és mit jelent Jézus szemében. Jézus a legkisebb hibáimat is szóvá tette, és hangsúlyozta, hogy Ô maga bírál el minden ügyet, melyet gyóntatómnak elmondok -- ,,és minden, a gyóntató ellen elkövetett hiba engem érint személyesen.''

Midôn vezetése alatt lelkem mély összpontosítást és békét kezdett élvezni, sokszor hallottam lelkemben ezeket a szavakat: ,,Erôsítsd meg magad a harcra!'' Ez többször is megismétlôdött.

+ Jézus sokszor tudtomra adja, mi nem tetszik Neki a lelkemben. Néha látszólag csekélységekért dorgált meg, de ezeknek valójában nagy jelentôségük volt. Úgy figyelmeztetett, és oktatott, mint Mesterem. Éveken át maga nevelt egészen addig, amíg lelki vezetôt nem adott nekem. Régebben maga értette meg velem, amit nem tudtam felfogni, most pedig arra utasít, hogy mindenben kérdezzem meg a lelkiatyámat. Gyakran mondja nekem: ,,Én fogok felelni neked a lelkiatya szájával. Légy nyugodt!'' (68) Még soha nem történt meg velem, hogy tiltó választ kaptam volna vezetômtôl[80] arra, amit Isten kért tôlem. Néha megesik, hogy Jézus elrendel nekem valamit, amirôl persze nem tud senki, s aztán, amikor gyónni megyek, a lelkiatyám ugyanazt mondja, de ez nem gyakori eset.

+ Ha a lélek hosszú idôn keresztül sok megvilágosodásban részesült, és sok sugallatot kapott, s mikor a gyóntatók megerôsítették a lélek nyugalmát, s a kapott adományok eredetét, és ha a szeretete is nagy, Jézus tudtul adja neki, hogy itt az idô a kapott kegyelmeket tettre változtatni. A lélek felismeri, hogy az Úr számít rá, ez a tudat erôt ad neki. Tisztában van azzal, hogy ha hû akar maradni, különbözô nehézséget kell vállalnia, de ô bízik Istenben, s hála ennek a bizalomnak, eljut oda, ahová Isten szólítja. A nehézségektôl nem fél, olyanok ezek számára, mint a mindennapi kenyér -- nem ijesztik és nem rémítik meg, olyan mint egy lovag, aki szüntelenül csatában van, az ágyúk dörgésétôl nem fél, távol áll a rettegéstôl, viszont éberen figyel arra, honnan támad az ellenség, hogy gyôzni tudjon. Semmit sem tesz vaktában, hanem megfontoltan, behatóan átgondolja a dolgokat, és nem hagyatkozik saját magára, hanem bensôségesen imádkozik, s az okos, tapasztalt lovagoktól kér tanácsot, s ily módon majdnem mindig gyôz.

Vannak támadások, amikor a léleknek nincs ideje a fontolgatásra, tanácskérésre, egyáltalán semmire; ilyenkor életre-halálra kell harcolni. Idônként ajánlatos Jézus Szívének Szent sebéhez menekülni úgy, hogy egy szót sem szólunk -- ezzel már le is gyôztük az ellenséget.

A lélek béke idején is megteszi ugyanazokat az erôfeszítéseket, mint a harc idején. Gyakorolnia kell, éspedig erôsen, mert máskülönben szó sem lehet a gyôzelemrôl. A béke idejét a gyôzelemre való felkészülés idejének tartom. A léleknek mindig résen kell lennie -- éberség és újra csak éberség. Az a lélek, aki átgondolja a dolgokat, nagy világosságot nyer. A szétszórt lélek vesztébe sodorja magát, s ne csodálkozzék, ha elesik. Ó, Isten Lelke, lelkek vezetôje! Bölcs az, akit Te nevelsz. De Isten Lelke csak akkor mûködik a lélekben, ha csendre és összeszedettségre talál.

146   (69) Az imádság. A lélek az ima által vértezi fel magát mindenféle küzdelemre. A léleknek mindig imádkoznia kell, bármilyen állapotban is legyen. Egy szép és tiszta léleknek, aki tisztává akar válni, azért kell imádkoznia, hogy ne veszítse el szépségét; mert másképp nem érné ezt el. Imádkozni kell az épp megtért léleknek, mert másképp visszaesne bûnébe. A bûnökben elmerült, bûnös léleknek is imádkozni kell, hogy fel tudjon állni. Nincs olyan lélek, aki ne lenne imára kötelezve, mert minden kegyelem csak az imán keresztül áramlik.

147   Emlékszem, hogy a legtöbb fényt azon imádások alatt kaptam, amikor Nagyböjt idején naponta fél órát az Oltáriszentség elôtt leborulva fekve töltöttem. Ebben az idôben mélyebben megismertem magamat és Istent. Annak ellenére, hogy sok nehézségbe ütközött ezt az imát elvégeznem, noha elöljáróimtól engedélyt kaptam rá. A léleknek tudnia kell, hogy ahhoz, hogy imádkozni tudjon, és kitartson az imádságban, türelmesnek kell lennie, s bátran le kell gyôznie a külsô és belsô nehézségeket -- belsô nehézségek: kedvetlenség, érzéketlenség, nehézkesség, kísértések; külsô nehézségek: az emberek véleménye -- és tisztelni kell az imára szánt pillanatokat. Saját tapasztalatomból tudom, hogy ha az imát a kijelölt idôben nem mondtam el, késôbb már nem tudtam elmondani, mert egyéb kötelességeim megakadályoztak benne, a ha el is végeztem, nagy nehézségek árán, mert gondolataim állandóan kötelességeimen jártak. Történt olyan nehézség velem, hogy lelkem jól imádkozott, s bensômben mélyen tudtam összpontosítani, s ekkor mások elkezdtek ellenkezni vele. Ilyenkor türelemre van szüksége a léleknek, hogy ki tudjon tartani a lelkületében. Megtörtént velem nemegyszer, hogy lelkem mélyebben merült el Istenben, és az imádságom így gyümölcsözôbb volt, s Isten jelenléte egész nap elkísért, a munkában pedig jobban tudtam összpontosítani és pontosabban dolgoztam. -- Mégis megtörtént velem, hogy éppen ilyenkor kaptam a legtöbb figyelmeztetést, hogy nem vagyok kötelességtudó, hogy minden iránt közömbös vagyok, mert a kevésbé összpontosító lelkek azt akarják, hogy mások hasonlóak legyenek hozzájuk, mivel azok állandó szemrehányást jelentenek számukra.

148   (70) + A legegyszerûbb lélek is lehet nemes, gyengéd érzésû, ha finom érzésekkel rendelkezik. Az ilyen lélek mindenben Istent látja, mindenütt megtalálja Ôt, még a legelrejtettebb dolgokban is felfedezi Istent. Mindennek meglátja a jelentôségét, mindent magasra értékel, mindenért hálát ad Istennek. Mindenbôl hasznot merít lelke számára, s minden tiszteletet, dicsôséget megad Istennek. Benne bízik, s nem zavarodik össze, ha elérkezik a megpróbáltatások ideje. Tudja, hogy Isten mindig a legjobb Atya, s az emberi szempontokra nem sokat ad. Követi a Szentlélek legkisebb sugallatát is. Örvend a Lélek látogatásának, erôsen ragaszkodik Hozzá, mint a gyermek az anyjához. Ahol más lelkek fennakadnak és aggodalmaskodnak, ott ô minden félelem és nehézség nélkül továbbhalad.

149   Ha az Úr maga kíván ügyelni a lélekre, s Ô akarja vezetni, eltávolít mindent, ami külsôdleges. Mikor megbetegedtem, s áthelyeztek a betegszobába, sok kellemetlenségem adódott ebbôl. Ketten feküdtünk ott. N... nôvérhez sorban jöttek a látogatók, hozzám senki sem nézett be. Igaz, hogy egy betegszoba van, de mindenkinek van külön cellája. A téli esték hosszúak voltak. N... nôvérnél volt világítás és rádió. Én a sötétben sokszor még az elmélkedésemet sem tudtam elvégezni.

Midôn majd két hét telt el így, egy este panaszkodtam az Úrnak, hogy sokat szenvedek és a világosság hiánya miatt nem tudom elkészíteni még az elmélkedéseimet sem -- az Úr azt válaszolta, hogy minden este eljön, s megadja a pontokat a másnapi elmélkedésemhez. Ezek a pontok mindig az Ô fájdalmas szenvedésérôl szóltak. Így szólt: ,,Elmélkedd át szenvedéseimet Pilátus elôtt.'' -- Így sorjában, egész héten fájdalmas szenvedésein elmélkedtem. Ettôl fogva lelkemet öröm árasztotta el, s már nem kívánkoztam sem a látogatók, sem a világosság után, Jézus elég volt nekem minden más helyett. Az elöljáróknak nagy gondjuk volt a betegekre, mégis úgy rendelte az Úr, hogy én elhagyatottnak érezzem magam. De Ô, a legjobb Mester, hogy maga mûködhessen, eltávolít minden teremtményt. Néha oly sok szenvedést és félelmet éltem át, hogy maga M.[81] anya azt mondta: ,,Nôvér, az ön útján a szenvedések valósággal kinônek a földbôl.'' Azt is mondta: ,,Úgy nézek önre, (71) mint egy keresztre feszítettre, de mégis megfigyeltem, hogy az Úr Jézusnak valami szándéka van önnel. Legyen hûséges az Úrhoz.''

150   + Le szeretném írni egy álmomat, amelyet a Kisded Jézusról nevezett Szent Terézrôl álmodtam. Még újonc voltam, s olyan nehézségeim voltak, amelyekkel nem bírtam megbirkózni. Ezek bensô, lelki természetû nehézségek voltak, és külsô nehézségekhez kapcsolódtak. Sok kilencedet mondtam el különbözô szentekhez, de a helyzet mind nehezebbé vált. Szenvedéseim emiatt oly nagyok voltak, hogy már nem tudtam, hogyan éljek tovább; de hirtelen az jutott eszembe, hogy Kis Szent Terézhez kell imádkoznom. Elkezdtem egy kilencedet ehhez a szenthez, akit már a kolostorba lépésem elôtt nagyon tiszteltem. Idôközben kissé lecsökkent ez a lelkesedésem, de most a szükségben újra nagy buzgalommal kezdtem imádkozni hozzá. A kilenced ötödik napján álmomban megláttam Szent Terézt úgy, mintha még a földön élne. Elrejtette elôttem szentségét, s vigasztalni kezdett, hogy ne szomorkodjam annyit ezeken a dolgokon, inkább hagyatkozzam jobban Istenre. Azt mondta nekem: ,,Én is sokat szenvedtem.'' -- De én nem nagyon hittem el neki, hogy sokat szenvedett, s így szóltam: ,,Véleményem szerint te egyáltalán nem szenvedtél.'' De szent Teréz meggyôzött arról, hogy valóban sokat szenvedett. Még hozzátette: ,,Tudja meg, nôvér, három nap múlva az a dolog, ami most bántja, szerencsésen fog végzôdni.'' Mikor ebben kételkedtem, tudomásomra hozta, hogy ô egy szent. Ebben a pillanatban lelkemet öröm töltötte el: ,,Te szent vagy?!'' Azt válaszolta: ,,Igen, szent vagyok. Bízzál benne, hogy ügyed három nap múlva jóra fordul.'' Még azt is megkérdeztem: ,,Szent Terézke, mondd meg, az égbe jutok-e?'' Azt felelte: ,,Igen, nôvér, a mennybe jutsz.'' -- ,,Szent leszek-e?'' ,,Igen, nôvér, szent leszel!'' -- ,,De Terézke, olyan szent leszek-e, mint te? Felkerülök-e az oltárokra?'' Ô pedig így válaszolt: ,,Igen, szent leszel, mint én, de bíznod kell Jézusban.'' Még megkérdeztem, hogy az apám, anyám is a mennybe jut-e, és (72) [befejezetlen mondat] -- ,,Oda jutnak.'' -- ,,Hát a testvéreim az égben lesznek-e?'' -- ,,Nagyon sokat kell imádkoznod értük'' -- de nem adott határozott választ. Megértettem, hogy sok imára van szükségük.

Mindez csak álom volt, s ahogy a közmondás tartja: ,,Az álom -- csalfa kép, de Isten -- hit.'' Harmadnapra mégis, ahogy Szent Teréz megmondta, megoldódott -- és pedig nagyon könnyen -- ez a nehéz ügyem. Minden szóról-szóra úgy teljesült, ahogy megmondta. Bár álom volt az egész, de jelentôségteljes.

151   + Egyszer, mikor N.[82] nôvérrel a konyhába voltam beosztva, valamiért megharagudott rám, s megparancsolta, hogy vezeklésül üljek az asztalra, ezalatt ô maga keményen dolgozott, takarított és súrolt, én pedig csak ott ültem. A konyhába jövô nôvérek csodálkoztak azon, hogy én ott ülök az asztalon. Mindegyik mondta a magáét. Az egyik, hogy lusta vagyok, mások, hogy különc. Akkoriban még jelölt voltam, némelyek azt kérdezgették -- micsoda nôvér lesz ebbôl? Azonban nem szállhattam le, mert a nôvér az engedelmesség nevében[83] tartott ott mindaddig, amíg azt nem mondja, hogy leszállhatok. Csak Isten tudja, mennyi önmegtagadást gyakoroltam azon az asztalon. Úgy éreztem, elégek a szégyentôl. Isten néha maga is megengedett ilyesmit, hogy alakítsa lelkemet, de ezt a megaláztatást nagy vigasszal jutalmazta az Úr. Az esti áldásnál nagy szépségben megláttam Jézust. Rám nézett, s azt mondta: ,,Leányom, ne félj a szenvedésektôl, én Veled vagyok.''

152   Midôn egy alkalommal éjjeli szolgálatban[84] voltam, lelkem a kép megfestése miatt annyira elkínzott volt, hogy már azt sem tudtam, mitévô legyek. Egyrészt hallgatnom kellett az örökös gyôzködést, hogy csak képzelôdöm, másrészt egy pap azt mondta, lehet, hogy Isten a kép révén akar tiszteletben részesülni, tehát törôdnöm kell a megfestésével. Kimerült a lelkem ezekben a tépelôdésekben. Mikor bementem a kápolnába, fejem a tabernákulumhoz hajtottam, bekopogtam, s ezt mondtam: (73) ,,Jézus, nézd, milyen nagy nehézségeim vannak ennek a képnek a festése miatt.'' A tabernákulumból hangot hallottam: ,,Leányom, szenvedéseid nem tartanak már sokáig.''

153   Az egyik nap két utat láttam: az egyik széles, homokkal és virágokkal teleszórva, tele örömmel, zenével, s más kellemes dolgokkal. Az emberek táncolva, szórakozva mentek ezen az úton -- úgy értek az Út végére, hogy észre sem vették. De ott egy rémséges mélység tátongott elôttük, nevezetesen a pokol torka. A lelkek vakon hullottak a mélységbe; ahogyan mentek, úgy estek is bele. Oly sokan voltak, hogy nem lehetett megszámlálni ôket. Láttam egy másik utat is, vagy inkább ösvényt, mert keskeny volt. Tövisek és kövek borították, az emberek könnyes szemmel haladtak rajta, sok szenvedésben volt részük. Egyesek megbotlottak a köveken, de rögtön felkeltek és tovább mentek. Az út végén csodás kert virult, mely a boldogság minden fajtájával volt beterítve. Minden ide igyekvô lélek bejutott a kertbe. Már az elsô pillanatban elfelejtették minden szenvedésüket.

154   Mikor a ferences nôvéreknél[85] szentségimádási óra volt, este az egyik nôvérrel elmentem erre az ájtatosságra. Amint beléptem a kápolnába, lelkemet azonnal betöltötte Isten jelenléte. Szavak nélkül imádkoztam, mint néha máskor is. Hirtelen megpillantottam az Urat, aki így szólt hozzám: ,,Tudd meg, hogy ha ennek a képnek a megfestését, s az irgalmasság egész mûvét elhanyagolod, az ítélet napján nagyszámú lélekért kell felelned.'' Lelkemet az Úr e szavai után nagy félelem és aggodalom fogta el. Nem tudtam megnyugodni. Fülemben csengtek a szavak, hogy az isteni ítélet napján nemcsak magamról, hanem más lelkekrôl is számot kell adnom. Ezek a szavak mélyen a szívembe vésôdtek. Amint hazaértem, bementem a kis kápolnába[86] Jézushoz, arcra borultam a Legméltóságosabb Oltáriszentség elôtt, s így szóltam az Úrhoz: ,,Mindent megteszek, ami erômbôl telik, de kérlek, maradj mindig velem, és adj erôt, hogy a Te szent akaratodat teljesíteni tudjam, mert Te mindent megtehetsz, de én semmit sem magamtól.''

155   (74) + Egy idô óta megesik velem, hogy azonnal megérzem lelkemben, ha valaki imádkozik értem, s ugyanúgy megérzem azt is, ha valamilyen lélek tôlem kér imát, annak ellenére, hogy nem mond errôl semmit, úgy érzem meg, hogy elfog valamilyen nyugtalanság, mintha valaki hívna; s ha imádkozom, nyugalom száll rám.

156   + Egy alkalommal nagyon vágytam a Szentáldozásra, de kétségem támadt, s ezért nem mentem áldozni. Emiatt nagyon szenvedtem. Azt hittem, megszakad a szívem a bánattól. Mikor keserû szívvel dolgozni kezdtem, hirtelen megállt mellettem Jézus, s így szólt: ,,Lányom, ne hagyd el a Szentáldozást, esetleg akkor, ha tudod, hogy komolyan vétkeztél. Ezenkívül semmilyen kétség ne tartson vissza a velem való egyesüléstôl szeretetem titkában. Szeretetemben apró kis hibáid úgy elenyésznek, mint a nagy tûzbe dobott szalmaszál. Tudd meg, nagyon megszomorítasz, mikor elhagysz engem Szentáldozáskor.''

157   + Este, ahogy betértem a kis kápolnába, lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Leányom, gondolkozz el ezeken a szavakon: a bajban hosszabban imádkozott.'' Mikor jobban elgondolkodtam ezen, nagy világosság gyúlt a lelkemben. Megértettem, hogy az imádságban milyen nagy szükségünk van a kitartásra, s nemegyszer az ilyen fáradságos imától függ az üdvösségünk.

158   + Midôn Kiekrzben[87] voltam, hogy egy nôvért[88] rövid ideig helyettesítsek, egy délután átmentem a kerten, s megálltam a tó partján. Hosszabb ideig eltûnôdtem a vízen, mint éltetô elemen. Hirtelen megláttam magam mellett Jézust, aki nagy szeretettel így szólt: ,,Jegyesem, mindezt neked teremtettem, s tudnod kell, hogy mindez a szépség nem hasonlítható ahhoz, amit részedre az örökkévalóságban készítettem elô.'' Lelkem oly nagy örömmel telt el, hogy ott maradtam egészen estig, s mégis úgy tûnt, mintha csak egy pillanatot töltöttem volna ott. Ez a napom szabad volt, s egynapos lelkigyakorlatot[89] jelöltek ki számomra, (75) tehát szabadon átadhattam magam az imának. Ó, milyen végtelenül jó az Isten; jóságával minduntalan követ minket. Legtöbbször akkor ajándékoz meg a legnagyobb kegyelemmel, mikor egyáltalán nem várom.

159

Ó, Szent Ostya, ki értem vagy bezárva aranyos kehelybe,

Adja meg nekem a Te szereteted ereje,

Hogy a számûzetés nagy vadonán

Tisztán, szeplôtlenül, érintetlenül jussak át.

Ó, Szent Ostya! Lakj lelkemben,

Szívemnek legtisztább szeretete,

S a Te fényességed ûzze el a sötétséget --

Te nem utasítod el az alázatos szívtôl kegyelmed.

Ó, Szent Ostya -- ég gyönyöre,

Bár elrejted elôttem szépséged,

S kis kenyérmorzsában jelensz meg,

De az erôs hit áthatol e leplen.

160   + Engesztelô napom[90] a hónap ötödik napja, ami elsô péntekre esett. Nekem kell ma díszôrséget állnom az Úr elôtt. Ezen a napon elégtételt kell adnom minden megbántásért, megvetésért, s imádkoznom kell, hogy ezen a napon ne történjék semmiféle szentségtörés. Ezen a napon lelkem különleges szeretettôl izzott az Oltáriszentség iránt. Úgy éreztem, parázzsá váltam. Midôn a Szentáldozáshoz járultam, észrevettem, hogy a pap, aki az Úr Jézust adta nekem, ruhája ujjához odaragadt egy másik Ostya. Nem tudtam, melyiket vegyem el. Mikor így egy pillanatig fontolgattam, a pap türelmetlen lett, s intett a kezével, áldozzam már. Amikor a kezébôl magamhoz vettem az Urat -- ugyanakkor a másik Ostya leesett a kezembe. A pap a korlát végéhez ment áldoztatni, én pedig ezalatt végig a kezemben tartottam az Úr Jézust. Midôn a pap újra közeledett felém, odaadtam neki az Ostyát, hogy visszatehesse a kehelybe, hiszen amíg áldoztam, nem szólhattam neki, hogy kiesett az Ostya, csak most, hogy már megáldoztam. Az alatt az idô alatt, amíg a Szent Ostyát (76) a kezemben tartottam, a szeretet oly nagy erejét éreztem, hogy egész nap semmit sem tudtam enni, s nem tudtam magamhoz térni. A Szent Ostyából ezeket a szavakat hallottam: ,,Kezedben akartam pihenni, nemcsak a szívedben.'' Ebben a pillanatban megláttam a kis Jézust. Késôbb, ahogy a pap közeledett -- újból az Ostyát láttam.

161

Ó, Szeplôtelen Szûz Mária!

Tiszta kristály szívem számára.

Ó, erôs horgony, az én erôm Te vagy,

Gyenge szívek oltalma és pajzsa.

Ó, Mária, Te felülmúlhatatlan és tiszta vagy,

Szûz és Anya egy személyben.

Szeplôtlen vagy, szép mint a Nap,

És semmi sem hasonlítható a Te lelked képéhez.

Szépséged elbûvölte a háromszor Szent tekintetét,

Hogy leszállott az égbôl -- elhagyta örök birodalmát.

A Te Szívedbôl öltött magára testet és vért,

És szûzi Szívedben rejtôzött kilenc hónapon át.

Ó, Anya és Szûz! Senki se érti meg,

Hogy a végtelen Isten emberré lesz.

Ez szeretetének és végtelen irgalmának jele.

Ó, Anyánk, általad élhetünk örökké Vele.

Ó, Mária, Szûzanya, égi Kapu,

Általad jött el hozzánk a megváltás.

Minden kegyelmet kezeidbôl kapunk,

S a Te hûséges követésed tesz szentté egyedül.

Ó, Szûz Mária -- leggyönyörûbb Liliom!

Szíved volt Jézus számára az elsô tabernákulum.

Mert a Te alázatod volt legnagyobb az emberek között,

Kijelölték a helyed szentek és angyalok fölött.

Ó Mária, drága jó Anyám,

Odaadom Neked lelkem, testem és szegény szívem.

Légy életem oltalmazója,

Legfôképp halálom óráján, a végsô küzdelemben.

162   (77) JMJ Jézusom, bízom Benned. 1937.1.hónap 1. nap

A lélek belsô ellenôrzésének lapja. Részletes lelkiismeret-vizsgálat -- egyesülni az irgalmas Jézussal. Gyakorlat -- belsô csend, a hallgatás szigorú megtartása.

A lelkiismeret

Január:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 41, vereség -- 4.
	Fohász: ,,De Jézus hallgatott.''
Február:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 36, vereség -- 3.
	Fohász: ,,Jézusom, bízom Benned!''
Március:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 51, vereség -- 2.
	Fohász: ,,Jézus, gyújtsd szeretetre szívemet!''
Április:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 61, vereség -- 4.
	Fohász: ,,Mindent elbírok Istennel.''
Május:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 92, vereség -- 3.
	Fohász: ,,Az Ô nevében van az én erôm.''
Június:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 64, vereség -- 1.
	Fohász: ,,Mindent Jézusért!''
Július:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 62, vereség -- 8.
	Fohász: ,,Jézus, pihenj meg szívemben!''
Augusztus:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 88, vereség -- 7.
	Fohász: ,,Jézus, Te tudod...''
Szeptember:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 99, vereség -- 1.
	Fohász: ,,Jézus, rejts el Szívedben!''
Október:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem -- 41, vereség -- 3.
	Fohász: ,,Mária, egyesíts Jézussal!''
November:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem, vereség.
	Fohász: ,,Ó, Jézusom, irgalom!''
December:	Isten és a lélek. Hallgatás. Gyôzelem, vereség.
	Fohász: ,,Üdvöz légy, élô Ostya!''

163   (78)	JMJ	1937.

Általános gyakorlat

+ Ahányszor lélegzik a keblem, ahányszor dobban a szívem, ahányszor lüktet a vérem testemben, annyi ezerszer kívánom dicsérni a Te irgalmadat, ó, Legszentebb Szentháromság!

+ Szeretnék egészen irgalmaddá változni, s élô képmásod lenni, Uram; Isten e legfelségesebb tulajdonsága, végtelen irgalma jusson el szívemen és lelkemen keresztül embertársaimhoz.

Segíts meg, Uram abban, hogy szemeim irgalmasan nézzenek, hogy sohase gyanakodjak, s ne ítéljek külsô látszat alapján, hanem lássam meg azt, ami felebarátaim lelkében szép, és legyek segítségükre.

Segíts meg, hogy irgalmas legyen a hallásom, hogy figyeljek mindig felebarátaim szükségleteire, hogy füleim ne legyenek közömbösek szenvedéseik és panaszaik hallatán.

Segíts meg, Uram, hogy irgalmas legyen a nyelvem, hogy sohase szóljak felebarátaimról lenézôen, s negatívan, de mindenki számára legyen vigasztaló és megbocsátó szavam.

Segíts meg, Uram, hogy irgalmasak legyenek a kezeim, telve jó cselekedetekkel, hogy felebarátaimnak csak jót tegyek, s a nehéz, fáradságos munkákat magamra vállaljam.

Segíts, hogy lábaim is irgalmasak legyenek, hogy siessek mindig felebarátaim segítségére, legyôzve saját kimerültségemet és fáradtságomat. Valódi pihenésem a felebarátaim szolgálata legyen.

Segíts meg, Uram, hogy irgalmas legyen a szívem, hogy együtt érezzek felebarátaim minden szenvedésével. Szívem nem zárom el senki elôl. Ôszintén fogok barátkozni, még azokkal is, akikrôl tudom, hogy jóságommal vissza fognak élni, én pedig bezárkózom Jézus legirgalmasabb Szívébe. Hallgatok saját szenvedéseimrôl. Irgalmad pihenjen bennem, ó, Uram!

+ Magad parancsolod meg nekem, hogy az irgalom három fokozatát gyakoroljam; elsô: irgalmas tett -- bármilyen módon; második: irgalmas szó -- amit nem tudok cselekedettel elérni, azt szavakkal fejezzem ki; harmadik: az ima. Amit sem tettel, sem szavakkal nem tudok elérni, azt mindig megtehetem még imádsággal. Imám elér oda is, ahova testileg nem juthatok el.

Ó, Jézus, alakíts magaddá, hiszen Te mindent megtehetsz!

164   (83)	+ JMJ	Varsó, 1933.

Örök fogadalom elôtti próbaidô (Probáció)[91]

Midôn megtudtam, hogy probációra kell mennem, arra gondolva, mily felfoghatatlan kegyelem is az örök fogadalom, szívem megtelt örömmel. A Legszentebb Oltáriszentség elé siettem, s amint hálaadásba merültem, lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Gyermekem, te vagy az én örömem, enyhülés vagy te szívem számára. Annyi kegyelmet kapsz, amennyit csak el tudsz viselni. Valahányszor örömet akarsz nekem szerezni, hirdesd a világnak nagy és felfoghatatlan irgalmamat.''

165   Néhány héttel a próba kihirdetése elôtt, midôn egy pillanatra betértem a kápolnába, Jézus azt mondta nekem: ,,Ebben a pillanatban jelentik be elöljáróid, kik tehetnek örök fogadalmat a nôvérek közül. Nem mind nyeri el ezt a kegyelmet, de ezért ôk a hibásak. Aki a kis kegyelmeket nem használja fel -- nem nyer nagyobbakat. De te, gyermekem, megkapod ezt a kegyelmet.'' Örömteli csodálkozás töltötte el a lelkemet, mert még néhány napja az egyik nôvér azt mondta, hogy nem mehetek harmadik próbára. Azt mondta, maga fog arról gondoskodni, hogy ne tehessem le a fogadalmat. -- Nem feleltem semmit, pedig nagyon rosszul esett, amit mondott, mégis mindent elkövettem, hogy elrejtsem fájdalmamat.

Ó, Jézusom, milyen különösek a Te szándékaid! Most látom, hogy önmaguktól az emberek nem sokat tehetnek, hiszen meglett a próbatétel, ahogy Jézus megmondotta.

166   Az imában mindig világosságra és lelkierôre találok, még ha néha nehéz és kellemetlen pillanatokat élek is át, olyannyira, hogy az ember alig tudja elhinni: ilyesmi megtörténhet egy kolostorban. Isten megenged néha egészen különös dolgokat is, de ezek azzal a céllal történnek, hogy a lélekben megnyilvánuljon az erény, vagy pedig az kifejlôdjön. Ezért vannak a kellemetlenségek.

167   (84) Ma [1932. november] Varsóba jöttem, a harmadik próbára. A kedves anyák szívélyes köszöntése után bementem egy idôre a kis kápolnába. Hirtelen elöntötte lelkem Isten jelenléte, s e szavakat hallottam: ,,Leányom, az a kívánságom, hogy szíved az én irgalmas szívem képmásává alakuljon. Itasson át teljesen irgalmam.''

A kedves mesternô anya[92] azonnal megkérdezte tôlem, tartottam-e ebben az évben lelkigyakorlatot. -- Azt válaszoltam, hogy nem -- ,,Akkor elôbb legkevesebb háromnapi lelkigyakorlatot kell tartania.''

Istennek hála, Walendówban[93] épp nyolcnapos lelkigyakorlat volt, s részt vehettem rajta. Odautazásommal kapcsolatban viszont nehézségek merültek fel. Egy illetô nagyon ellene volt a dolognak, s már úgy volt, hogy nem utazhatok. Ebéd után ötperces szentségimádásra mentem. Ekkor megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Leányom, sok kegyelmet készítek elô számodra a holnap kezdôdô lelkigyakorlatodon.'' -- Azt feleltem: ,,Jézusom, hiszen a lelkigyakorlatot már megkezdték, s én nem mehetek oda.'' -- De Jézus megnyugtatott: ,,Készülj fel rá, hogy holnap elkezded a lelkigyakorlatot, én rendezem el odautazásodat elöljáróiddal.'' Aztán hirtelen eltûnt. Fontolgatni kezdtem, miként is lehetséges ez? A következô pillanatban félresöpörtem ezeket a gondolatokat, s csak az imával foglalkoztam. A Szentlélektôl megvilágosítást kértem, hogy felismerjem saját nyomorúságomat, s azt: milyen nyomorult is vagyok valójában. Ezután kimentem a kápolnából, s munkám elvégzéséhez láttam. Hamarosan hívatott az általános fônöknô,[94] s közölte: ,,Nôvér, még ma elutazik Walendówba Valéria anyával, hogy mindjárt holnap megkezdhesse a lelkigyakorlatot. Jó, hogy itt van Valéria anya, így együtt utazhatnak.'' --Rövid két óra múlva már Walendówban voltam. Egy pillanatra magamba szálltam, s megértettem, hogy egy ügyet így csak Jézus tud elintézni.

168   (85) Midôn az a személy, aki oly erôsen ellenezte részvételemet a lelkigyakorlaton, megpillantott, csodálkozott, s elégedetlenség tükrözôdött az arcán. Én azonban ezt figyelembe sem véve szívélyesen üdvözöltem, és elmentem az Úrhoz, hogy utasításokat kérjek Tôle, miképpen viselkedjem a lelkigyakorlat alatt.

169

Beszélgetésem az Úrral a lelkigyakorlat megkezdése elôtt.

Jézus azt mondta nekem, hogy ez a lelkigyakorlat a többitôl valamelyest különbözni fog. ,,Igyekezz, hogy mély békében légy együtt velem. E tekintetben minden bizonytalanságot eltávolítok elôled. Tudom, hogy most, míg veled beszélek, nyugodt vagy, de ha hallgatok, elkezdesz kétségeket keresni. De tudd: hogy úgy megerôsítem a lelkedet, hogy nem leszel képes nyugtalankodni, még ha akarnál sem. Annak igazolására, hogy én beszélek veled, a lelkigyakorlat második napján meg fogsz gyónni annál a papnál, aki a lelkigyakorlatot vezeti. Mindjárt az elmélkedés után menj oda hozzá, és számolj be neki félelmeidrôl, melyeket velem szemben érzel. Akkor majd én fogok neked feleletet adni az ô szájával, s megszûnnek félelmeid. A lelkigyakorlat alatt ôrizd meg a szigorú hallgatást, mintha semmi sem létezne körülötted. Beszélni csak velem és a gyóntatóval fogsz, elöljáróiddal csak azért, hogy vezeklési feladatokat kérj.'' Rendkívül örültem, hogy Jézus ennyire jó, s ilyen mélyen lehajol hozzám.

170   Elsô lelkigyakorlatos nap: Reggel arra törekedtem, hogy elsô legyek a kápolnában, s így az elmélkedés elôtt volt egy kis idôm, hogy imádkozzam a Szentlélekhez és a Szentséges Szûzanyához. Buzgón kértem az Istenanyát, esdje ki részemre a hûség kegyelmét ezekben a bensô sugallatokban, s arra, hogy Isten minden akaratát hûen teljesítsem. Különleges bátorsággal kezdtem meg ezt a lelkigyakorlatot.

171   (86) Harc a hallgatás megtartásáért. A lelkigyakorlatra, mint mindig, különbözô házakból érkeznek a nôvérek. Az egyik nôvér, akit már rég nem láttam, bejött a cellámba, s azt mondja, hogy valamit el kell nekem mondania. Nem válaszoltam, mire ô észrevette, hogy nem akarom megtörni a hallgatást. Azt mondta: ,,Nem is tudtam, hogy ön ilyen különc, nôvér'' -- s kiment. Megértettem, hogy ennek a személynek semmi más szándéka nem volt, mint kíváncsi önszeretetét kielégíteni. Ó, Istenem, tarts meg a hûségben!

172   A lelkigyakorlatot vezetô pap[95] Amerikából jött. Rövid ideig tartózkodott Lengyelországban, s épp úgy adódott, hogy lelkigyakorlatot tartott nálunk. Ebben az emberben mély bensô élet tükrözôdött. Lénye lelki nagyságról árulkodott; önmegtagadás és összeszedettség jellemezte. Nagy erényei ellenére, melyekkel ez a pap rendelkezett, nagyon nehezemre esett kitárni elôtte a lelkemet. Fôleg, ami a kegyelmeket illeti. A vétkeket mindig egyszerû bevallani, de beszámolni a kegyelmekrôl mindig nagy erôfeszítésembe kerül, s nem is mondok el mindent.

173--174   A sátán kísértései zavarták elmélkedéseimet. Különös félelem fogott el, hogy a pap nem fog megérteni, vagy hogy nem lesz ideje mindent meghallgatni. Hogyan számoljak be neki mindenrôl? Bukowski atyánál sokkal könnyebben menne minden, de ezt a jezsuitát csak most látom elôször. Ekkor eszembe jutott Bukowski[96] atya tanácsa, aki azt javasolta, hogy mindazokat a fénysugarakat, melyeket Istentôl kapok a lelkigyakorlat alatt, jegyezzem fel, s így számoljak be neki róluk, ha röviden is. Istenem, a másfél nap oly könnyen eltelt. -- Most kezdôdik a harc, életre, halálra. Fél óra múlva kezdôdnek az elmélkedések, s utána gyónnom kell. A sátán bebeszéli nekem, hogy ha az elöljáróim szerint a bensô életem csak képzelôdés, miért kérdezzem a gyóntatómat, (87) miért fárasszam ezzel ôt? -- X. anya[97] megmondta már neked: Jézus nem érintkezik ily módon egy olyan nyomorúságos lélekkel, mint te. Ugyanezt fogja mondani a gyóntató atya is. Miért akarsz ezekrôl a dolgokról beszélni, hiszen ezek nem bûnök. X. anya világosan megmondta neked, hogy beszélgetéseid az Úr Jézussal csak álmodozások, tiszta hisztéria, miért is kellene ezt elmondani ennek a gyóntatónak? Okosabban teszed, ha mind elveted, mint képzelgéseket. Nézd, mennyi megaláztatást kellett már elviselned, s még sok vár rád, s a nôvérek is tudják, hogy te egy hisztérika vagy.'' -- ,,Jézus!'' --kiáltottam lelkem teljes erejével. Ebben a pillanatban jött be a páter, s megkezdte az elôadást. Röviden beszélt, mintha sietôs lett volna a dolga. Az elôadás végeztével beült a gyóntatószékbe. Odanéztem -- egy nôvér se ment be. Gyorsan felkeltem a térdeplômrôl, s máris a rácsnál voltam. Nem volt idôm gondolkodni. Ahelyett, hogy kételyeimet felsoroltam volna, melyek az Úr Jézussal kapcsolatban zaklattak, elkezdtem felsorolni a fent leírt kísértéseket. A gyóntató azonnal felfogta helyzetemet, s azt mondta: ,,Ön azért táplál kételyt Jézus iránt, mert oly jóságosan társalog önnel. De legyen tökéletesen nyugodt, nôvér. Jézus az ön Mestere, s a Vele való érintkezése nem hisztéria, nem álmodozás, s nem is képzelôdés. Tudja meg, hogy helyes úton jár. Legyen hû ezekhez a kegyelmekhez. Nem szabad kitérnie elôlük. Az elöljáróknak egyáltalán nem kell ezekrôl a kegyelmekrôl szólnia, csak abban az esetben, ha Jézus ezt kifejezetten megparancsolja, de akkor is elôre beszélje meg a gyóntatójával. Ám ha az Úr valami olyat kíván, ami a kívülállókra vonatkozik, miután lelkiatyjával megbeszélte a dolgot, meg kell tennie, amit az Úr kíván, még ha oly nehezére is esne önnek. Mindenrôl be kell azonban számolnia gyóntatójának. Semmilyen más út nem áll ön elôtt. Imádkozzék (88) lelki vezetôért, különben Isten nagy adományait elpazarolja. Újra ismétlem, legyen nyugodt -- jó úton halad. Kérem, ne törôdjék semmi mással, maradjon mindig hûséges az Úr Jézushoz. Nem fontos, mit beszélnek önrôl. Éppen ilyen esendô lelkekkel tart fenn Jézus ilyen kapcsolatot, s minél jobban megalázza magát, nôvér, annál bensôségesebben egyesül önnel az Úr.''

175   Midôn elhagytam a gyóntatószéket, kimondhatatlan öröm szállt a lelkembe. Kinn a kertben kerestem egy elhagyott helyet, hogy elrejtôzzem a nôvérek elôl, s hogy egész szívemet zavartalanul kiönthessem Isten elôtt. Isten jelenléte át- meg átjárt, semmiségem egyetlen pillanat alatt elmerült Istenben, s ebben a pillanatban megértettem, vagyis megkülönböztettem a bennem lakozó Három Isteni Személyt, lelki békém pedig oly nagy volt, hogy magam is csodálkoztam azon, hogyan tudtam azelôtt annyira nyugtalankodni.

176   + E l h a t á r o z á s: Hûség a bensô sugallatokhoz, bármibe is fog kerülni. Semmit sem kezdek el önkényesen anélkül, hogy meg ne beszélném elôbb a gyóntatómmal.

177   + A fogadalmak megújítása. Reggel, rögtön a felébredés után egész lelkem elmerült Istenben -- a szeretetnek ebben az óceánjában. Éreztem, hogy teljesen elveszek Benne. A szentmise alatt iránta érzett szeretetem eluralkodott rajtam. A fogadalmak megújítása és a Szentáldozás után hirtelen megpillantottam Jézust, aki jóságosan azt mondta nékem: ,,Leányom, tekints irgalmas szívembe!'' Midôn bepillantottam ebbe a Szentséges Szívbe, ugyanazok a sugarak törtek elô belôle, mint amelyek a képen lefestve láthatók. Ezek a sugarak a vér és víz jelei. Megértettem, milyen nagy az Úr irgalma. Jézus jóságosan újra azt mondta: ,,Leányom, beszélj a papoknak felfoghatatlan irgalmamról. Irgalmam sugarai égetnek, ki akarom árasztani ôket a lelkekre, ám a lelkek nem akarnak hinni jóságomban.'' Jézus hirtelen eltûnt. Mégis egész nap megmaradt lelkemben (89) Isten érezhetô közelsége, még a lelkigyakorlatot követô lárma és beszélgetés ellenére is. Mindez cseppet sem zavart, lelkem Istenben volt annak ellenére, hogy külsôleg részt vettem a beszélgetésekben, sôt ellátogattam még Derdybe is.[98]

178   Ma kezdjük el a harmadik próbaidôt.[99] Malgorzata anyánál gyûltünk össze hárman, mert a többi nôvér novíciátusban volt próbán. Malgorzata anya imával kezdte, és annak elmagyarázásával, mi a harmadik próba lényege, majd emlékeztetett rá, milyen nagy kegyelem az örök fogadalom. Hirtelen hangos sírásban törtem ki. Abban a pillanatban lelki szemeim elôtt megjelent Isten minden kegyelme, nyomorúságosnak és hálátlannak éreztem magam Istennel szemben. A nôvérek elkezdtek korholni, amiért sírva fakadtam, de a mesternô pártomat fogta, mondván, nem csodálkozik rajtam.

Az óra elteltével bementem a Legméltóságosabb Oltáriszentséghez, és mint a legnagyobb nyomorúság és semmiség, kértem az Úr irgalmát, gyógyítsa és tisztítsa meg szegény lelkemet. Mindjárt meghallottam a választ is: ,,Leányom, valamennyi nyomorúságod elégett szeretetem tüzében, mint egy szalmaszál, melyet leírhatatlan izzásba vetettek. Megalázkodásoddal irgalmasságom egész tengerét vonzod le magad és más lelkek számára.'' Azt válaszoltam: ,,Jézusom, alakítsd szegény szívemet a Te isteni tetszésed szerint.''

179   Az egész próbaidô alatt az volt a feladatom, hogy segítsek a nôvérnek a ruhatárban.[100] Ez a tevékenység sok alkalmat adott az erények gyakorlására. Néha háromszor is el kellett mennem egyes nôvérekhez a fehérnemûvel, s így sem tudtam kedvükre tenni. De megismerhettem egyes nôvérek nagy erényeit is, akik mindig arra kértek, hogy a legszegényesebb dolgokat adjam nekik (90) a ruhatárból. Csodáltam az alázatnak és önmegtagadásnak ezt a szellemét.

180   +Advent idején lelkemben nagy vágy támadt Isten után. Lelkem minden létezô erejével sóvárgott Isten után. Ebben az idôben Isten sok megvilágosítást adott tulajdonságainak megismeréséhez.

Elsô tulajdonsága, amelyet az Úr megismertetett velem -- az Ô szentsége. Szentsége oly nagy, hogy remegnek elôtte az összes mennyei Erôk és Hatalmasságok. A tiszta lelkek eltakarják Elôtte arcukat, s szünet nélkül imádják Ôt, végtelen tiszteletük kifejezésére egyetlen szavuk van -- ,,Szent!''... Isten Szentsége kiárad az Egyházra, s minden benne élô lélekre -- bár nem egyenlô mértékben. Vannak egészen megistenült lelkek, s olyanok is, akik alig élnek.

Isten második megismert tulajdonsága -- az Ô igazságossága. Igazságossága oly nagy és átható, hogy a dolgok lényegének mélyéig hatol, minden a leplezetlen valóságában áll Elôtte, és semmi sem kerülheti el.

Harmadik tulajdonsága a szeretet és az irgalmasság. Megértettem, hogy ez a kettô a legfôbb tulajdonsága. Ezek kötik össze a teremtményeket Teremtôjükkel. A legnagyobb szeretetet és az irgalom legnagyobb mélységét az Ige Megtestesülésében és a Megváltásban ismerem fel. Felismertem, hogy ez a tulajdonság a legnagyobb Istenben.

181   Ma az egyik nôvér szobáját takarítottam. Bár igyekeztem ezt a lehetô leggondosabban végezni, a nôvér állandóan a sarkamban volt, s mondogatta: ,,Itt még van egy kis por, ott meg egy foltocska a padlón.'' Megjegyzéseire mindent kijavítottam, néha tízszer is (91) ugyanazt, hogy megelégedjék. Nem a munka esik nehezemre, hanem a mértéktelen beszéd, és elvárások. Egész napi kínzásom nem volt neki elég, még panasszal is járult az újoncmesternô elé: --,,Anyám, micsoda felületes nôvér ez, nem tud sietni.'' -- Másnap egyetlen mentegetôdzô szó nélkül ugyanezt a munkát végeztem. Midôn újra szekírozni kezdett, azt gondoltam: ,,Jézusom, lehet csendes mártírnak lenni -- nem magától a munkától fogy el az ember ereje, hanem ettôl a mártíromságtól.''

182   Rájöttem, hogy némelyik ember rendkívüli képességgel rendelkezik mások gyötrésére. Ott gyakorolnak, ahol csak tudnak. Szegény lélek, aki kezeik közé kerül! Semmi nem segít. A legjobb dolgokat is visszájukra fordítják.

+ Szenteste

Ma bensôségesen egyesültem az Istenanyával, átéltem bensô pillanatait. Este ostyatörés elôtt bementem a kápolnába, hogy lélekben a hozzám közel álló személyekkel megosszam az ostyát, s kértem részükre a Szûzanya kegyelmét. Egész lelkem elmélyedt Istenben. Az éjféli misén megláttam az ostyában a kisded Jézust, s lelkem elmélyedt Benne. Bár kis Gyermek, de fensége átjárta lelkemet. Mélyen megérintett ez a titok, Istennek ez a nagy leereszkedése, megfoghatatlan önkifosztása. Mindez az egész Ünnep alatt elevenen élt bennem. Ó, mi sohasem fogjuk megérteni Istennek ezt a nagy leereszkedését -- minél jobban elgondolkozom ezen [itt megszakad a gondolat.]

183   Egy nap a Szentáldozás után a következôket hallottam: ,,Szeretném, ha elkísérnél, amikor a betegekhez megyek!'' Beleegyeztem, ám kis gondolkodás után azt kérdeztem: hogyan is fogom ezt megtenni, hiszen a második kar[101] nôvérei nem szokták kísérni az Oltáriszentséget, csak az igazgató nôvérek. (92) Azt gondoltam, Jézus majd talál megoldást. Kis idô múltán értem küldött Rafaela anya, s közölte: ,,Nôvér, ön fogja kísérni az Úr Jézust, mikor a pap a betegekhez megy.'' Egész próbaidôm alatt én kísértem gyertyával az Urat, s mint Jézus lovagja, igyekeztem mindig vasövet[102] viselni, hiszen nem lenne illendô csak úgy egyszerûen vonulni a Király mellett. Ezt az önmegtagadást felajánlottam a betegekért.

184   + Szent óra. Ez alatt az idô alatt az Úr szenvedésérôl próbáltam elmélkedni. De lelkemet elöntötte az öröm, s hirtelen megpillantottam a kis Jézust. Fensége annyira átjárt, hogy ezt mondtam: ,,Jézus, oly pici vagy, de én tudom, hogy Te vagy az én Teremtôm és Uram.'' -- Jézus azt felelte: ,,Az vagyok, de mint gyermek beszélek veled, hogy megtanítsalak az alázatra és az egyszerûségre.''

Örökös egybekelésünk napjára minden szenvedést és nehézséget koszorúba fontam Jézus számára.   Semmi sem esett nehezemre, ha arra gondoltam, hogy Jegyesemért teszem ezt, Iránta való szeretetem jeléül.

185   A csendem Jézusért. Nagy csendességre törekedtem Jézusért. A legnagyobb lármában is mindig csendre talált szívemben Jézus, bár ez néha sokba került nekem. De mi is lehet sok Jézusért, Azért, akit lelkem minden erejével szeretek?

186   + Ma azt mondta nekem Jézus: ,,Azt akarom, hogy ismerd meg mélyebben szeretetemet, mellyel szívem a lelkekért lángol, s mindezt akkor érted majd meg, amikor szenvedésemen elmélkedsz. Kérd irgalmasságomat a bûnösök számára; (93) vágyom az ô üdvösségükre. Ha egy bûnösért megtört szívvel és hittel elmondod ezt az imát, megadom neki a megtérés kegyelmét. Így szól ez a rövid kis ima:

187   Ó, Vér és Víz, mely Jézus Szívébôl törtél elô, mint irgalmunk forrása -- bízom Benned.''

188   Midôn a karnevál utolsó napjaiban szent órát tartottam, megpillantottam az Úr Jézust, amint ostorozták. Ó, felfoghatatlan ez a kínzás! Milyen borzalmasan szenvedett Jézus az ostorozás alatt. Ó, ti szegény bûnösök, hogyan fogtok majd az ítélet napján ezzel a Jézussal találkozni, akit most úgy kínoztok? Vére lefolyt a földre, s néhány helyen kiszakadt a teste. A hátán több helyen a hústól lecsupaszított csontját láttam ... Jézus halkan jajgatott és sóhajtott.

189   Egy alkalommal Jézus tudomásomra hozta, mennyire kedves neki az a lélek, aki hûen betartja a szabályzatot. Nagyobb jutalmat kap a lélek a szabályzat betartásáért, mint a vezeklésekért és nagy önmegtagadásokért. De ha az önmegtagadásokat a szabályzaton túl vállalja a lélek, melyek elégtételt nyújtanak Istennek, ezek is elnyerik ugyan jutalmukat -- de mégsem helyezhetôk semmiképpen a szabályzat fölé.

190   Egy imádás alatt azt kívánta tôlem az Úr, hogy ajánljam fel magam áldozatul bizonyos szenvedések elviselésével, nemcsak általában a világ bûneiért, hanem fôleg ennek a háznak a mulasztásaiért. Erre azt mondtam, jól van, készen vagyok. Jézus azonban azt is tudtomra adta, mit kell szenvednem. Lelki szemeim elôtt megjelent az egész szenvedés, minden elvonult elôttem sorban. Elôször nem ismerik el jó szándékaimat, különbözô vádak, bizalmatlanságok, sokféle megalázás és ellenségeskedés ér majd -- itt most nem is sorolok fel mindent. (94) Mindez sötét viharfelhôként tornyosult lelki szemeim elôtt, melybôl rögtön kitörni készültek a villámok, csak az én beleegyezésemet várták. Kis ideig félelem fogta el egész lényemet. Ekkor megszólalt az ebédre hívó csengô. Reszketve és bizonytalanul hagytam el a kápolnát. Az egész áldozat szünet nélkül elôttem lebegett, mert még nem adtam beleegyezésemet az Úrnak, ugyanakkor nem is utasítottam vissza. Az Ô akaratára akartam hagyatkozni. Ha Jézus maga méri rám ezt az áldozatvállalást, már most kész vagyok rá. De Jézus tudomásomra hozta, hogy önként, teljes tudattal kell ezt az áldozatot vállalnom, különben ebben az esetben semmi értelme sem lenne. Az áldozat egész ereje az én önkéntes döntésemben rejlik, de egyúttal azt is tudatta velem az Úr, hogy képes vagyok az áldozatra. Vállalhatom azt, de vissza is utasíthatom. Azonnal válaszoltam: ,,Jézus, mindent elfogadok, amit rám mérsz: bízom a Te jóságodban.'' Azonnal éreztem, hogy ezzel az elhatározásommal nagy dicsôséget szereztem Istennek. Türelemmel vérteztem fel magam. Amint elhagytam a kápolnát, szembe találtam magam a valósággal. Nem akarom egyenként ecsetelni ezt, de épp annyi dolog történt velem, amennyit el tudtam viselni. Ha egy cseppel több lett volna, már nem bírtam volna ki.

191   Egy reggel lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Menj az általános fônöknôhöz,[103] és mondd meg neki, hogy ez a dolog ebben és ebben a házatokban nem tetszik nekem.'' Ezt az ügyet és az illetô házat nem nevezhetem meg, de akkor az általános fônöknônek megmondtam, bár nagyon nehezemre esett.

192   Egy alkalommal magamra vállaltam egy szörnyû kísértést, mely miatt varsói házunk egyik növendéke szenvedett. Ez öngyilkosságra késztetô sugalmazás volt. Hét napig szenvedtem tôle. Hét nap múlva Jézus kegyelemben részesítette a növendéket, s én sem kínlódtam többé. Ez igen nagy szenvedés. Gyakran vállalom magamra a növendékek gyötrelmeit. Jézus megengedi ezt nekem -- és a gyóntatóim is.[104]

193   (95) Szívem Jézus állandó lakhelye. Rajta kívül senki sem léphet be oda. Minden ellenkezés és nehézség elleni harcban Belôle merítek erôt. Az a vágyam, hogy beleolvadjak Jézusba, hogy teljesen oda tudjam adni magam a lelkeknek. Nélküle nem is közelednék hozzájuk, mert tudom, mi vagyok magamban. Magamba iszom Istent, hogy oda tudjam adni a lelkeknek.

194   + 3.27. Dolgozni akarok, erôfeszítéseket tenni, s elemészteni magam a mûvünkért -- a halhatatlan lelkek megmentéséért. Nem fontos, ha megrövidíti is ez az erôfeszítés az életemet, hiszen ez már nem a sajátom, hanem Közösségünk tulajdona. A Kongregációhoz való hûség által az egész Egyház hasznára akarok válni.

195   Ó, Jézus, ma a szenvedés sötétségbe borítja lelkemet. Nincs körülöttem egyetlen fénysugár sem. A vihar tombol, Jézus pedig alszik. Ó, Mesterem, nem akarlak felkelteni, édes álmod nem akarom zavarni. Hiszem, hogy tudtomon kívül is megerôsítesz engem.

Van úgy, hogy órákon keresztül imádlak -- ó, élô kenyér -- nagy lelki szárazságban. Ó, Jézusom, tiszta szeretet, nincs szükségem semmiféle vigaszra, akaratoddal táplálkozom -- ó, Hatalmas. A Te akaratod létezésem célja. Úgy érzem, az egész világ engem szolgál, s tôlem függ. Te, Uram, megérted lelkemet, s annak minden igyekezetét.

Jézusom, mikor magam nem is tudok szerelmi himnuszt énekelni Neked, csodálom a Szeráfok dalát -- akiket Te annyira szeretsz. Ahogyan ôk, úgy szeretnék én is elmerülni Benned. Ilyen szeretetet semmi sem akadályozhat meg, mert semmilyen erônek nincs fölötte hatalma. Villámhoz hasonló, mely megvilágítja a sötétséget, (96) de nem marad meg benne. Ó, Mesterem, Te formáld lelkemet akaratod és örök szándékaid szerint!

196   Egy illetô mintha azt tûzte volna ki feladatául, hogy gyakoroltassa velem különbözô módon az erényeket. Egy alkalommal megállított a folyosón, s azzal kezdte, hogy nincs semmi alapja, hogy figyelmeztessen, mégis megparancsolja, hogy félóra hosszat álljak a kis kápolna[105] elôtt a folyosón, és várjam meg a fônöknôt, és amikor jön a rekreációról,[106] álljak elébe, és vádoljam magam különbözô dolgokkal, melyeket nekem megparancsolt. Bár lelkemben sejtelmem sem volt ilyenféle mulasztásokról, engedelmeskedtem, és félóra hosszat vártam a fônöknôre. Minden arra haladó nôvér mosolygott rajtam. Mikor a fônöknô elôtt[107] vádoltam magam, ô elküldött a gyóntatóhoz; mikor a gyónáshoz járultam, a pap azonnal észrevette, hogy mindez nem az én lelkembôl fakadt, s nekem sejtelmem sincs ezekrôl a dolgokról. Nagyon csodálkozott, hogy merészelt ez a személy ilyen parancsot adni.

197   Ó, Isten Egyháza, te vagy a legjobb Anya. Egyedül te tudod nevelni, s te tudod elôsegíteni a lelkek gyarapodását. Ó, mennyire szeretem és tisztelem az Egyházat, ezt a legjobb Anyát!

198   Egyszer azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, bizalmad és szereteted megköti igazságosságomat, és nem tudok büntetni, mert megakadályozol ebben.'' Lám, mily nagy az ereje a bizalomteljes léleknek.

199   Ha az örök fogadalomra gondolok, s Arra, aki egyesülni akar velem, gondolataim órákon át Rá irányulnak. Hogyan történhet meg ez? Hiszen Te Isten vagy, én pedig a Te teremtményed, Te halhatatlan Király vagy, én pedig egy koldus, csupa nyomorúság. De most már minden világos elôttem. -- Uram, ezt a szakadékot a Te kegyelmed és szereteted tölti ki. A szakadékot, Jézusom, amely Közted, s köztem tátong, ez a szeretet tölti ki.

200   Ó, Jézus! Mennyire megsebzi a lelket, ha állandóan ôszinteségre törekszik, de minduntalan képmutatással vádolják, s bizalmatlansággal nézik. Jézusom, Te is kiálltad ezt a szenvedést, hogy engesztelést nyújts Atyádnak.


1. füzet -- 201--300
Napló -- 1. füzet	201--300

201   Úgy szeretnék elrejtôzni, hogy senki se ismerje a szívemet. Jézus, egyedül Te ismered szívemet, s Tiéd egészen. Titkunkat senki sem ismeri; egyetlen pillantással megértjük egymást. Boldog vagyok egymásra találásunk elsô pillanatától kezdve. Nagyságod az én teljességem. Ó, Jézusom, ha a legutolsó helyen vagyok, a legfiatalabb jelöltjeink alatt, akkor érzem igazán magamat a helyemen. Nem sejtettem, hogy Isten ezekbe a kis szürke zugokba ennyi boldogságot rejtett el. Most látom csak, hogy egy tiszta kebelbôl még a börtönben is elôtörhet az Irántad való szeretetnek egész teljessége. A tiszta szeretet számára nincs jelentôsége a külsô dolgoknak, a tiszta szeretet mindent áthat. Sem a fogság kapujának, sem az ég kapujának nincs hatalma felette. Eljut magához Istenhez, és semmi sem tudja megszüntetni. Számára nem léteznek korlátok, s szabad, mint egy királynô, mindenhová beléphet. Elôtte még a halálnak is fejet kell hajtania...

202   Ma meglátogatott a húgom.[108] Midôn elmondta szándékát, elborzadtam a rémülettôl, hogy lehetséges ilyesmi. Ez a kis lélek -- bár Isten elôtt gyönyörû, de olyan nagy sötétség borította el, hogy nem tudott magán segíteni. Mindent sötéten látott. A Jó Isten oltalmamba helyezte, két hétig dolgozhattam rajta. Hogy mennyi áldozatomba került ez a lélek, azt csak Isten tudja. Egyetlen más lélekért sem vittem Isten trónja elé annyi áldozatot, szenvedést és imát, mint érte. (98) Úgy éreztem, hogy szinte kikényszerítettem Istentôl számára a kegyelmet. Ha végiggondolom az egészet, valódi csodának érzem. Most látom, milyen nagy ereje van Istennél a közbenjáró imának.

203   Most, a Böjti idôben, gyakran érzem testemben az Úr Jézus szenvedéseit; szívemben mélyen átélem mindazt, amit Jézus szenvedett, bár kívülrôl semmi sem árulja el a szenvedéseimet -- csak a gyóntatóm tud róluk.

204   Rövid beszélgetés az újoncmesternôvel.[109] -- Ha megkérdeztem bizonyos részletek felôl, hogyan viselkedjem a bensô életben, ez a szent életû anya mindenre világos választ adott. Azt mondta nekem: ,,Ha továbbra is így mûködik együtt Isten kegyelmével, csak egy lépés választja már el az Istennel való tökéletes egyesüléstôl. Nôvér, bizonyára érti, milyen értelemben mondom ezt. Fô tulajdonsága a hûség legyen Isten kegyelméhez. Isten nem vezet minden lelket ezen az úton.''

205   + A feltámadás ünnepe. Ma a feltámadási mise alatt nagy fényben láttam Jézust, aki felém közeledett, s így szólt: ,,Béke veletek, gyermekeim!'' Felemelte kezét és áldást adott. A sebek kezén, lábán és oldalán nem voltak letörölve, de fénylettek. Amint ily jóságosan és szeretettel nézett rám, hogy lelkem egészen elmerült Benne, ezt mondta: ,,Szenvedéseimbôl nagy részt vállaltál, ezért adom neked ezt a nagy részt dicsôségembôl és örömembôl.'' Az egész feltámadási ünnep egyetlen pillanatnak tûnt fel nekem. Különös elmélyültség járta át a lelkemet, s ez az egész ünnep alatt megmaradt bennem. Jézus kegyelme oly nagy, hogy le sem lehet írni.

206   (99) Második nap, a Szentáldozás után hallottam ezt a hangot: ,,Leányom -- tekints irgalmam mélységébe, dicsérd és tiszteld, és ezt a következôképpen tedd: gyûjtsd össze a világ valamennyi bûnösét, s merítsd mind irgalmam mélységébe. Oda akarom adni magamat a lelkeknek; lelkekre vágyódom, leányom. Ünnepemen -- az Irgalom Ünnepén -- végigjárod az egész világot, s a béna lelkeket irgalmasságom forrásához vezeted. Én meggyógyítom és megerôsítem ôket.''

207   Ma egy haldokló lélekért imádkoztam, aki szentségek nélkül várta a halált, pedig ezeket forrón óhajtotta. De már késô volt. Ez egy rokonom volt, egy nagynéném. Lelke kedves volt Isten elôtt. Ebben a pillanatban nem volt köztünk távolság.

208   Ó, napi apró áldozatok, olyanok vagytok nekem, mint a mezei virágok, melyeket szeretett Jézusom lábaira hintek. Néha ezeket a kicsi dolgokat a hôsies erényekhez hasonlónak látom, állandó gyakorlásuk kíván hôsiességet.

209   Szenvedéseimben nem keresek a teremtményeknél vigaszt, Isten a mindenem, bár néha úgy tûnik, mintha az Úr sem hallgatna meg; ekkor türelemmel és hallgatással vértezem fel magam, mint egy galamb, amely se nem panaszkodik, se nem gyászol, ha egy fiókáját elveszti. A nap tüzéhez akarok felemelkedni, és nem akarok lenn maradni a ködben. Nem fáradok el, mert Rád támaszkodom -- ó, én Erôsségem.

210   Buzgón kérem az Urat, erôsítse meg hitemet, hogy a szürke hétköznapokon ne az emberi hangulatok vezessenek, hanem a lélek. Ó, mennyire a földre húzza minden az embert, de az élô hit a lelket magasabb szférákban tartja, s az önszeretetet az ôt megilletô helyre teszi -- ez pedig a legutolsó hely.

211   (100) + Lelkemre újra szörnyû sötétség borult. Úgy érzem, képzelôdöm. Amikor gyónni mentem, hogy világosságot, s békét találjak -- egyikre se leltem. A gyóntató[110] több kétséget keltett bennem, mint amennyi azelôtt volt bennem. Azt mondta: ,,Nem látom, miféle erô mûködik önben -- talán Isten, de lehet, hogy a gonosz lélek.'' -- Midôn kijöttem a gyóntatószékbôl, elkezdtem szavain gondolkodni. Minél jobban fontolgattam ôket, annál mélyebb sötétségbe merült a lelkem. ,,Mit tegyek, Jézus?'' Féltem, amikor Jézus jóságosan közeledett felém. ,,Te vagy, Jézus, valóban?'' Egyrészt vonzott a szeretet, másrészt megmaradt bennem a félelem. Nem tudom leírni, milyen nagy kín ez.

212   Más alkalommal gyónásomban ezt a választ kaptam: ,,Nem értem meg magát, jobb lenne, ha nem nálam gyónna.'' -- Ó, Istenem, mennyire kényszerítenem kell magam, hogy valamit is elmondjak bensô életembôl, s erre azt kell hallanom: ,,Nem értem önt.''

213   A gyóntatószékbôl kilépve teljesen hatalmába ejtett a kínlódás. A Legméltóságosabb Oltáriszentséghez mentem, és így szóltam: ,,Jézusom, ments meg! -- Hiszen látod, milyen gyenge vagyok!'' Azonnal hallottam a választ: ,,A fogadalmad elôtti lelkigyakorlaton megadom neked a segítséget.'' Felbátorodva ezektôl a szavaktól, megindultam elôre, senkitôl sem kérve többé tanácsot. Azonban annyira nem bíztam önmagamban, hogy elhatároztam: egyszer s mindenkorra kiirtom magamból ezeket a kételkedéseket. Különösen vártam tehát az örök fogadalom elôtti lelkigyakorlatra. Már elôtte néhány nappal kértem Istent, világosítsa meg a papot, akinél gyónni fogok, hogy határozottan eldöntse -- igen vagy nem -- s gondoltam, akkor végre megnyugszom. De kételyeim tovább is kínoztak, egyáltalán meg akarja-e hallgatni valaki ezeket a dolgokat. De elhatároztam, hogy nem gondolok többé erre, teljesen rábízom magamat az Úrra. Állandóan a fülemben csengtek ezek a szavak: ,,a lelkigyakorlaton.''

214   (101) Minden elôkészítve. Holnap reggel utazunk Krakkóba a lelkigyakorlatra. Ma bementem a kápolnába, hogy megköszönjem Istennek számtalan kegyelmét, melyeket az utolsó öt hónapban adott nekem. Szívem nagyon meghatódott ennyi kegyelem és az elöljárók gondossága láttán.

215   ,,Légy nyugodt, leányom, minden ügyedet magamra vállalom. Magam fogok elintézni mindent elöljáróiddal és a gyóntatóval. P. Andrasz-sal éppoly egyszerûen és ôszintén beszélj, mint velem.''

216   Ma [1933.4.18.] érkeztünk meg Krakkóba. Milyen öröm újra itt lenni, ahol a lelki élet elsô lépéseit tanulta az ember. A kedves újoncmesternô[111] még mindig ugyanolyan vidám, telve felebaráti szeretettel. Rövid idôre a kápolnába siettem, s öröm árasztotta el a lelkemet. Eszembe jutott a kegyelmek egész tengere, melyeket mint novícia kaptam itt.

217   Ma mindannyian összegyûltünk, hogy egy órára a novíciátusba menjünk. Józefa anya, az újoncmesternô szólt hozzánk néhány szóval, és elôkészítette a lelkigyakorlat menetét. Mialatt beszélt, minden lepergett lelki szemeim elôtt, amit értünk tett. Nagy hálát éreztem lelkemben iránta. Fájdalom szorította össze a szívemet, hogy utoljára vagyok a novíciátusban. Most már Jézussal kell harcolnom, Jézussal kell dolgoznom, és Jézussal kell szenvednem, egyszóval -- élnem, s halnom kell Jézussal. Az újoncmesternô már nem kísérheti tovább lépteimet, hogy tanítson, óvjon, figyelmeztessen, bátorítson vagy feddjen. Olyan furcsán félek egyedül. Jézusom, találj ki valamit ez ellen! Lesz ugyan elöljáróm, ez igaz, de az ember most már jobban egyedül lesz.

(102)	Krakkó, 1933.4.21.

218

+ Isten nagyobb dicsôségére!

Az örök fogadalom elôtti nyolcnapos lelkigyakorlat

Ma kezdem el a lelkigyakorlatot. ,,Jézus, Mesterem, vezess engem, tégy velem akaratod szerint, tisztítsd meg szeretetemet, hogy méltó legyen Hozzád, tedd velem, amit irgalmas Szíved kíván! Jézusom, ezekben a napokban négyszemközt maradunk, egészen az egyesülés pillanatáig -- tarts meg, Jézus, a lélek összeszedettségében!''

219   Este azt mondta az Úr: ,,Leányom, semmi se rémítsen el, és meg se zavarjon, ôrizd meg mély békédet, minden az én kezemben van, P. Andrasz szavai által értésedre adok mindent. Légy hozzá gyermeki bizalommal!''

220   Egy pillanat az Oltáriszentség elôtt

,,Ó, Uram és örök Teremtôm, milyen hálával tartozom Neked azért a hatalmas kegyelemért, hogy engem, nyomorultat, menyasszonyodnak választottál, s örök kötelékkel magadhoz fûzöl. Szívem legdrágább Kincse, leteszem eléd a szent lelkek, s valamennyi angyali kar minden háláját és imádatát, különösen egyesülve Édesanyáddal. -- Ó, Mária, Édesanyám, alázatosan kérlek, takard be lelkemet szûzi palástoddal életemnek ebben a fontos pillanatában, hogy így kedvesebb legyek Fiad elôtt, s hogy méltóképpen dicsérhessem Szent Fiad irgalmasságát az egész világ elôtt és a teljes örökkévalóságon át.''

221   (103) Ma nem értettem meg az elmélkedést. Lelkem különös módon elmerült Istenben. Nem tudtam rákényszeríteni magam, hogy a lelkigyakorlaton odafigyeljek a pap szavára. Gyakran képtelen vagyok pontokban gondolkodni. Lelkem az Úrral van, és ez az én elmélkedésem.

222   Néhány szó a beszélgetésünkbôl M. Józefa újoncmesternô anyával. Az anya sok mindent megmagyarázott, s megnyugtatott bensô életemrôl, mondván, hogy helyes úton járok. Hálát adtam Jézusnak ezért a nagy kegyelemért, mert fônöknôim közül ô volt az elsô, aki ebbôl a szempontból semmi kétséget nem támasztott bennem. Ó, mily végtelenül jó az Isten!

223   Élô Ostya, egyetlen Erôm, szeretet és irgalom Forrása, fogd át az egész világot, erôsítsd meg az erôtlen lelkeket. Ó, áldott az a pillanat és perc, amikor Jézus itt hagyta legirgalmasabb Szívét!

224   Szenvedni -- panasz nélkül, másokat vigasztalni, a saját szenvedéseket pedig Jézus Szentséges Szívébe zárni.

Minden szabad pillanatomat kötelességeimen túl az Oltáriszentség lábainál fogom eltölteni. Az Úr lábainál keresek majd fényt, vigaszt és erôt. Szüntelenül hálás leszek Istennek hozzám való nagy irgalmáért, nem feledkezve meg jótéteményeirôl, [melyekben] részesített, legfôképpen hivatásom kegyelméért.

Elrejtôzöm a nôvérek közt, mint egy kis ibolya a liliomok közt. Teremtôm, Uram számára akarok nyílni, s el akarok feledkezni önmagamról, majd egészen elemésztôdni a halhatatlan lelkek javára -- ez jelent számomra gyönyörûséget.

225   (104)

+ Néhány gondolatom.

Ami a szentgyónást illeti, azt fogom választani, ami a legtöbbe kerül nekem, és ami a legjobban megaláz. Néha többe kerül egy apróság, mint valami nagyobb dolog. Minden gyónásban az Úr Jézus szenvedésére gondolok, s ezzel felébresztem szívemben a bûnbánatot. Amennyire Isten kegyelmével lehetséges -- mindig tökéletes bánatot akarok gyakorolni. Erre a bûnbánatra több idôt fogok fordítani. Mielôtt a gyóntatószékbe lépnék, belépek a Megváltó kitárt és irgalmas Szívébe. Mikor elhagyom a gyóntatószéket, felébresztem lelkemben a Szentháromság iránt érzett nagy hálámat mindazért a felfoghatatlan csodáért, amely végbemegy a lélekben. Minél nyomorúságosabb a lelkem, annál inkább érzem, hogy elnyel az Isteni Irgalom tengere, s nagy erôt önt belém.

226   Szabályok, melyekben leggyakrabban elbukom: néha megtöröm a hallgatást, engedetlenség a figyelmeztetô csengôszó iránt, néha beleavatkozom mások kötelességébe -- a legnagyobb erôfeszítést fogom kifejteni, hogy megjavuljak.

Ki kell térni a morgolódó nôvérek elôl, ha pedig ez nem lehetséges, akkor hallgatással kell válaszolni, mellyel tudomásukra hozzuk, mily nehezünkre esik ôket hallgatni.

Nem kell figyelembe venni az emberek véleményét, hanem saját lelkiismeretünkre kell hallgatni, hogy milyen tanácsot ad, Isten legyen a tanúja minden cselekedetünknek. Úgy kell viselkedni, s minden ügyet úgy kell intézni, ahogy azt halálom pillanatában tenném. Ezért mindenben figyeljünk Istenre.

Kerülni kell a feltételezett engedélyeket.[112] A fônöknôket kis dolgokról lehetôleg részletesen kell tájékoztatni. Hûségesen kövessük a gyakorlatokat. Ne kérjünk könnyedén felmentést a gyakorlatok alól. Pihenôidôn kívül hallgatni kell. Kerülni kell a vicceket és mulatságos szavakat, melyek másokat nevetésre ingerelnek, és megtörik a csendet. (105) A legkisebb elôírásokat is rendkívüli becsben tartsuk. Ne hagyjuk magunkat elmerülni a munka forgatagában, hanem szakítsuk azt félbe egy-egy pillanatra, és tekintsünk az égre; kevesebbet beszéljünk az emberekkel -- annál többet Istennel. Bizalmaskodást kerülni; nem kell azzal törôdni, ki van velünk, ki ellenünk. Bensô élményeinkrôl ne beszéljünk. Kerüljük munka közben a hangos beszélgetést. A szenvedésekben ôrizzük meg a nyugalmat és az egyensúlyt. Nehéz órákban meneküljünk Jézus sebeihez -- Jézus sebeiben keressünk vigaszt, világosságot, könnyebbséget, megerôsítést.

227   + Megpróbáltatásokban igyekezni fogok meglátni Isten szeretô kezének érintését. Semmi sem olyan állandó, mint a szenvedés -- hûséges társa ez a léleknek. Ó, Jézus, nem engedem, hogy bárki is felülmúlja Irántad érzett szeretetemet.

228   + Jézus, ki elrejtôzöl az Oltáriszentségben, látod, elhagyom ma a novíciátust,[113] és leteszem az örök fogadalmat. Jézus, Te ismered gyengeségemet és törékenységemet, így mától kezdve különösképpen átlépek a Te novíciátusodba. Továbbra is újonc maradok, de a Te újoncod, s Te leszel az én Mesterem életem utolsó napjáig. Mindennap lábaidnál fogom hallgatni elôadásaidat. A legkisebb dolgot se teszem anélkül, hogy kikérném tanácsodat. -- Mesterem! Úgy örülök, Jézusom, hogy magad vonzottál, s felvettél novíciátusodba, ami nem más, mint a tabernákulum. Az örök fogadalom letételével még egyáltalán nem vagyok tökéletes apáca -- nem, nem. -- Én továbbra is Jézus kis és gyenge novíciája vagyok, és úgy fogok törekedni a tökéletességre, mint újoncidôm elsô napjaiban, s olyan lelkiállapotra fogok törekedni, amilyenben azon a napon voltam, mikor elôször nyílt meg elôttem a kolostor kapuja.

Gyermeki bizalommal és egyszerûséggel Néked adom ma magam, Jézusom -- Mesterem; teljes szabadságot adok Neked lelkem vezetését illetôen. Vezess olyan utakon, amilyenen akarsz, nem fogom azokat kutatni. Bizalommal követlek. Irgalmas Szíved mindent megtehet.

Jézus kis novíciája -- Fausztina nôvér

229   (106) + A lelkigyakorlat kezdetén mondta nekem Jézus: ,,A lelkigyakorlat alatt én magam fogom vezetni a lelked; meg akarlak erôsíteni a békében és a szeretetben.'' -- Így múltak el az elsô napok. A negyedik napon azonban bizonytalanságok kezdtek kínozni, hogy nem valami hamis béke van-e bennem. -- Ekkor ezeket a szavakat hallottam: ,,Leányom, képzeld azt, hogy az egész világ uralkodónôje vagy, és módodban áll, hogy mindent akaratod szerint intézz; minden hatalmad megvan, hogy annyi jót tégy, amennyit csak akarsz, és ekkor bekopogtat ajtódon könnyes szemmel reszketve egy kisgyermek, aki jóságodban bízva egy kis kenyeret kér, hogy éhen ne haljon. -- Mit tennél ezzel a gyermekkel? -- Válaszolj, leányom!'' -- Azt feleltem: ,,Jézus, mindent megadnék neki, amit csak kér, de még ezerszer is többet.'' -- Az Úr erre azt mondta: ,,Így teszek én is a lelkeddel. Ezen a lelkigyakorlaton nemcsak békét adok neked, de olyan lelkiállapotot, hogy nem tudsz majd nyugtalankodni, még ha akarnál sem. Szeretetem hatalmába kerítette lelkedet, és azt akarom, hogy erôsödj meg benne. Hajtsd füled a Szívemre, felejts el mindent, s elmélkedj felfoghatatlan irgalmamon. Szeretetem eltölt azzal az erôvel és bátorsággal, amire ezekben az ügyekben szükséged van.''

230   Jézus -- élô Ostya, Te vagy az én Anyám és a mindenem. Egyszerûen, szeretettel, hittel és bizalommal fogok jönni Hozzád. Mindent megosztok Veled, mint gyermek az ôt szeretô anyjával -- örömet, szenvedést, egyszóval -- mindent.

231   Ha arra gondolok, hogy Isten a fogadalmon keresztül egyesül velem, vagyis én Ôvele, senki sem képes megérteni, mit érez a szívem. Már most megismerteti velem Isten hallatlan szeretetének nagyságát, mellyel az örökkévalóság óta szeretett engem, s én Ôt szeretni kezdtem késôbb, az idôben. Szeretete nagy, tiszta és önzetlen volt, az én szeretetem pedig az Ô megismerésébôl származik. Minél jobban megismerem Ôt, (107) annál erôsebben és bensôségesebben szeretem, s cselekedeteim annál tökéletesebbek. Ha azonban elgondolom, hogy néhány nap múlva örök fogadalmam által egy leszek az Úrral, lelkemet olyan felfoghatatlan öröm tölti el, amit sehogy sem tudok leírni. Az Úrral való elsô találkozásomkor lelkem tekintete örökre elmerült Benne. Az Urat minden közeledésével mélyebben megismerhetem, s ezáltal mind tökéletesebb szeretet növekszik lelkemben.

232   + Gyónás elôtt lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Leányom, mindent mondj el neki, tárd fel elôtte a lelked, ahogy elôttem. Ne félj semmitôl; megnyugtatásodra ezt a papot közém és a lelked közé helyezem, s a szavak, amelyekkel válaszol, az én szavaim lesznek. Lelked legtitkosabb gondolatait is tárd fel elôtte. Én világosságot adok neki lelked helyes megítéléséhez.''

233   Midôn a gyóntatószékhez közeledtem, lelkemet oly könnyûnek éreztem, hogy semmi nehézséget nem jelentett mindenrôl tájékoztatnom az atyát, olyannyira, hogy késôbb magam is csodálkoztam ezen. Válaszai mély békét teremtettek lelkemben. Szavai tûzoszlopok voltak, ahogyan most is azok, és lesznek is mindörökre, melyek megvilágosították és megvilágosítják lelkemet a legnagyobb szentségre való törekvéseiben.

Azokat az utasításokat, melyeket P. Andrasztól kaptam, ennek a füzetnek egy másik lapjára jegyeztem fel.[114]

234   A gyónás után lelkem elmerült Istenben, s a három óra, melyet imában töltöttem, csak pár percnek tûnt fel elôttem. Ettôl kezdve semmi akadályt sem gördítek a lelkemben mûködô kegyelem útjába. Jézus tudta, hogy miért féltem a Vele való találkozástól,[115] s ez egyáltalán nem bántotta Ôt. Attól a pillanattól kezdve, amikor a páter biztosított, hogy mindez nem képzelôdés, hanem Isten kegyelme, igyekszem Istenhez mindenben hûségesnek lenni. Most látom, mennyire kevés az olyan pap, aki teljes mélységében megérti Isten mûködését a lelkekben. Ettôl kezdve kibontakoztak szárnyaim a repüléshez, (108) hogy felemelkedjek a Nap izzásához. Szárnyalásom meg nem szûnik, amíg örökre meg nem pihenek Benne. Ha magasan szárnyalunk, akkor minden pára, köd és felhô lábunk alatt van, s egész érzéki lényünknek alá kell rendelnie magát a szellemnek.

235   Ó, Jézusom, vágyódom a halhatatlan lelkek megmentésére. Szabad utat adok szívemnek áldozatomban, melyet senki sem sejt. Elemésztem magam, s elégek észrevétlenül az Istenszeretet szent izzásában. Isten jelenléte segít, hogy áldozatom tökéletes és tiszta legyen.

236   Ó, mily megtévesztôk a látszatok és az emberek igazságtalan ítéletei. Ó, mily gyakran szenved az erény elnyomást, mert csendben van. Nagy önuralom szükséges ahhoz, hogy ôszintén tudjunk érintkezni azokkal, akik állandóan megsebeznek bennünket. Az ember érzi, hogy fogy a vére, pedig nincsenek rajta látható sebek. Ó, Jézus, mennyi minden van, amire majd csak az utolsó ítéletkor derül fény. Mily öröm -- törekvéseinkbôl semmi nem vész el!

237   Szent óra. Ebben az órában felismertem nyomorúságom egész mélységét. Tiéd, Uram, minden, ami jó bennem, de mivel ennyire kicsiny és nyomorult vagyok, jogom van a Te végtelen irgalmadra számítani.

238   E s t e. Jézusom, holnap reggel kell letennem az örök fogadalmat.[116] Kértem az egész eget és földet, s mindent, ami él, hogy adjanak hálát Istennek nagy és felfoghatatlan kegyelméért -- ekkor meghallottam e szavakat: ,,Leányom, szíved mennyország számomra.'' Még egy kis ima, és el kell mennem, mindenhonnan elzavarják ilyenkor az embert, mivel a holnapi napra készítenek elô mindent -- a kápolnát, az ebédlôt, a nagytermet és a konyhát, nekünk pedig (109) le kell feküdnünk aludni. Elalvásról azonban szó sem lehet. Az öröm elûzte az álmot. Arra gondoltam, mi lesz az égben, ha már itt, ebben a számûzetésben Isten ennyire betölti a lelkemet.

239   Ima a szentmisén örök fogadalmam napján. Ma ráteszem szívem a paténára, melyen ott a Te Szíved, Jézus -- és Veled együtt ajánlom fel magamat Istennek, a Te Atyádnak és az én Atyámnak, mint a szeretet és imádás áldozatát. Irgalom Atyja, nézz le Jézus Szívének sebein keresztül az én szívem áldozatára!

1933.5.1.

Egyesülés Jézussal örök fogadalmam napján. Jézusom, Szíved mától az én tulajdonom, az én szívem pedig a Te kizárólagos tulajdonod. Neved puszta említése, Jézusom, gyönyör a szívemnek. Igazán, egyetlen percig nem tudnék élni Nélküled, Jézusom. Ma lelkem elmerült Benned, mint egyedüli kincsemben. Nem ismerek akadályt, hogy szeretetem bizonyítson elôtted, Szeretett Jézusom!

Jézus szavai az örök fogadalomkor: ,,Jegyesem, szívünk örökre egyesült. Emlékezz arra, hogy kinek tettél fogadalmat!''... Nem lehet mindent szavakkal kifejezni.

Kérésem, míg leborulva feküdtem a szemfedô[117] alatt. Kértem az Urat, adja meg azt a kegyelmet, hogy sohase bántsam meg Ôt önszántamból és tudatosan még a legcsekélyebb bûnnel sem, még gyarlósággal sem.

Jézusom, bízom Benned. Jézusom, egész szívembôl szeretlek Téged. Legnehezebb pillanataimban anyám vagy.

Irántad való szeretetbôl, Jézus, ma teljesen meghalok magamnak, s elkezdek élni a Te szent neved nagyobb dicsôítésére.

(110) + Szeretet! Ó, Szentháromság! Szeretetbôl áldozatul adom magam Neked, mint az imádat áldozatát, a teljes önmegsemmisítés égô áldozatát, s ezáltal az önmegsemmisítés által akarom magasztalni nevedet, Uram! Kis rózsabimbóként vetem lábaidhoz magamat, melynek illatát csak Te ismerheted.

240   Három kérés az örök fogadalom napján. Jézus, tudom, hogy a mai napon nem tagadsz meg tôlem semmit.

Elsô kérésem: Jézus, szeretett Jegyesem, kérem Tôled az Egyház gyôzelmét, fôleg Oroszországban és Spanyolországban; áldásodat a Szentatyára, XI. Piusra és az egész papságra; kérem a megrögzött bûnösök megtérését, és különös áldásodat és világosságodat, Jézusom, azoknak a papoknak, akiknél életem során gyónni fogok!

Második kérésem: Kongregációnk részére áldást, s nagy buzgóságot kérek. Áldd meg, Jézus, az általános fônöknôt, az újoncmesternôt, az egész novíciátust és minden elöljárót, áldd meg legdrágább szüleimet; áraszd kegyelmedet növendékeinkre, erôsítsd meg ôket kegyelmeddel oly mértékben, hogy azok, akik elhagyják házainkat, soha többé bûnnel ne bántsanak meg Téged. Jézus, kérlek oltalmazd Hazánkat, óvd meg ellenségeitôl!

Harmadik kérésem: Azokért a lelkekért esedezem Hozzád, akiknek a legtöbb imára van szükségük. Kérlek a haldoklókért, légy irgalmas hozzájuk! Könyörgök, Jézus, szabadítsd ki a tisztítótûzben szenvedô lelkeket!

Jézus, külön gondjaidra bízom a következô személyeket: gyóntatóimat, azokat, akik imáimba ajánlották magukat, egy bizonyos személyt ... P.Andraszt, Czaputa lelkészt, s azt a papot, akit Vilniusban megismertem,[118] s aki majd gyóntatóm lesz, egy lelket... (111) és még egy bizonyos papot, s egy szerzetest, akinek -- Te tudod, Jézusom -- mennyit köszönhetek. Jézusom, ezen a napon mindent megtehetsz azokért, akikért most imádkozom. Magam részére azt kérem, Uram, formálj át egészen magadhoz hasonlóvá, ôrizz meg engem a Te dicsôségedért égô szent buzgóságban, add meg a kegyelmet és a lelkierôt ahhoz, hogy mindenben szent akaratod szerint cselekedjem. Köszönöm Neked, Legkedvesebb Jegyesem, a nekem adott méltóságot, fôleg királyi címereimet, melyek mától ékesítenek, s melyekkel még az angyalok sem rendelkeznek; a keresztet, a kardot és a töviskoronát. De mindenekelôtt Szentséges Szívedet köszönöm Neked, Jézusom. Ez mindennel felér számomra.

Isten Anyja, legszentebb Szûz Mária, Édesanyám! Most különösképpen Anyám vagy nekem, éspedig azért, mert szeretett Fiad az én jegyesem, így mind a ketten gyermekeid vagyunk. Fiadra való tekintettel szeretned kell engem. Mária, legdrágább Anyám, irányítsd bensô életem, hogy az kedves legyen Fiad elôtt.

+ Szent, mindenható Isten! A nagy kegyelmek ezen pillanatában, melyekkel örökre egyesítesz engem Magaddal -- én, kis senki, a legnagyobb hálával lábaidhoz vetem magam, mint valami kis ismeretlen virág, s a szeretet eme virágának illata felszáll trónodhoz nap mint nap.

A nehéz megpróbáltatások óráján, a sötétség, viharok, vágyódás és szomorúság idején, amikor semmilyen teremtmény sem ért majd meg, sôt mindenki elítél és megvet, rágondolok majd örök fogadalmam napjára, Isten felfoghatatlan kegyelmének napjára.

(112)	1933.5.1.

  +

241   	JMJ

A lelkigyakorlat különleges elhatározásai.

Felebaráti szeretet. -- Elôször: szolgálatkészség a nôvérek iránt; másodszor: a távollévôkrôl nem beszélek, felebarátom becsületét megvédem; harmadszor: felebarátaim eredményeinek örülök.

242   + Ó, Istenem, mennyire szeretnék kisgyermek lenni! Te, Atyám, tudod, mily kicsiny és gyenge vagyok. Ezért könyörgök, tarts magadnál engem életem minden pillanatában, fôleg halálom óráján! Jézusom, tudom, hogy jóságod felülmúlja a leggyengédebb anya jóságát.

243   Minden megaláztatást megköszönök az Úr Jézusnak, különösen is fogok azokért a személyekért imádkozni, akik alkalmat adtak megaláztatásomra. El akarok emésztôdni a lelkek javára. Semmilyen áldozattal sem törôdve, mint egy kis szônyeg, szeretnék a nôvérek lába elé terülni, amelyen nemcsak járhatnak, de lábaikat is beletörölhetik. Nôvértársaim lába alatt van a helyem. Emberi szemek elôtt észrevétlenül fogok törekedni a gyakorlatban erre a helyre. Elég, ha Isten látja, mit teszek.

244   Ma egy szürke hétköznap kezdôdött. Elmúltak az örök fogadalom ünnepélyes pillanatai, lelkemben azonban megmaradt az Isten nagy kegyelme. Érzem, hogy egészen Hozzá tartozom, érzem, hogy a gyermeke vagyok, érzem, hogy az Ô tulajdona vagyok. Ezt fizikailag is érezhetôen tapasztalom. Minden szempontból nyugodt vagyok, mert tudom, hogy Jegyesem dolga törôdni velem. Magamat teljesen elfelejtettem. Határtalanul bízom irgalmas Szívében. Állandó egyesülésben vagyok Vele. Úgy látom, mintha Jézus sem tudna boldog lenni nélkülem, s én sem Nélküle. Bár jól tudom, hogy Ô, mint Isten, önmagában boldog, s boldogságához egyetlen teremtményre sincs szüksége, jósága mégis rákényszeríti, hogy érintkezzék a teremtményekkel -- és hozzá ily bôkezûséggel.

245   (113) Jézusom, íme most Neved tiszteletére és dicsôségére fogok törekedni, s küzdeni addig a napig, amíg Te magad azt nem mondod -- elég. Minden lelket, akit rám bíztál, imával és áldozattal igyekszem majd támogatni, hogy kegyelmed mûködhessen bennük. Ó, lelkek nagy barátja, Jézusom, köszönöm nagy bizalmad, mellyel e lelkeket oltalmunk alá helyezted. Ó, ti munkás, szürke napok! Egyáltalán nem vagytok egyhangúak, mert minden pillanat új kegyelmet teremt számomra, s új lehetôséget nyújt jót cselekedni.

+ 1933.4.25.

246

A hónap engedélyei[119]

A kápolna mellett elhaladva beléphetek oda.

Szabadidômben imádkozhatom.

Valami csekélységet elfogadhatok, odaadhatok, kölcsönözhetek.

Engedély tízóraira és uzsonnára.

Néha nem vehetek majd részt a rekreáción.

A közös gyakorlatokon sem vehetek mindig részt.

Néha a reggeli ill. esti imán sem tudok részt venni.

Esetenként 9 óra után még egy kis ideig a kötelességeim mellett

maradhatok, és 9 óra után elvégezhetem az imagyakorlatokat.

Amennyiben van szabad idôm, írhatok vagy jegyzetelhetek.

Telefonbeszélgetések.

Távozás a házból.

Városi tartózkodás alatt betérhetek a templomba.

Beteg nôvéreket látogathatok.

Ha szükséges, más nôvérek cellájába léphetek.

Néha, rendkívüli idôben vizet inni.

Kis önmegtagadások

Az Isteni Irgalmasság rózsafüzérét széttárt karral imádkozni.

Szombaton egy tized rózsafüzért széttárt karral elmondani.

Néha egy ima földön fekve.

Csütörtökön szent óra.

Pénteken nagyobb önmegtagadás haldokló bûnösökért.

247   (114) Jézus, magányos Szívek Barátja, Te vagy az én felüdülésem, Te vagy a békém, Te vagy egyedüli megmentôm, Te vagy a harc és kétségbeesések tengerén a megnyugvás. Te vagy a fénysugár, mely életutamat megvilágítja. A magányos lelkeknek Te vagy mindene. Megérted a lelket, még ha hallgat is. Ismered gyengeségünket, s mint jó orvos -- vigasztalsz és gyógyítasz, óvsz a sok szenvedéstôl -- mint az igazi szakértô.

248   A püspök[120] szavai az örök fogadalmasokhoz a szertartás alatt: ,,Vedd ezt a gyertyát a kezedbe az égi megvilágosodás és a fellángoló szeretet jeleként.''

A gyûrû átnyújtásakor: ,,Eljegyezlek Jézus Krisztussal, a Fenséges Atya Fiával. Ô tartson meg téged tisztán. Vedd e gyûrût, mint az örök szövetség jelét, melyet Krisztussal a szüzek Jegyesével megkötsz. Legyen részedre a hit gyûrûje, a Szentlélek jele, hogy Krisztus jegyesének nevezzenek. Szolgáld hûséggel, hogy örök koronádat elnyerhesd."

249   + Jézusom, bízom Benned. Bízom irgalmad tengerében. Mint anyám, olyan vagy nékem.

250   + Számomra ez az 1933-as év különösen ünnepélyes, mert az Úr szenvedésének ebben a jubileumi évében tettem le az örök fogadalmat ma. Áldozatomat különleges módon egyesítettem a keresztre feszített Jézuséval, hogy így kedvesebb legyek Isten elôtt. Minden ügyemet Jézussal, Jézus által, Jézusban intézem.

251   Az örök fogadalom után még egész májusban Krakkóban maradtam, mert nem döntötték el, Rabkába vagy Vilniusba kerülök-e. Egy nap megkérdezett az általános fônöknô[121]: ,,Miért ül itt olyan csendesen, nôvér, miért nem készülôdik?'' -- Azt feleltem: ,,Tisztán szeretném látni és követni Isten akaratát. Ahová ön irányít, anyám, ott lesz a helyem. Tudni fogom, ez Isten akarata saját kívánságom nélkül.''

(115) Az általános fônöknô azt válaszolta erre: ,,Nagyon helyes.'' -- A következô napon magához hívott, s azt mondta: ,,Mivel Isten tiszta akaratát akarta tudni, közlöm önnel, hogy Vilniusba utazik.'' -- Megköszöntem, s várok, melyik napra rendelik el az utazásomat. Valamiféle öröm, de félelem is átjárta a lelkem. Éreztem, hogy Isten ott nagy kegyelmeket, de nagy szenvedéseket is elôkészített lelkemnek. Május 27-ig azonban még Krakkóban maradtam. Mivel itt nem volt állandó kötelességem, a kertben segítettem csak, s mivel úgy adódott, hogy egyedül dolgoztam, módom volt elvégezni egész hónapban a Szent Ignác-i lelkigyakorlatot. A közösen töltött rekreációkon ugyan részt vettem, ennek ellenére is el tudtam végezni a jezsuita lelkigyakorlatot. Ezáltal sok isteni megvilágosítást nyertem.

252   + Négy nap múlt el a fogadalomtétel óta. Igyekeztem megtartani a szent órát. Ez volt a hó elsô csütörtökje. Ahogy beléptem a kápolnába, azonnal átjárt Isten jelenléte. Egész határozottan éreztem, hogy Isten velem van. Kis idô múlva megpillantottam a sebekkel borított Urat -- aki azt mondta: ,,Nézd, kivel jegyezted el magad!'' Megértettem e szavak jelentését, s azt válaszoltam: ,,Jézusom, ahogy így sebesen és elgyötörve látlak, jobban szeretlek, mintha dicsôségben látnálak.'' -- Jézus azt kérdezi: ,,Miért?'' -- Azt válaszoltam: ,,A nagy dicsôség megrémít engem, a kis semmiséget, de sebeid Szívedhez vonzanak, s az irántam érzett nagy szeretetedrôl beszélnek.'' E beszélgetés után hallgatás következett. Néztem szent sebeit, s boldognak éreztem magam, hogy Vele szenvedhetek. -- Ez a szenvedés nem is jelentett számomra valódi szenvedést, mert boldoggá tett, hogy megismerhettem az Ô szeretetének mélységét, s az óra oly gyorsan elszaladt, mintha csak egy perc lett volna.

253   + Soha, senkit sem szabad elítélni. Másokra elnézô szemmel kell nézni, magunkra azonban szigorúan. Mindent Istenhez kell viszonyítani. Saját szememben annak lássam magam, ami valóban vagyok. -- Nagy nyomorúság, a legteljesebb semmiség. A szenvedést nyugodtan és türelmesen fogadjuk, abban a biztos tudatban, hogy idôvel minden elmúlik.

254   (116) + Azokról a pillanatokról, melyeket a fogadalomkor éltem át -- nem illik beszélni.

Én Ôbenne vagyok, Ô pedig énbennem. Abban a pillanatban, amikor a püspök az ujjamra húzta a gyûrût, Isten átjárta egész lényemet, s mivel ezt kifejezni nem tudom, inkább hallgatok errôl a pillanatról. Fogadalmam óta oly bensôséges kapcsolatom az Istennel, mint soha azelôtt. Érzem, hogy szeretem Istent, s érzem, hogy Ô is szeret engem. Miután lelkem megízlelte Istent, nem tudna Nélküle élni. Az oltár elôtt eltöltött óra a legnagyobb lelki szárazságban kedvesebb nekem, mint százévi földi gyönyörûség. Inkább akarok egy zárda jelentéktelen hamupipôkéje lenni, mint királynô kinn a világban.

255   + Az emberek szeme elôl el fogok rejtôzni, bármilyen jót is teszek majd, hogy Isten legyen egyedüli jutalmam. Olyan leszek majd, mint a fûben megbúvó kis ibolya, amely nem sérti meg azt a lábat, mely eltapossa, hanem önfeledten árasztja illatát, hogy az ôt taposó személy kellemesen érezze magát. Bár az emberi természet számára nehéz ez, de Isten segítségünkre siet.

256   + Köszönöm neked, Jézus, azt a hatalmas kegyelmet, hogy felismertetted velem nyomorúságom mélységét. Tudom, a semmiség mélysége vagyok, s ha nem oltalmazna a Te szent kegyelmed, egyetlen pillanat alatt visszahullanék a semmibe. Ezért szívem minden dobbanásával köszönöm Neked, Istenem, irántam való nagy irgalmadat.

257   Holnap kell Vilniusba utaznom. Ma P. Andrasznál gyóntam, annál a papnál, aki nagy isteni szellem birtokosa, aki szárnyaimat kibontotta, s megtanított nagy magasságok felé szárnyalni. Mindenben megnyugtatott, s azt mondta, higgyek az Isteni Gondviselésben. -- ,,Bízz, és haladj bátor léptekkel!'' -- Ezután a gyónás után eltöltött Isten sajátságos ereje. (117) Az atya hangsúlyozta, hogy hûnek kell maradnom az isteni kegyelemhez, és ezt mondta: ,,Ha továbbra is megôrzöd ezt az egyszerûséget és engedelmességet, nem történik semmi rossz veled. Bízz Istenben, jó úton vagy, és jó kezekben vagy -- Isten kezeiben.''

258   + Este kissé tovább maradtam a kápolnában. Egy bizonyos lélekrôl beszéltem az Úrral. Felbátorított az Úr jósága, s azt mondtam: ,,Jézusom, Te adtad nekem ezt az atyát, aki megértette sugallataimat, s most újra elveszed tôlem. Mit fogok kezdeni Vilniusban? Nem ismerek ott senkit, még az ottaniak beszédét sem értem.'' Az Úr ezt válaszolta: ,,Ne aggódj, nem hagylak egyedül.'' Lelkem hálaimába merült minden kegyelemért, amit az Úr P. Andrasz révén adott.

Hirtelen eszembe jutott a látomás, amelyben láttam azt a bizonyos papot a gyóntatószék és az oltár között, bízva abban, hogy egyszer megismerem ôt, és füleimben csengtek ezek a szavak: ,,Ô fog segíteni neked teljesíteni akaratomat a földön.''

259   Ma, 27-én [1933. május] utazom Vilniusba. Midôn a ház elé értem, s rátekintettem a ház és kert együttesére, s ránéztem a novíciátusra, hirtelen elôtörtek a könnyeim. Rágondoltam minden jóra és kegyelemre, amiben Isten itt részesített. Akkor hirtelen megláttam az Urat egy virágágynál. ,,Ne sírj! Én mindig veled vagyok.'' Míg Jézus beszélt, körülvett Isten jelenléte, és ez az érzés egész utazásom alatt elkísért.

260   Engedélyt kaptam, hogy Czestochowába is betérjek. Most láttam meg elôször itt az Istenanyát, midôn reggel 5 órakor felfedték a képet. Szünet nélkül imádkoztam 11 óráig, s úgy éreztem, mintha csak akkor érkeztem volna. Az ottani fônöknô[122] elküldött értem egy nôvért, hogy reggelizni hívjon, (118) s fél, hogy lekésem a vonatot. Az Isten Anyja sok mindent mondott nekem. Felajánlottam Neki örök fogadalmam; úgy éreztem, Ô az én Anyám, én pedig az Ô gyermeke vagyok. Semmit sem tagadott meg tôlem, amire kértem Ôt.

261   + Ma már Vilniusban vagyok. Kis szétszórt házak alkotják a zárdát. Furcsának tûnt a Józefów-i nagy épületek után. Csak 18 nôvér él itt. Kis ház, de erôs a közösségi élet. Minden nôvér nagyon szívélyesen fogadott, ami részemre nagy bátorítást jelentett a terhek elviselésére vonatkozólag, melyek itt várnak rám. Jusztina nôvér[123] még a padlót is felmosta fogadásomra.

262   + Mikor áldásért mentem, Jézus felvilágosított, hogyan viselkedjem bizonyos személyekkel. Minden erômmel odasimultam Jézus legédesebb Szívéhez, mert éreztem, milyen nagy külsô veszély fenyeget a kerti munkánál a szétszórtság terén, valamint amiatt, hogy világi személyekkel is érintkeznem kell.

263   + Elérkezett a gyónás hete, és örömömre azt a papot láttam meg, akit már azelôtt megismertem, hogy Vilniusba jöttem volna. Látomásban ismertem meg elôször. Hirtelen ezeket a szavakat hallottam lelkemben: ,,Ez az én hûséges szolgám, ô segít majd, hogy akaratomat teljesítsd itt a földön.'' Magamat azonban nem ismertettem meg vele, úgy ahogy azt az Úr kívánta. Egy ideig harcoltam a kegyelem ellen. Minden gyónáskor furcsamód átjárt Isten kegyelme, de nem nyitottam meg lelkemet ez elôtt a pap elôtt, s nem akartam nála gyónni. Ez után a döntés után aggasztó nyugtalanság fogott el. Isten erôsen megrótt. Miután viszont teljesen feltártam a lelkemet ez elôtt az atya elôtt, Jézus a kegyelem egész tengerét árasztotta rám. Most értettem meg, milyen fontos az egyes kegyelmekhez való hûség is, mert ez egész sor további kegyelmet hoz maga után.

264   (119) + Ó, Jézusom, maradj velem, nézd, mily gyenge vagyok, egyedül egyetlen lépést sem tudok elôre tenni. Így hát mindig velem kell maradnod, Jézusom, mint egy anyának a gyenge gyermeke mellett -- vagy még jobban.

265   Megkezdôdtek a munka, a harc és a szenvedés napjai, a zárdai élet mindennapjai. Az ember mindig novícia marad, sok dolgot meg kell ismernie, és sokat kell tanulnia, mert bár a szabályzat mindenhol ugyanaz, mégis minden háznak megvannak a maga sajátos szokásai is, így hát minden változás egy új novíciátust is jelent egyben.

266

1933.8.5. Az Irgalmasság Anyjának ünnepe[124]

Ma egy nagy, felfoghatatlan kegyelmet kaptam, tisztán bensô kegyelmet, amelyért hálás vagyok Istennek ebben az életben és az egész örökkévalóságban...

267   Jézus azt mondta nekem, hogy leginkább akkor tetszem neki, ha fájdalmas kínszenvedéseirôl elmélkedem, s ez által az elmélkedés által nagy megvilágosodást kap a lelkem. Aki igazi alázatot akar tanulni, az elmélkedjen Jézus szenvedésein. Ha szemlélem Jézus szenvedéseit, világossá válik elôttem sok dolog, amelyeket azelôtt nem tudtam megérteni. Hasonló akarok lenni Hozzád, Jézus. Hozzád, a megfeszítetthez, a megkínzotthoz, a megalázotthoz. Jézus, vésd szívembe és lelkembe alázatodat! Ôrülten szeretlek, Jézusom. Téged, akit halálra kínoztak, olyannak szeretlek, ahogy a próféta[125] lefest, aki szinte képtelen volt felismerni Benned az emberi alakot végtelen szenvedésed láttán. Ebben az állapotban szeretlek ily ôrülten. Örök, mérhetetlen Isten! Mit tett Veled a szeretet...?

268   1933.10.11. -- Csütörtök. Igyekeztem megtartani a szent órát, de ez nagy nehézségekkel kezdôdött. Valami különös sóvárgás zavarta meg szívemet. Értelmem úgy elhomályosult, hogy az egészen egyszerû imaformákat sem értettem meg. Így múlt el az imádság -- vagy inkább harc egy egész órája. Elhatároztam, hogy egy további órán át imádkozom, de a bensô szenvedések csak fokozódtak. -- Nagy (120) érzéketlenség és kedvetlenség. -- Eldöntöttem, hogy még egy harmadik órán át is imádkozom. Úgy döntöttem, hogy ezt a harmadik órát térdepelve, támasz nélkül fogom végigimádkozni. Testem lankadni kezdett. Mégsem adtam fel. Széttártam karjaimat, s bár nem szóltam egy szót sem, akaratom segítségével kitartottam. Kis idô múlva lehúztam ujjamról a gyûrûmet, s kértem Jézust, nézzen erre a gyûrûre, mely örök egyesülésünk jele. Felajánlottam Neki mindazokat az érzéseket, melyeket az örök fogadalom alatt éreztem. Nemsokára érzem, hogy szívemet átjárja a szeretet hulláma, lelkembe hirtelen áhítat költözött, érzékeim elnémulnak, s Isten jelenléte tölti el a lelkemet. Csak annyit tudok, hogy Jézus van itt és én. Olyan alakban láttam meg ôt, mint az örök fogadalom utáni elsô pillanatban, amikor szintén szent órát tartottam. Hirtelen elôttem állt Jézus megfosztva ruhájától, teste sebekkel fedve, szemei vérrel és könnyel telve, egész arca eltorzulva, köpésekkel fedve. Ezt mondta az Úr: ,,A menyasszony legyen hasonló Vôlegényéhez". Egész mélységükben megértettem ezeket a szavakat. Itt nincs helye semmiféle kételynek. Jézushoz való hasonlóságomat a szenvedés és az alázat adja. ,,Nézd, mit tett velem az emberi lelkek iránti szeretet, leányom; a te szívedben találok meg mindent, amit a lelkek nagy sokasága megtagad tôlem. Szívedben megpihenek; sokszor ôrzök meg nagy kegyelmeket az ima végére.''

269   Midôn egy alkalommal kilencedet imádkoztam a Szentlélekhez, a gyóntatómat illetôen az Úr így felelt: ,,Megismertettem veled ôt,[126] mielôtt még elöljáróid ideküldtek volna; ahogy gyóntatóddal fogsz viselkedni, úgy fogok én is viselkedni veled. Ha elrejted elôtte akár a legkisebb tôlem kapott kegyelmet is, én is elrejtôzöm elôled, s egyedül maradsz.'' Isten kívánsága szerint cselekedtem, s mély béke járta át lelkemet. Most már értem, mennyire védi Isten a gyóntató atyákat, s hogy mindig mögöttük áll.

270   (121)

Dr. Sopocko atya tanácsa.

Alázat nélkül nem tetszhetünk Istennek. Gyakorold az alázat harmadik fokozatát! Azaz ne csupán a magyarázkodástól tartózkodj, de ne bizonygasd ártatlanságodat sem, ha valamit szemedre vetnek, hanem örülj a megaláztatásoknak.

Ha valóban Istentôl származnak azok a dolgok, amelyekrôl beszélsz nekem, akkor készítsd fel lelked nagy szenvedésekre. Nem ismernek el majd, és üldözni fognak, úgy néznek majd rád, mint egy hisztérikus, különc személyre, de Isten nem szûkölködik kegyelmével. Isten valódi mûvei mindig nehézségekbe ütköznek, és szenvedés az ismertetôjelük. Ha Isten keresztül akar vinni valamit, a nehézségek ellenére is elôbb vagy utóbb véghezviszi azt. Te azonban csak páncélozd fel magad nagy türelemmel.

271   Midôn Sopocko atya elutazott a Szentföldre, páter Dabrowski S.J.[127] vette át itt a Kongregációban egy idôre a gyóntatás feladatát. Egyik gyónásomban megkérdezte tôlem, tudatában vagyok-e annak a magasabb rendû életnek, mely a lelkemben rendkívül nagy mértékben van jelen. Azt feleltem, hogy tudatában vagyok, és tudom, mi történik a bensômben. Erre azt mondta az atya: ,,Nôvér, nem szabad ezt tönkretennie a lelkében, sem megváltoztatnia. Nem minden lélekben jelentkezik a magasabb rendû élet e nagy boldogsága, mely az ön esetében szemmel látható, mivel hatalmas mértékben van jelen. Ügyeljen arra, hogy Istennek ezt a nagy kegyelmeit el ne fecsérelje, [egy nagy félbeszakadt gondolat]

272   Ez az atya azelôtt gyakran próbára tett engem. Mikor elmondtam neki, hogy az Úr ezeket a dolgokat[128] kívánja tôlem, egyszerûen kinevetett, majd este 8 órára hívott gyónni. Midôn nyolcra odaértem, a testvér éppen bezárni készült a templomot. Mondtam neki, értesítse a pátert, hogy megjöttem, (122) mert ô hívott mostanra. A becsületes fráter szólt is, de az atya azt üzente vissza, hogy a páterek ebben az órában nem gyóntatnak. Hazamentem hát, és többé nem gyóntam nála, viszont felajánlottam érte egy teljes óra imádást, és önmegtagadásokat is gyakoroltam érte, hogy kiesdjem számára Isten világosságát a lelkek megismerésében. Midôn Sopocko atya elutazott, s ô helyettesítette, kénytelen voltam újra hozzá menni gyónni. Amit azelôtt el sem ismert, arra most már kötelez engem, vagyis, hogy kövessem hûségesen azokat a bensô sugallatokat. Néha megenged Isten ilyen dolgokat, de mindenben dicsôítés illeti Ôt. Mégis nagy kegyelmekre van szükségünk, hogy el ne bizonytalanodjunk.

273

Évi lelkigyakorlat 1934.1.10.

Jézusom, közeledik újra az az idô, amikor egészen egyedül lehetek Veled. Teljes szívembôl kérlek, Jézusom, add felismernem, mi az, ami nem tetszik Neked bennem! Ugyanakkor add, hogy felismerjem, mit kell tennem, hogy kedvesebb legyek Elôtted! Ne tagadd meg tôlem ezt a kegyelmet, és maradj velem! Tudom, Uram, hogy erôfeszítésem nélküled nem sokat ér. Ó, hogy örülök nagyságodnak, Uram! Minél jobban megismerlek, annál bensôségesebben sóvárgok utánad, s kívánlak Téged.

274   Jézus önmegismerésben részesített. Ebben az isteni fényben látom fô hibámat -- ez a gôg, s annak árnyalata -- a zárkózottság, a fônöknôvel[129] szembeni egyszerûség hiánya.

Második fénysugár -- a beszédet illetôen. Néha túl sokat beszélek. Néha 2-3 szóval el lehetne mondani a dolgokat, én erre mégis túl sok idôt használok fel. Jézus azt kívánja, hogy ezt az idôt kis bûnbocsánati fohászokkal töltsem ki a tisztítótûzben szenvedô lelkekért. Az Úr azt is elmondja, mennyire megmérettetik majd minden szó az utolsó ítélet napján.

(123) A harmadik világító sugár szabályzatunkat érinti. Nem eléggé kerülöm azokat az alkalmakat, amelyek a szabályzattal való összeütközéshez vezetnek, fôleg a hallgatásra vonatkozóan. Úgy fogok ezentúl viselkedni, mintha a szabályt csak az én számomra írták volna. Nem érdekel, hogy mások hogyan viselkednek, csak én úgy viselkedjem, ahogy azt Isten kívánja.

Elhatározás. Teljesen mindegy, mit kíván tôlem Jézus, ha külsô dolgokról van szó, mindjárt az elöljárók tudomására kell hoznom; a fônöknôvel való viselkedésemben gyermeki nyíltságra, s ôszinteségre törekszem.

275   Jézus szereti az elrejtôzött lelkeket. Az elrejtett virágoknak van a legjobb illatuk. Bensômben igyekszem készíteni egy csendes zugot Jézus Szívének. Nehéz, fájdalmas órákban a bizalom himnuszát dúdolom Neked, ó, Teremtôm, mivel mélységes az Irántad és Irgalmasságod iránt érzett bizalmam.

276   Attól a pillanattól fogva, hogy megszerettem a szenvedést, megszûnt számomra a szenvedés. A szenvedés lelkem állandó tápláléka.

277   Egy bizonyos illetôvel nem fogok beszélni, mert tudom, hogy ez nem tetszik Jézusnak, s ennek a személynek úgysincs haszna belôle.

278   Az Úr lábánál. Ó, rejtôzô Jézus, örök Szeretet, Életünk, Isteni Mértéktelenség, ki megfeledkeztél saját magadról, s csak minket látsz. Mielôtt megteremtetted az eget és a földet, már Szívedben hordoztál minket. Ó, Szeretet! Ó, Alázatod mélysége! Boldogság titka! Miért csak oly kevesen ismernek Téged? Miért nem találsz viszonzást? Ó, Isteni Szeretet, miért rejted el szépségedet? Ó, Megfoghatatlan! Ó, Mérhetetlen! Minél jobban megismerlek -- annál kevésbé tudlak felfogni, de mivel nem tudlak felfogni -- annál jobban érzékelem nagyságodat. Nem irigyelem a szeráfokat, mert lángjuknál nagyobb ajándékot adtál szívemnek. (124) Ôk elragadtatva csodálnak Téged, de véred az enyémmel egyesül. Szeretet -- ez önmaga már itt a földön a nekünk ajándékozott mennyország. Miért burkolódzol be a hitbe? A szeretet széttépi a fátylat. Lelkem tekintete elôtt nincs fátyol, mert magad vontál örökre titokzatos szereteted ölébe. Tisztelet és dicsôség Neked, oszthatatlan Szentháromság -- egyedüli Isten, örökkön-örökké!

279   Isten tudatta velem, min alapszik az igaz szeretet, és megvilágosított, miként mutassam ki ezt Istennek a gyakorlatban. Az Isten iránti igaz szeretet az Ô akaratának teljesítésén nyugszik. Hogy Isten iránti szeretetünket tettekkel bizonyítsuk, minden, még a legkisebb cselekedetünknek is az Isten iránti szeretetbôl kell fakadnia. Azt mondta nekem az Úr: ,,Gyermekem, legjobban szenvedéseidben tetszel nekem. Fizikai vagy erkölcsi szenvedéseidben ne keresd a teremtmények részvétét, leányom. Azt akarom, hogy szenvedéseid illata tiszta maradjon, ne vegyüljön bele semmi más. Azt akarom, hogy ne csak a teremtményektôl szakadj el, de saját magadtól is. Leányom, gyönyörködni akarok szíved szeretetében -- abban a tiszta, szûzi, sértetlen szeretetben, melyet semmi sem homályosít el. Leányom, minél jobban megszereted a szenvedést, annál tisztább lesz szereteted irántam.''

280   Jézus azt kívánja, hogy a Húsvét utáni elsô vasárnap tartsuk meg Isten Irgalmasságának ünnepét bensô áhítattal, s külsô önmegtagadásokkal. Három óra hosszáig hordtam a vezeklô övet, közben állandóan a bûnösökért imádkoztam, s az egész világ számára irgalomért esedeztem. Jézus azt mondta: ,,Tekintetem megelégedettséggel pihen ma ezen a házon.''

281   Érzem, hogy halálommal nem ér véget küldetésem, hanem az akkor fog kezdôdni. Ó, ti kétkedô lelkek! Meglibbentem elôttetek az ég függönyét, hogy meggyôzzelek benneteket Isten jóságáról, s hogy ne sértsétek tovább bizalmatlanságotokkal Jézus legédesebb Szívét. Isten Szeretet és Irgalom.

282   (125) Egyszer így szólt hozzám az Úr: ,,Szívemben nagy irgalom ébredt irántad, legdrágább gyermekem, amikor megláttalak darabokra tépetten a nagy fájdalomtól, amellyel vétkeidet sirattad. Oly tisztának s ôszintének látom szenvedésed, hogy megadom néked a szüzek közti elsôséget. Te vagy szenvedésem megtiszteltetése és dicsôsége. Látom lelked minden megalázását, semmi sem kerüli el figyelmemet. -- Az alázatosokat felemelem egészen a trónomig, mert így akarom.''

283   Szentháromság Egy Isten, úgy akarlak szeretni, ahogy még egyetlen emberi lélek sem szeretett Téged, és bár szokatlanul kicsi és nyomorúságos vagyok, mégis mélyen leeresztettem irgalmasságod mélyébe bizalmam horgonyát -- Istenem és Teremtôm! Nagy nyomorúságom ellenére sem félek semmitôl, de reménykedem, hogy örökké hálaéneket énekelhetek Neked. Egy lélek se kételkedjék, még ha mindenkinél nyomorultabb is lenne, amíg csak él -- nagy szent válhat mindegyikbôl, mert nagy az Isten kegyelmeinek ereje. Rajtunk csak az múlik, hogy ne álljunk ellen Isten mûködésének.

284   Ó, Jézus, bárcsak köddé válhatnék Elôtted, hogy befedjem a földet, hogy ne lássa tekinteted a szörnyû vétkeket. Ó, Jézusom, ha a világ Veled szembeni közömbösségére nézek, szünet nélkül ömlenek a könnyeim, de ha egy hûvös zárdai lélekre nézek -- a szívem vérzik.

285   1934. Midôn egy alkalommal beléptem a cellámba, annyira kimerült voltam, hogy mielôtt levetkôztem volna, egy kicsit pihennem kellett. Már levetkôztem, amikor megkért egy nôvér, hozzak neki meleg vizet. Kimerültségem ellenére gyorsan felöltöztem, s meghoztam a vizet, amit kért, (126) bár a konyhától a celláig jó darab utat kellett megtennem, a sár pedig egészen a bokámig ért. Midôn a cellámba értem, megpillantottam egy dobozt a legszentebb Oltáriszentséggel, s ezt a hangot hallottam: ,,Fogd a cibóriumot, s vidd a tabernákulumba!'' Az elsô pillanatban haboztam, de ahogy megérintettem a cibóriumot, e szavakat hallottam: ,,Olyan szeretettel közelíts minden nôvérhez, amilyennel hozzám közeledel! Minden, amit nekik teszel -- nekem teszed.'' Ezután magam maradtam.

286   + Egy alkalommal az imádási órán, amikor a Hazáért könyörögtünk, lelkemet fájdalmak fogták el, s így fohászkodtam: ,,Legirgalmasabb Jézusom, szentjeid közbenjárására, fôleg azonban legkedvesebb Édesanyád közbenjárására, aki kisgyermekkorodtól nevelt Téged, könyörgök Hozzád, áldd meg Hazámat! Jézusom, ne nézd bûneinket, hanem tekints a kisgyermekek könnyeire, éhségére, s a hidegre, amelytôl szenvednek! Uram, ezek miatt az ártatlanok miatt részesíts a kegyelemben, melyet a Hazámnak kérek.'' Erre megpillantottam Jézust könnyben ázó szemekkel, aki ezt mondta: ,,Látod, leányom, mennyire sajnálom ôket. Tudnod kell, hogy ôk tartják fenn a világot.''

287   + Jézusom, ha a lelkek életét nézem, látom, hogy közülük sokan bizalmatlansággal szolgálnak Téged. Néha, éppen amikor alkalmuk lenne kimutatni Isten iránt érzett szeretetüket, látom, miként menekülnek ezek a lelkek a csatatérrôl. -- Jézus azt mondta: ,,Gyermekem, Te is így akarsz viselkedni?'' -- Azt válaszoltam: ,,Ó, nem, Jézusom, én nem menekülök el a harcmezôrôl. Ha halálos verejték borítja is homlokom, akkor sem adom ki kezembôl a kardot, mindaddig, míg a Szentháromság lábainál meg nem pihenek." -- Mindabban, amit teszek, nem saját erômre, hanem Isten kegyelmére számítok. Isten kegyelmével a legnagyobb nehézségeken is gyôzelmesen tud áthaladni a lélek.

288   (127) + Midôn egy alkalommal hosszasan beszélgettem Jézussal növendékeinkrôl, jóságától felbátorodva megkérdeztem Tôle: vannak-e növendékeink között olyan lelkek, akik Szívének örömet okoznak? S ezt választotta az Úr: ,,Igen, de szeretetük gyenge, ezért különösen is oltalmadba helyezem ôket. Imádkozz értük!''

Ó, nagy Isten, csodálom jóságodat! Te az égi seregek Ura vagy, mégis leereszkedsz egy nyomorúságos teremtményhez. Ó, mily bensôségesen akarlak szívem minden dobbanásával szeretni! Nem elég nekem a földkerekség, az ég is túl kicsi, s a tér semmi. Egyedül Te elégítesz ki engem -- örök Isten! Egyedül Te tudod kitölteni lelkem mélységét.

289   Legboldogabb pillanataim azok, amikor egyedül maradok az Úrral. Ezekben a pillanatokban felismerem Isten nagyságát és az én nyomorúságomat.

Egyszer azt mondta nekem Jézus: ,,Ne csodálkozz, ha néha ártatlanul meggyanúsítanak. Irántad való szeretetbôl én ittam ki elôször az ártatlanul szenvedôk kelyhét.''

290   Egy alkalommal, amikor az örökkévalósággal és annak titkaival foglalkoztam, lelkemet félelem fogta el, majd tovább gondolkodva, különféle bizonytalanságok kezdtek kínozni. Ekkor így szólt hozzám Jézus: ,,Gyermekem, ne félj Atyád házától. A hiábavaló kutatásokat hagyd a világ bölcseire, én téged mindig kisgyermeknek akarlak látni. Egyszerûen tedd fel kérdéseidet a gyóntatódnak, szájával majd én válaszolok rájuk.''

291   Egyszer megismertem egy személyt, aki súlyos bûnt készült elkövetni. Kértem az Urat, bocsássa rám a legnagyobb kínokat, hogy megmeneküljön ez a lélek. (128) Hirtelen megéreztem a fejemen a töviskorona szörnyû fájdalmát. Ez elég sokáig tartott, de az illetô személy megmaradt Isten kegyelmében. Ó, Istenem, milyen könnyû szentnek lenni -- csak egy kis jóakarat kell hozzá. Ha Jézus egy lélekben észreveszi a jóakaratnak ezt a kis szikráját, siet, hogy odaadja magát a léleknek, és semmi sem tudja visszatartani Ôt; sem a hibák, sem a bukások, semmi sem. Jézus segítségére siet az ilyen léleknek, s ha ez a lélek hû marad Isten kegyelméhez, rövid idôn belül eljut a legnagyobb szentségre, melyre egy teremtmény eljutni képes itt a földön. Isten nagyon adakozó, s kegyelmét senkitôl sem vonja meg -- többet is ad, mint amire kérjük. A Szentlélek sugalmazásának hû követése -- ez a legrövidebb út Istenhez.

292   + Ha egy lélek ôszintén szereti Istent, nem kellene félnie a lelki életben semmitôl. Rendelje csak alá magát a kegyelemnek, s ne szabjon korlátokat az Úrral való egyesülésben.

293   + Midôn Jézus szépségével fellelkesített, s magához vont, megláttam, mi az, ami nem tetszik Neki a lelkemben, s elhatároztam, hogy mindenáron legyôzöm ezt. Isten kegyelmével azonnal sikerült is. Tetszett Istennek ez a nagylelkûség, s ettôl fogva kezdett magasabb rendû kegyelmekkel is megajándékozni. Bensô életemre vonatkozólag nem értelmezem, nem elemzem az utakat, amelyeken Isten Lelke vezet -- elég nekem az, hogy tudom: szeretnek, és én is szeretek. A tiszta szeretet lehetôvé teszi Isten megismerését és sok titok megértését. Lelkiismeretem részére a gyóntató a mérvadó, s a szava szent -- itt a lelki vezetômrôl beszélek[130].

294   + Egy alkalommal ezt mondta az Úr: ,,Viselkedj úgy, mint a koldus, aki nem mentegetôzik, ha nagyobb alamizsnát kap, hanem azt annál szívélyesebben megköszöni; így te is, ha nagyobb kegyelmet kapsz tôlem, ne magyarázkodj, hogy nem vagy méltó rá. Ezt úgyis tudom. Hanem örülj és örvendezz, s végy szívembôl (129) oly sok kincset, amennyit csak el tudsz viselni, mert így jobban tetszel nekem. Még valamit akarok mondani neked. -- Ezeket a kegyelmeket ne csak a magad részére vedd, hanem felebarátaid részére is, ami azt jelenti, hogy bátorítsd a veled találkozó lelkeket az én végtelen irgalmamban való bizalomra. Ó, mennyire szeretem azokat a lelkeket, akik tökéletesen bíznak bennem, mindent megteszek nekik.''

295   + Ekkor azt kérdezte tôlem Jézus: ,,Gyermekem, hogy megy a lelkigyakorlat?'' Azt válaszoltam: ,,De hát tudod, Jézus, hogy megy.'' ,,Igen, tudom, de a te szádból és szívedbôl akarom hallani.'' -- ,,Ó, Mesterem, ha Te vezetsz engem, minden egyszerû. Kérlek, Uram, soha ne hagyj el engem.'' -- Jézus azt mondta: ,,Igen, mindig veled leszek, ha mindig kisgyermek maradsz. És ne félj semmitôl. Ahogy itt a kezdet voltam részedre, úgy leszek a befejezés is. A legkisebb dolgokban se támaszkodj teremtményekre, mert ez nem tetszik nekem. Lelkedben én magam akarok lakni. Lelkierôt és világosságot adok neked. Helyettesem ajkáról megtudod, hogy én vagyok benned, s minden félelmed eloszlik, mint a köd a nap sugarainak hatására.''

296   + Legfôbb Jó! Úgy akarlak szeretni, mint még senki a világon. Éltem minden pillanatával dicsérni akarlak Téged, s akaratomat tökéletesen egyesíteni a Te szent akaratoddal. Életem nem egyhangú és szürke, hanem sokszínû, mint egy illatos virágoskert, melybôl nem tudom, melyik virágot szakítsam le elsônek: a szenvedés liliomát, a felebaráti szeretet rózsáját vagy az alázatosság ibolyáját? Nem fogom felsorolni összes kincsemet, melyekkel mindennap özönnel rendelkezem. Nagy dolog az adott pillanatot kihasználni.

297   + Jézus, legfôbb Világosság, add, hogy megismerjem önmagam, s hatolj világosságoddal sötét lelkembe. Töltsd be magaddal lelkem mélységét, mert Te vagy egyedül [...]

298   Ó, Jézusom! Élet, Út, Igazság! Kérlek, tarts magadnál, mint édesanya tartja keblén csecsemôjét, mert én nemcsak gyámoltalan gyermek, hanem egy halom nyomorúság és semmiség vagyok.

299   (130)	+ A lélek titka	Vilnius, 1934.

Midôn egy alkalommal a gyóntatóm megparancsolta, hogy kérdezzem meg Jézustól, mit jelent az a két sugár, melyek a képen láthatók,[131] -- megígértem, hogy megkérdezem.

Imám alatt ezeket a szavakat hallottam bensômben: ,,A két sugár a vért és a vizet jelenti. -- A halvány sugár a vizet, mely a lelkeket tisztítja meg; a piros a vért, ami a lelkek élete...

E két sugár irgalmam bensejébôl tört elô, midôn a lándzsa haldokló szívemet megnyitotta a kereszten.

Ezen sugarak elrejtik a lelkeket Atyám haragja elôl. Boldog, aki ezek árnyékában fog élni, mert Isten igazságos keze nem éri el. Azt kívánom, hogy a Húsvét utáni elsô vasárnap az Irgalmasság ünnepe legyen.

300   + Kérd meg hûséges szolgámat,[132] hogy ezen a napon hirdesse az egész világnak ama nagy irgalmasságomat, hogy aki ezen a napon az Élet Forrásához járul, bûnei és az értük járó büntetés teljes elengedését nyeri el.

+ Az emberiség mindaddig nem talál békét, míg nem fordul bizalommal irgalmamhoz.

+ Ó, hogy megsebez a lélek bizalmatlansága! Az ilyen lélek megvallja ugyan, hogy szent és igazságos vagyok, de nem hiszi el, hogy én vagyok az irgalom, nem bízik jóságomban. A gonosz lelkek is dicsérik igazságosságomat, de nem hisznek jóságomban.

Szívem örül az irgalmasság címének.


1. füzet -- 301--400
Napló -- 1. füzet	301--400

301   Hirdesd, hogy Isten legfôbb tulajdonsága az irgalom. Kezem minden mûvét irgalmasságom koronázza meg.''

302   (131) + Ó, örök Szeretet! Azt kívánom, hogy minden teremtett lélek ismerjen meg Téged. Szeretnék pap lenni, s a kétségbeesett, bûnös lelkeknek szünet nélkül hirdetném irgalmadat. Szívesen lennék misszionárius, és elvinném vad országokba a hit fényét, hogy ott is megismerjenek Téged a lelkek, s értük elemésztôdve mártírhalált halhassak, mellyel Te is meghaltál értem és értük. Ó, Jézus, tudom jól, hogy pap, misszionárius, prédikátor is lehetek, s mint mártír halhatok önmagam kiüresítése és az önmegtagadás által, az Irántad és a halhatatlan lelkek iránti szeretetbôl. A nagy szeretet a kis dolgokat is naggyá tudja változtatni, és csak a szeretet teszi értékessé cselekedeteinket. Minél tisztább lesz szeretetünk, annál kevesebb marad bennünk, amit elégethet a szenvedés tüze, s így a szenvedés nem is lesz már számunkra szenvedés. A szenvedés gyönyörûségünkké válik. Isten kegyelme által most elértem egy olyan szívbéli állapotot, melyben érzem, soha boldogabb nem vagyok, mint amikor Jézusért szenvedek, akit szívem minden rezdülésével szeretek.

303   Midôn egy nap nagy szenvedést kellett elviselnem, kötelességeimtôl Jézushoz menekültem, s kértem, adjon erejébôl. Rövid ima után örömmel és buzgalommal telve tértem vissza munkámhoz. Egyik nôvértársam ekkor megjegyezte: ,,Nôvér, ma biztosan sok öröm érte, mert csak úgy ragyog. Isten bizonyára nem is ad semmilyen szenvedést önnek, csak örömet.'' Azt válaszoltam: ,,Téved, nôvér, éppen akkor, amikor sokat szenvedek, nagyobb az örömem is -- s ha kevesebbet szenvedek, örömem is csekélyebb.'' Ez a lélek azonban elárulta, hogy nem ért engem. Próbáltam megmagyarázni neki: ,,Ha sokat szenvedünk, sok alkalmunk van bebizonyítani Istennek, mennyire szeretjük Ôt. Ha kevesebb a szenvedés, kevesebb alkalmunk van erre. Ha pedig egyáltalán nem szenvedünk szeretetünk se nem nagy, se nem tiszta. Isten kegyelmével eljuthatunk aztán odáig, hogy a szenvedés gyönyörré változik részünkre, mert a szeretet elôidézheti ezt a tiszta lelkekben.''

304   (132) + Jézusom, egyetlen reményem! Köszönöm Neked ezt a könyvet, melyet felnyitottál lelki szemeim elôtt. Ez a könyv a Te irántam való szeretetedbôl származó szenvedésed. Ebbôl a könyvbôl tanultam meg, hogyan kell szeretni Istent és a lelkeket. Ebben a könyvben mérhetetlen kincsek rejlenek számunkra. Ó, Jézus, mily kevés lélek ért meg Téged szeretetbôl fakadó szenvedésedben! Mily nagy a Te Szentséges Szívedben égô legtisztább szeretet tüze! Boldog az a lélek, amely megértette Jézus Szívének szeretetét!

305   Legfôbb kívánságom, hogy a lelkek mint örök boldogságukat ismerjenek fel Téged. Higgyenek jóságodban, s magasztalják végtelen irgalmadat.

306   Kértem Istent, részesítsen abban a kegyelemben, hogy természetem ellenálló és erôs legyen azokkal a hatásokkal szemben, melyek néha el akarnak téríteni a szabályzat szellemétôl és az apróbb rendelkezésektôl. Kis molyok ezek, amelyek lelki életünket szét akarják rágni, és ez biztosan sikerül is nekik, ha a lélek, bár tudatában van ezeknek az apró vétségeknek, ennek ellenére elhanyagolja, mert jelentéktelen dolgoknak tartja ôket. A szerzetesrendben én semmit sem tartok csekélységnek. Nem fontos, hogy néha kellemetlenségekbe és megjegyzésekbe ütközöm, fontos az, hogy lelkem harmonikus egységben éljen a szabályzat, fogadalmaim és a rendi elôírások szellemével.

Ó, Jézusom! Szívem gyönyörûsége, Te ismered vágyaimat. El szeretnék rejtôzni az emberi tekintetek elôl. Úgy élni, mintha nem élnék. Tisztán szeretnék élni, mint a mezô virágai. Azt akarom, hogy szeretetem mindig Feléd irányuljon, mint egy virág, mely mindig a nap felé fordul. Azt akarom, hogy szívem virágának illatát és üdeségét Neked ôrizzem. Isteni tekinteted elôtt akarok élni, mert Te egyedül elég vagy nekem. Ha Veled vagyok, Jézus, semmitôl sem félek, mert semmi sem árthat nekem.

307   (133) + 1934. Nagyböjt idején házunk és kápolnánk felett nagy világosságot és nagy sötétséget pillantottam meg. Láttam e két hatalom harcát.

308   1934. Nagycsütörtök. Jézus ezt mondta: ,,Azt akarom, hogy áldozatul ajánld fel magad a bûnösökért, különösen azokért, akik elvesztették reményüket Isten irgalmában.''

Isten és a lelkek -- A felajánlás aktusa

309   Az ég és föld jelenlétében, az angyalok minden kara, a Szentséges Szûz Mária és minden égi Hatalom elôtt kijelentem a Szentháromság Egy Istennek, hogy ma egyesülve Jézus Krisztussal, a lelkek Megváltójával, önként áldozatul ajánlom fel magam a bûnösök megtéréséért, különösen azokért, akik elvesztették reményüket Isten irgalmában. Ez az áldozat abban áll, hogy tökéletesen alárendelem magamat Isten akaratának, s magamra vállalom a bûnösök lelkében élô összes szenvedést, félelmet és aggodalmat; viszonzásul átengedem nekik lelkem minden vigaszát, melyet az Istennel való érintkezésbôl nyerek. Egyszóval mindent felajánlok értük: a szentmiséket, a Szentáldozásokat, a bûnbánatot, az önmegtagadásokat és imákat. Nem félek a csapásoktól -- az isteni igazságosság büntetéseitôl -- mert egyesültem Jézussal. Ó, Istenem, elégtételt akarok adni Néked ily módon azokért a lelkekért, akik nem bíznak jóságodban. Teljes reménnyel bízom irgalmad tengerében. Uram, Istenem, ki részem vagy örökre, ezt a felajánlást nem saját erômre támaszkodva teszem, hanem Jézus Krisztus érdemeire alapozva. Ezt a felajánlást mindennap meg fogom ismételni azzal az imádsággal, melyet Te magad tanítottál nekem, Jézusom:

,,Ó, Jézus Szívébôl az irgalom forrásaként fakadó Vér és Víz, bízom Benned.''

A Legszentebb Oltáriszentségrôl nevezett Fausztina nôvér Nagycsütörtökön, a szentmise alatt. [1934. Március 29.]

310   (134) -- ,,Részt adok neked az emberi nem megváltásából. Enyhülésem vagy haláltusám percében.''

311   Midôn megkaptam gyóntatómtól[133] az engedélyt, hogy a fenti felajánlást megtegyem, hamarosan felismertem, hogy Istennek kedves volt ez az aktus, mert mindjárt érezni kezdtem következményeit. Egy pillanat alatt lelkem mintha sziklává vált volna: közömbös lett, tele kínnal és nyugtalansággal. Különbözô káromlások és átkozódások hatoltak fülembe. Szívemben kétségbeesés és bizalmatlanság vert tanyát. Ez azoknak a szegényeknek a lelkiállapota, amelyet magamra vettem. Az elsô pillanatban nagyon megrémültem ezektôl a szörnyûségektôl, de az elsô szentgyónásnál megnyugodtam.

312   + Midôn egy nap a kolostoron kívülre mentem gyónni, úgy adódott, hogy éppen a lelkiatyám[134] mondta a szentmisét. Kis idô múlva megláttam az oltáron a kis Jézust, aki kedvesen és örömmel nyújtotta kezecskéjét a pap felé, de a pap kezeibe vette ezt a bájos Gyermeket, összetörte, és elevenen megette. Az elsô pillanatban ellenérzés támadt bennem a pappal szemben. Hogy bánhat így a kis Jézussal? De ugyanebben a pillanatban világossá vált elôttem, hogy ez a pap igen kedves Isten elôtt.

313   + Midôn a képet festô mûvésznél[135] voltam, és láttam, hogy Jézus képe nem olyan szép, mint amilyen Ô a valóságban, ez nagyon elszomorított, de bánatomat mélyen elrejtettem a szívembe. Amikor eljöttünk a festôtôl, a fônöknô anya[136] benn maradt a városban, hogy elintézzen néhány dolgot. Én pedig hazamentem egyedül. Otthon azonnal bementem a kápolnába, és keserves sírásra fakadtam. Azt mondtam az Úrnak: ,,Ki tud Téged olyan szépre lefesteni, mint amilyen vagy?'' Erre ezeket a szavakat hallottam: ,,Nem a színek és az ecsetvonások szépségében van ennek a képnek a nagysága, hanem az én kegyelmemben.''

314   + Midôn egy délután kinn jártam a kertben, ezt mondta az Ôrangyalom: ,,Imádkozz a haldoklókért!'' Rögtön elkezdtem a kertésznôvérekkel együtt a rózsafüzért imádkozni. Aztán egyéb imákat mondtunk a haldoklókért. Ima után a tanulók vidáman beszélgetni kezdtek egymás közt. (135) Hangos szavaik ellenére lelkemben a következôket hallottam: ,,Imádkozz értem!'' A szavakat nem értettem pontosan, ezért néhány lépéssel odébb mentem a tanulóktól, s elgondolkodtam, ki kéri az imámat? Hirtelen meghallottam: ,,Én vagyok ... nôvér.''[137] Ez a nôvér Varsóban volt, én pedig jelenleg Vilniusban vagyok. ,,Imádkozz értem, míg csak azt nem mondom, hagyd abba. Haldoklom.'' Azonnal elkezdtem bensôségesen imádkozni érte a haldokló Jézus Szívéhez. Háromtól ötig egyfolytában imádkoztam érte. Ötkor hallottam, hogy így szól: ,,Köszönöm'' -- Megértettem, hogy meghalt. A következô nap a szentmisén is buzgón imádkoztam a lelkéért. Délután kaptunk egy lapot, amelyen közölték, hogy ...nôvér meghalt ebben és ebben az órában. Megértettem, hogy ez volt az az idô, amikor kérte, hogy imádkozzam érte.

315   + Szûzanyám! A Te lelked elmerült a keserûség tengerében. Nézz gyermekedre, taníts meg szenvedni és szeretni a szenvedésben. Erôsítsd meg a lelkemet, ne törje meg a fájdalom. Kegyelmek Anyja -- taníts meg engem Istennel élni.

316   Egy alkalommal meglátogatott a Szûzanya. Szomorú volt, szemeit a földre szegezte. Megértette velem, hogy valami mondanivalója lenne számomra, ugyanakkor azt is értésemre adta, hogy nem szívesen beszél errôl. Mikor ezt megértettem, kértem a Szûzanyát, mondja csak amit akar, és nézzen rám. Jóságos mosollyal rám nézett, s ezt mondta: ,,Szenvedésben lesz részed betegséged és az orvosok miatt. A képpel kapcsolatban is sok szenvedés ér majd, de ne aggódj!'' Másnap megbetegedtem, és sokat szenvedtem, ahogy a Szûzanya megmondta, de lelkem felkészült a szenvedésre. A szenvedés életem állandó kísérôje.

317   Ó, Istenem, egyetlen reményem! Beléd helyeztem minden bizodalmamat, s tudom, nem fogok csalódni.

318   (136) Szentáldozás után néha különös módon érzem Isten jelenlétét. Érzem, hogy Isten a szívemben van. De ez az érzés nem akadályoz kötelességeim teljesítésében. Még akkor is, ha fontos, több figyelmet igénylô munkát végzek, megmarad ez a bensôséges kapcsolatom Istennel. Vele megyek dolgozni, vele a rekreációra, vele szenvedek, vele osztom meg örömömet, Benne élek, és Ô pedig bennem. Sohase vagyok egyedül, mert Ô állandó társam. Minden pillanatban jelen van bennem. Bizalmasságunk szoros, vér- és életkapcsolatunkból fakad.

319   1934.8.9. A csütörtöki éjszakai imádás.[138] 23 órától 24 óráig végeztem imádási órámat. E szentségimádást a megrögzött bûnösök megtéréséért ajánlottam fel, fôleg azokért, akik elvesztették reményüket Isten irgalmasságában. Azon elmélkedtem, mily sokat szenvedett értünk Isten, mily sok szeretetet mutatott irántunk, s mi mégsem hisszük el, hogy ennyire szeret minket. Ó, Jézus, ki érti ezt? Mily fájdalmat jelent ez az Üdvözítônek! Mivel gyôzzön meg minket szeretetérôl, ha maga a halála sem tud meggyôzni? Az egész mennyországot hívtam, hogy velem együtt nyújtsanak elégtételt a hálátlan lelkekért az Úrnak.

320   Jézus tudatta velem, milyen kedves Elôtte az engesztelô ima. Azt mondta: ,,Egy alázatos és szeretô lélek imája lefegyverzi Atyám haragját, s levonja az áldások tengerét.'' Az imaóra után a cellámba vezetô út felénél körülvett egy sereg óriási fekete kutya. Ugráltak, üvöltöttek, s darabokra akartak szaggatni. Észrevettem, hogy ezek nem kutyák, hanem ördögök. Egy közülük dühösen ezt mondta: ,,Amiért ezen az éjszakán annyi lelket elvettél tôlünk, darabokra fogunk szaggatni.'' -- Azt válaszoltam: ,,Ha ez a legirgalmasabb Isten akarata, szaggassatok darabokra, megérdemlem, mert minden bûnös közül a legnyomorultabb vagyok, Isten pedig minden idôben szent, igazságos és végtelenül irgalmas.'' E szavakra így kiáltottak: ,,Meneküljünk innen, mert nincs egyedül! Vele van a Mindenható!'' Eltûntek, mint a por és az utcazaj. Én pedig nyugodtan bementem a cellámba, Te Deumot mondtam, s elgondolkodtam Isten végtelen és mélységes irgalmán.

(137)	1934.8.12.

321   Hirtelen gyengeség -- halálkín. Ez még nem az igazi halál volt, a valódi életbe való távozás, csak kínjának megtapasztalása. Borzalmas a halál, bár az örök életet adja nekünk. Hirtelen rosszul lettem, nem kaptam levegôt, minden elfeketedett a szemem elôtt, s éreztem, elhalnak a tagjaim. A fulladás érzése szörnyû. Ennek az érzésnek egyetlen pillanata is mérhetetlenül hosszú... A bizalom ellenére egy különös félelem is társul vele. A végsô szentségekhez akartam járulni. De a vágyakozás ellenére a szentgyónás most nehezemre esik. Nem tudja az ember, mit mond, valamit elkezd, mást meg nem tud befejezni. -- Ó, Isten ôrizzen meg minden lelket attól, hogy a gyónást az utolsó órára halassza. Felismertem a pap szavainak nagy erejét, mely ilyenkor a beteg lelkére hat. Midôn lelkiatyámtól megkérdeztem, hogy kész vagyok-e Isten elé állni, és nyugodt lehetek-e, azt felelte: ,,Tökéletesen nyugodt lehetsz, nemcsak most, de minden heti gyónás után is.'' -- Isten kegyelme, mely a papnak e szavait kíséri, óriási. A lélek erôt és bátorságot érez a harcra.

322   Ó, anyám, te rendi közösség! -- Mily édes benned élni, de még jobb itt meghalni.

323   Miután részesültem a végsô szentségekben, tökéletes javulás következett be állapotomban. Egyedül maradtam. Fél óra múlva megismétlôdött a roham, de már nem olyan erôsen, mivel az orvosi beavatkozás enyhítette.

Szenvedéseimet összekötöttem Jézus szenvedéseivel, s felajánlottam magamért s azon lelkek megtéréséért, akik kételkednek Isten jóságában. Hirtelen megtelt a cellám fekete alakokkal, akik telve voltak irántam dühös indulattal és gyûlölettel. Egyikük azt mondta: ,,Átkozott vagy, s Az is, aki benned van, mert már kezdesz kínozni bennünket a pokolban is.'' Amint kimondtam: ,,És az Ige testté lett, és miköztünk lakozik'' -- a sötét alakok nagy zaj közepette eltûntek.

324   Következô napon nagyon gyengének éreztem magamat, de fájdalmakat nem éreztem. A Szentáldozás után megpillantottam az Úr Jézust úgy, ahogy egyik imádási órán láttam. Tekintete átjárta lelkemet, a legkisebb porszem sem maradt rejtve Elôtte. Azt mondtam: ,,Azt hittem, Jézus, hogy magadhoz veszel.'' Jézus azt válaszolta: ,,Akaratom még nem teljesült benned egészen, még a földön kell maradnod, de már nem sokáig. Bizalmad nagyon tetszik nekem, de szereteted legyen erôsebb. (138) A tiszta szeretet erôt ad a léleknek a haláltusában is. Mikor a kereszten haldokoltam, nem magamra gondoltam, hanem a szegény bûnösökre, s értük az Atyához imádkoztam. Azt akarom, hogy az utolsó pillanataid is teljesen hasonlóak legyenek az én utolsó pillanataimhoz a kereszten. Egyetlen ár van, amiért megvehetjük a lelkeket -- ez az ár: az én kereszthalálom szenvedéseivel egyesített szenvedés. A tiszta szeretet megérti ezeket a szavakat, a testi szeretet nem fogja fel ôket soha.''

325   1934. Mária Mennybevételének ünnepén nem voltam szentmisén. -- Nem engedte meg a doktornô.[139] Így a cellámban imádkoztam bensôségesen. Kis idô múlva megpillantottam a Szûzanyát kimondhatatlan szépségben. -- Azt mondta: ,,Leányom, imát, imát és újra csak imát kérek tôled a világért és fôleg Hazádért. Kilenc napig végezz engesztelô Szentáldozást, s kapcsolódj bensôségesen a szentmise áldozatba. A kilenc nap alatt áldozatként fogsz állni Isten elôtt. Mindenhol, mindig és minden idôben, akár nappal, akár éjjel, ahányszor felébredsz, imádkozz lelkedben. Lélekben mindig lehet imádkozni.''

326   Egyszer azt mondta nekem Jézus: ,,Tekintetem ezen a képen olyan, mint tekintetem a kereszten.''

327   A gyóntatóm[140] egyszer megkérdezte, hogyan legyen elhelyezve a felirat a képen? A teljes szöveg ugyanis nem fér el rajta. Azt válaszoltam, hogy imádkozom, és a következô héten válaszolok. Midôn kiléptem a gyóntatószékbôl, s elhaladtam a Legszentebb Oltáriszentség mellett, bensôleg megvilágosodott elôttem, mi legyen a felirat. Jézus emlékeztetett arra, amit az elsô alkalommal mondott; hogy ennek a három szónak kell szerepelnie: ,,Jézusom, bízom Benned.'' Megértettem, hogy Jézus szeretné, ha az egész szöveg szerepelne a képen, de nem kívánja kifejezetten ezt az említett szavakon kívül.

,,Átadok az embereknek egy edényt, mellyel az irgalmasság forrásához jöhetnek kegyelmet meríteni. Ez az edény nem más, mint ez a kép a következô felírással: Jézusom, bízom Benned.''

328   Ó, legtisztább Szeretet, tölts el, s teljességgel uralkodj szívemben és segíts a lehetô leghûségesebben teljesíteni szent akaratodat.

329   (139) A háromnapos lelkigyakorlat vége elôtt láttam egyszer magam, amint botladozva, göröngyös úton járok. Látom, hogy jön mögöttem egy alak, aki állandóan támogat, én azonban nem örülök ennek, és kérem, hogy menjen el, mert egyedül akarok menni. De ez az alak nem hagyott el egyetlen pillanatra sem. Nem tudtam felismerni. Türelmetlen lettem, megfordultam, és eltoltam magamtól. Akkor láttam meg, hogy ez a fônöknô anya.[141] Ugyanekkor felismertem hogy nem is ô, hanem maga Jézus az. Az Úr mélyen a szemembe nézett, s tudtomra adta, milyen fájdalmat okoz neki, ha akár a legcsekélyebb dologban is nem követem a fônöknô anya akaratát. -- ,,Az ô akarata az én akaratom.'' Nagyon kértem, bocsásson meg, s igen szívemre vettem ezt az intelmet.

330   + Egyszer megkért a gyóntatóm, imádkozzam a szándékáért. -- Elkezdtem a Szûzanyához egy kilencedet. Ez kilencszer elmondott Üdvöz légy, Királynôbôl állt. A kilenced végén megpillantottam a Szûzanyát a kis Jézussal a karján s a gyóntatómat, aki a Szûzanya elôtt térdelt, s beszélt Vele. Nem tudtam megérteni, mit [mirôl] beszél a Szûzanyával, mert ezalatt a kis Jézussal beszéltem, aki Anyja karjából lejött hozzám, s közeledett felém. Szépsége csodálatba ejtett. Ekkor meghallottam a Szûzanya néhány szavát, melyet a paphoz intézett. Valamennyit azonban nem hallhattam. Amit hallottam: ,,Én nemcsak a mennyország Királynôje vagyok, hanem az Irgalom Anyja, és a te Édesanyád is.'' Kinyújtotta jobb kezét, mellyel a palástját fogta, s betakarta vele ezt a papot. Ezután eltûnt a jelenés.

331   Mily nagy kegyelem, ha az embernek van lelki vezetôje! Gyorsabban haladhatunk elôre az erényekben, világosabban felismerjük Isten akaratát, s hûségesebben követhetjük azt. Így biztosan, veszélytelen úton haladunk. A lelkiatya átsegít a zátonyokon, amelyeken a lélek szétzúzódnék. Isten, bár elég késôn, de megadta nekem ezt a kegyelmet, melynek nagyon örülök, mert látom, hogy támogatja Isten a lelki vezetô kívánságát. Elmondok egy példát a számtalan esetbôl, melyek velem történtek meg. Minden este kérni szoktam az Úrtól a másnapi elmélkedési pontokat.[142] Most azt mondta: ,,Gondolkozz el Jónás prófétán és küldetésén.'' Megköszöntem az Úrnak, de lelkemben gondolkodni kezdtem: (140) ,,Mi ez a szokatlan, az eddigiektôl oly eltérô elmélkedés?'' Lelkem egész buzgóságával kezdtem elmélkedni, s rájöttem, hogy ebben a prófétában magamra ismerhetek. Én is gyakran igyekszem kibújni a feladat alól, mint ô, mondván, hogy más jobban tudná teljesíteni Isten akaratát, és nem értem meg, hogy Ô mindent megtehet, s Mindenhatósága annál szembetûnôbb lesz, minél hitványabb eszközt használ fel. Ezt Isten tette ilyen világossá elôttem. Délután gyónás volt a Kongregációban. Midôn elôadtam lelkiatyámnak a küldetésre[143] vonatkozó aggodalmamat, aminek véghezviteléhez Isten engem, mint alkalmatlan eszközt akar felhasználni, az atya azt mondta, hogy akár akarjuk, akár nem, teljesítenünk kell Isten akaratát, és példának Jónás prófétát hozta fel. Gyónás után arra gondoltam, vajon honnan tudhatta a gyóntató atya, hogy Isten épp azt mondta, hogy Jónás prófétáról elmélkedjem, hiszen nem említettem ezt a gyónásomban. Azonnal meghallottam a hangot: ,,Amikor a pap engem helyettesít, nem ô mûködik, hanem én mûködöm általa. Az ô kívánságai az enyémek.'' Látom, miként védi Jézus helyetteseit. Maga mûködik bennük.

332   + Csütörtök. Mikor elkezdtem a szent órát, el akartam mélyedni Jézus szenvedéseiben az Olajfák hegyén. De meghallottam lelkemben: ,,Elmélkedj a Megtestesülés titkain!'' Hirtelen megjelent elôttem sugárzó szépségében a kis Jézus, aki arról beszélt, mennyire tetszik Istennek a lélek egyszerûsége. ,,Bár felfoghatatlan a nagyságom, mégis csak a kicsinyekkel érintkezem -- tôled is a lelki gyermekséget kívánom.''

333   Most látom világosan, hogyan mûködik Isten a lelkiatyán keresztül, és milyen hû az ígéreteihez. Két hete utasított a lelkiatyám, hogy gondolkozzam el errôl a lelki gyermekségrôl. Eleinte nehezemre esett, de a lelkiatya nem volt tekintettel nehézségeimre, s utasított, hogy a továbbiakban is gondolkozzam ezen. ,,A gyakorlatban ez a gyermekség a következôkben nyilvánuljon meg: egy gyermek nem foglalkozik sem a múlttal, sem a jövôvel, csak a jelen pillanatban él. Önnél, nôvér, ki akarom emelni ezt a lelki gyermekséget, de nagyon nyomatékosan.''

334   S látom, hogy a gyóntatóm véleményét támogatja az Úr Jézus, azáltal, hogy ebben az idôben nem tanítóként, felnôtt férfiként jelenik meg elôttem, hanem kisgyermek képében. A felfoghatatlan Isten leereszkedik hozzám egy kisgyermek alakjában. Lelki szemeim azonban nem maradnak meg ezen a felszíni síkon. Bár kisgyermek alakját vetted fel, én mégis a halhatatlan, határtalan Urat, az urak Urát látom Benned, akit a tiszta lelkek (141) éjjel-nappal dicsérnek, akiért a szeráfok szíve a legtisztább szeretet izzásában ég. Ó, Jézus Krisztusom! Az Irántad való szeretetben szeretném túlszárnyalni ôket. Kérlek benneteket, tiszta lelkek, bocsássátok meg nekem a bátorságot, hogy veletek hasonlítom össze magamat. Én -- a nyomorúság mélysége vagyok, de Te, Istenem, aki az irgalom felfoghatatlan mélysége vagy, szívj fel engem, mint ahogyan a nap tüze felszívja a csepp harmatot. Szeretô pillantásod betölt minden szakadékot. Kimondhatatlan boldognak érzem magam Isten nagyságának láttán. Isten nagyságát látni -- ez tökéletesen elég nekem ahhoz, hogy az egész örökkévalóságon át boldog legyek.

335   Egyszer, amikor Jézust kisgyermek alakjában láttam meg, ezt kérdeztem: ,,Jézus, miért kisgyermek alakjában beszélsz most velem? Hiszen én Benned mégis csak a határtalan Istent látom, Teremtômet és Uramat.'' Jézus azt válaszolta, hogy amíg meg nem tanulom az egyszerûséget és alázatosságot, kisgyermekként fog velem beszélni.

336   + 1934. Az egyik szentmise alatt, melyen az Úr Jézus ki volt helyezve a Szentségtartóban, a Szentáldozás elôtt megpillantottam a Legszentebb Ostyából sugárzó két sugarat, úgy, ahogyan az a képen látható: az egyik piros, a másik halvány. Visszatükrözôdtek minden nôvéren és tanulón, de nem mindegyiken egyformán. Néhányukon alig lehetett látni. Ez a gyermekek lelkigyakorlatának utolsó napján történt.

337   + 1934.11.22. Egyszer azt mondta a lelkiatyám,[144] hogy jól gondolkodjam el magamról, s vizsgáljam meg, nincs-e bennem kötôdés valamely tárgyhoz, teremtményhez, esetleg magamhoz, s nincs-e bennem haszontalan fecsegés -- mivel mindez zavarja Jézus háboríthatatlan mûködését lelkemben. Isten féltékeny a szívünkre, s azt akarja, hogy egyedül csak Ôt szeressük.

338   Midôn utánagondoltam ennek a dolognak, megállapítottam, hogy nincs olyan, amihez túlzottan ragaszkodnék. De mint minden másban, itt is félek önmagamtól, és nem bízom magamban. Az aprólékos vizsgálódástól kimerülve bementem a Legméltóságosabb Oltáriszentséghez, s lelkem egész erejével kértem Jézust: ,,Jézusom, Jegyesem, szívem Kincse, (142) Te tudod, hogy csak Téged ismerlek, és Rajtad kívül nem ismerek más szeretetet, de ha bármihez is kötôdnék Rajtad kívül, kérlek, könyörgök Hozzád, Jézus, irgalmad hatalma küldje rám a halált azonnal, mert ezerszer inkább meghalnék, mintsem hogy egyszer a legkisebb dologban is hûtlen legyek Hozzád.''

339   Akkor nem tudom honnan, elém állt Jézus, túlvilági szépségben, fehér ruhában, felemelt kezekkel -- s a következô szavakat intézte hozzám: ,,Leányom, szívedben megpihenek, benne tetszésem találom. Mindent megtalálok benne, amit sok lélek megtagad tôlem. Mondd meg ezt helyettesemnek.'' -- S ekkor semmit sem láttam -- de lelkemet elárasztotta a vigasztalás tengere.

340   Megértettem, Jézus, hogy Irántad való szeretetemet semmi sem tudja megakadályozni, se szenvedés, se kellemetlenségek, se tûz, se kard, de még a halál sem. Erôsebbnek érzem magam, mint ezek valamennyien. Semmi sem hasonlítható a szeretethez. Látom, hogy a legkisebb dolgok is, amelyeket az Istent ôszintén szeretô lélek teljesít, nagy értékkel bírnak az Ô szent szemeiben.

341   1934.5.11. Egyik napon kora reggel, amikor kinyitottam embereink[145] elôtt a kaput, hogy kiengedjem ôket, rövid idôre betértem a kápolnába, hogy egyperces látogatást tegyek Jézusnál, s megújítsam napi szándékaimat. ,,Jézusom, ma felajánlom Neked minden fájdalmamat, önmegtagadásomat és imámat a Szentatya szándékára, hogy jóváhagyja az Irgalmasság ünnepét. Szeretnék még egy dolgot is szóvá tenni. Nagyon csodálkozom, hogy nekem az Irgalmasság ünnepérôl kell beszélnem, hiszen azt mondják, hogy van már ilyen ünnep.[146] Miért kell akkor errôl szólni?''

Jézus válasza: ,,Ki tud az emberek közül errôl? -- Senki. Sokszor még azok se, akiknek ezt az irgalmat hirdetni és tanítani kellene az embereknek. Ezért akarom, hogy ezt a képet Húsvét utáni elsô vasárnapon ünnepélyesen megáldják, és nyilvánosan tiszteljék, hogy minden lélek ismerje.

Mondj el a Szentatyáért egy kilencedet. Ez 33 részbôl álljon. Ennyiszer ismételd meg azt az imát az Irgalmassághoz, amit neked tanítottam.''

342   (143) A szenvedés a legnagyobb kincs a földön. -- Ez tisztítja meg a lelket. A szenvedésben ismerjük meg az igaz barátot. Az igazi szeretetet a szenvedés hômérôjével mérik.

343   Jézusom, köszönöm Neked a napi apró kereszteket, szándékaim megakadályozását, a közösségi élet terhét, szándékaim rossz értelmezését, a mások által okozott megaláztatásokat, az elszenvedett rideg bánásmódot, az alaptalan vádaskodást, a gyenge egészséget és a kimerültséget, a saját akaratomról való lemondást, az énem megtagadását, az elismerés hiányát mindenben, s minden tervem megakadályozását.

Köszönöm Neked, Jézus, a bensô kínokat, a lélek érzéketlenségét, a félelmet és bizonytalanságot, a sötétséget és bensô homályt, a kísértéseket és különféle megpróbáltatásokat, azokat a kínokat, amelyeket nehéz kifejezni, fôleg azokat, melyeket senki sem ért meg, a halál óráját, benne a harc nehézségét és keserûségét.

Köszönöm, Jézusom, hogy Te ittad ki elôször a keserûség kelyhét, mielôtt azt enyhébb formában nekem nyújtottad. Ezt a kelyhet most a Te szent akaratodból emelem ajkaimhoz. Legyen meg a Te akaratod. Történjék meg velem, amit bölcsességed még az idôk kezdete elôtt elhatározott. A rendelésed kelyhét utolsó cseppig ki akarom inni, anélkül, hogy keresném az okokat. Örömöm a keserûségben lelem, s reménytelenségben van a bizalmam. Benned, Uram, jó minden, amit atyai szíved ad; nem helyezem a vigaszt a keserûség fölé, sem a keserûséget a vigasz fölé. Köszönet Néked mindenért, Jézus. Gyönyörûség szemlélni Téged, felfoghatatlan Isten! Lelkem ebben a titokzatos létben él, itt érzem otthon magam. Jól ismerem Jegyesem lakását. Érzem, hogy nincs egyetlen csepp vérem sem, mely ne lángolna a szeretettôl Érted!

Ó, teremtetlen Szépség! Aki egyszer Téged megismert, nem tud mást szeretni. Érzem lelkem feneketlen mélységét -- és semmi sem tudja kitölteni azt, egyedül csak Isten. Érzem, hogy elmerülök Benne, mint egyetlen homokszem a feneketlen tengerben.

(144)	1934.12.20.

344   Egy este, amint bementem a cellámba, megláttam az Úr Jézust mintegy a szabad ég alatt kitéve a monstranciában. Lábainál ott volt a gyóntatóm, mögötte meg sok magas rangú pap, akiknek öltözékét még sohasem láttam, csak látomásban. Távolabb különbözô rangú papok s áttekinthetetlen embertömeg állt, amit szemeim nem tudtak befogadni. Az Ostyából elôtört a két sugár, ahogy a képen látni. Szorosan összekapcsolódtak, de nem vegyültek össze. Gyóntatóm kezeibe áramlottak, majd a többi pap kezeibe, s onnan az emberekhez, majd vissza az Ostyába. Végül újra a cellámban találtam magam, amint oda bementem.

345   1934.12.22. Midôn a heti gyónásra mentem, lelkiatyámat misézés közben találtam. A mise harmadik részében megpillantottam a kis Jézust, aki valamivel kisebb volt, mint általában, és azzal a különbséggel, hogy violaszínû ruhában volt, és nem fehérben mint máskor.

346   1934.12.24. Szenteste. Reggel a szentmisén éreztem Isten közelségét. Lelkem öntudatlanul elmerült Benne. Ezt hallottam: ,,Kedves lakhely vagy számomra. Benned pihen az én Lelkem.'' E szavaknál Isten pillantása szívem legmélyéig hatolt. S látván saját nyomorúságomat, lélekben megalázkodtam, s csodáltam Isten nagy irgalmát, hogy egy ilyen nyomorúsághoz közeledik a leghatalmasabb Úr.

A Szentáldozás alatt öröm árasztotta el a lelkemet. Éreztem bensôséges egyesülésemet az Istenséggel. Mindenhatósága átjárta teljes lényemet. Egész nap különös módon éreztem Isten közelségét, s bár kötelességeim a nap folyamán nem engedték, hogy akár csak egy percre is betérjek a kápolnába, mégsem volt egyetlen pillanatom sem, amikor ne lettem volna együtt Istennel. Jelenlétét erôsebben éreztem, mint bármikor. (145) Szüntelen köszöntöttem a Szûzanyát beleélve magam az Ô lelkületébe, és kértem, tanítson meg az Isten iránt igaz szeretetre. Hallottam válaszát: ,,Éjjel a szentmisén megosztom veled boldogságom titkát.''

A vacsora hat óra elôtt volt; a közös örvendezés és ostyatörés közben a jellemzô külsô zaj ellenére, mely a jókívánságokat kíséri, egy pillanatra sem vesztettem el Isten jelenlétét. Vacsora után gyorsan elvégeztük a munkákat, s kilencre már az imádáson lehettem a kápolnában. Engedélyt kaptam, hogy ébren várhassam meg az éjféli misét. Kimondhatatlanul örültem: kilenc órától tizenkét óráig volt szabad idôm. 9 órától 10-ig szent órát tartottam a szüleimért és az egész család szándékára. 10-tôl 11-ig imádást tartottam lelki vezetôm szándékára. Elôször is hálát adok, hogy ezt a látható segítséget megkaptam Istentôl ígérete szerint. Ezután világosságot kértem Istentôl lelkiatyám részére, hogy tisztán lássa lelkiállapotomat, s így vezessen Isten akarata szerint. 11-tôl 12-ig az Anyaszentegyházért imádkoztam, a papságért, a bûnösökért, a missziókért és házainkért. A búcsúkat felajánlottam a tisztítótûzben szenvedô lelkekért.

347   1934.12.24. 12 óra.

Éjféli mise. Midôn elkezdôdött a szentmise, bensô áhítat fogott el. Lelkemben túláradt az öröm. A felajánláskor megláttam Jézust az oltáron. Kimondhatatlanul szép volt. A kisgyermek egész idô alatt nézett minket. Kiterjesztette karocskáit. Átváltozáskor -- nem a kápolnára nézett, hanem fel az égre. Átváltozás után újra ránk pillantott, de már nem sokáig, mert a pap, mint mindig, megtörte és lenyelte. De a ruhácskája most már fehér volt. A második és harmadik napon ugyanígy láttam. Nehéz a lelkemben uralkodó örömet kifejezni. (146) Ez a látomás ezenkívül még három misén megismétlôdött.

348   1934.

Karácsony utáni elsô csütörtök. Teljesen elfelejtkeztem róla, hogy ma csütörtök van, s így nem végeztem el az imádási órát. A többi nôvérrel együtt 9 órakor a hálóterembe mentem. Különös, de sehogy sem tudtam elaludni. Úgy éreztem, mintha valamit még nem teljesítettem volna. Gondolatban végigfutottam a kötelességeimen, de nem tudtam rájönni, mi az. Ez eltartott 10 óráig. Akkor megpillantottam Jézus elgyötört arcát, aki így szólt: ,,Vártalak, hogy megosszam veled szenvedésemet, mert ki értheti meg ezt jobban, mint a menyasszonyom.'' Bocsánatot kértem ridegségemért. Szégyenkeztem, s nem mertem az Úrra nézni. Megtört szívvel arra kértem Jézust, adjon egy tövist a koronájából. Jézus azt felelte, hogy megosztja ezt a kegyelmet, de csak holnap, és a látomás azonnal eltûnt.

349   Másnap reggel az elmélkedés alatt megéreztem fejem bal oldalán a fájdalmas tövist; a fájdalom egész nap tartott. Szüntelenül arra gondoltam, hogyan bírhatta ki Jézus az egész töviskoszorú sok kínját. Szenvedésemet egyesítettem Jézuséval, s felajánlottam a bûnösökért. Négy órakor, amikor imádkozni jöttem, láttam egyik növendékünket, aki tisztátalan gondolatok bûnével szörnyen megbántotta Istent. Láttam azt a személyt is, aki miatt vétkezett. Aggodalom járta át a lelkemet, s kértem Istent, Jézus fájdalmáért szakítsa ki ezt a lelket szörnyû nyomorúságából. Jézus azt felelte, hogy megadja neki ezt a kegyelmet, nem miatta, hanem énmiattam; most értettem meg, mennyire fontos a bûnösökért imádkozni, fôleg növendékeinkért.

350   Életünk valódi apostoli élet. Nem tudok elképzelni házunkban, vagyis Kongregációnkban olyan apácát, akiben nem volna meg ez a lelkület. A lélekmentés buzgalmának kellene égni szívünkben.

351   (147) Ó, Istenem, mily édes Érted szenvedni. Szenvedni a szív legtitkosabb zugában, a legrejtettebb helyen. Rejtve égni, mint észrevétlen áldozat, mely tiszta, mint a kristály, vigasz és részvét nélkül. Lelkem tevékeny szeretetben ég, idômet nem tékozlom el álmodozásokkal. Minden pillanatot kihasználok, mert ez hatalmamban áll. A múlt már nem tartozik hozzám, a jövô nem az enyém. Egész lelkemmel a jelent akarom kihasználni.

352

1935.1.4. Borgia anya elsô rendi káptalanja[147]

Ezen a káptalanon az anya[148] a hitéletet és a kis dolgokban való hûséget hangsúlyozta. A káptalan felénél a következô szavakat hallottam: ,,Kívánom, hogy nagyobb legyen a hitetek az adott pillanatokban. Menyasszonyomnak a legkisebb dolgokban való hûsége nagy örömömre szolgál!'' Ránéztem a keresztre, s láttam, hogy Jézus fejét a refektórium felé fordította, s ajkai mozogtak.

353   Elmondtam ezeket a fônöknônek, aki így felelt: ,,Látja, nôvér, Jézus mennyire akarja, hogy életünk a hitbôl fakadjon.'' -- Amikor a fônöknô elment a kápolnába, s én magamra maradtam, hogy kitakarítsam a szobát, ezeket a szavakat hallottam: ,,Mondd meg minden nôvérnek: azt kívánom, hogy az elöljárókhoz való viszonyukat a hit szellemében éljék.'' Megkértem gyóntatómat, oldjon fel e kötelesség alól.

354   Midôn egy személlyel beszéltem, akinek a képet kellett volna megfestenie, de bizonyos okok miatt mégsem tette -- ezt hallottam a lelkemben: ,,Azt kívánom, hogy ez az illetô legyen engedelmesebb!'' Megértettem, hogy ha a legnagyobbak is az erôfeszítéseink, de nincs rajtuk az engedelmesség pecsétje, nem tetszenek Istennek -- a szerzetesi lélekrôl beszélek. Ó, Istenem, mily könnyû a szerzetben felismerni akaratodat! Nekünk, szerzetesi lelkeknek reggeltôl éjszakáig világosan elô van írva Isten akarata. Azokban a percekben pedig, amikor bizonytalanok vagyunk, ott vannak elöljáróink, akik által Isten szól hozzánk.

355   (148) 1934--1935. Az újév vigíliája. Engedélyt kaptam a virrasztásra és a kápolnában való imára. Egyik nôvér megkért, hogy egy óra szentségimádást ajánljak fel érte. -- Megígértem neki, s egy álló óráig érte imádkoztam. Az imaóra alatt Isten tudomásomra adta, mily kedves Elôtte ez a lélek.

A második órát a bûnösök megtéréséért ajánlottam fel, különösképpen engeszteltem Istent az épp most történt megbántásokért. Mennyi sértés éri Istent!

A harmadik órát lelkiatyám szándékára ajánlottam fel, buzgón fohászkodtam, hogy kapjon megvilágosodást egy bizonyos ügyben.

Végül ütött a tizenkettedik óra, az év utolsó órája. -- A Szentháromság nevében fejeztem be, s az újév elsô óráját is a Szentháromság nevében kezdtem el. Mindhárom Személytôl áldást kértem, s bizalommal néztem az új esztendô elé, amely bizonyosan nem fog szûkölködni a szenvedésekben.

356   Szent Ostya! Melyben benne foglaltatik az Isteni Irgalom testamentuma számunkra, de különösen a szegény bûnösök számára.

Szent Ostya! [Melyben] jelen van Jézus Teste és Vére, mint végtelen irgalmad jele irántunk, de legfôképpen a szegény bûnösök iránt.

Szent Ostya! Örök élet forrása, melyet végtelen irgalmad bôségesen áraszt ránk, de különösen a szegény bûnösökre.

Szent Ostya! Mely magában rejti az Atya, a Fiú és a Szentlélek irgalmasságát irántunk, de legfôképpen a szegény bûnösök iránt.

(149) Szent Ostya! Benned van az irgalom végtelen ára, mely lerója minden tartozásunkat, de legfôképpen a szegény bûnösök tartozásait.

Szent Ostya! Az élôvizek forrása, mely végtelen irgalmadból fakad számunkra, de különösen a szegény bûnösök számára.

Szent Ostya! Mely magában rejti a legtisztább szeretet tüzét, amely az Örök Atya ölén, az irgalom végtelen mélységében ég érettünk, de fôleg a szegény bûnösökért.

Szent Ostya! Melyben rejtve van minden gyengeségünk gyógyszere, [a gyógyszer], amely végtelen irgalmadból, mint éltetô forrásból fakad értünk, de fôként a szegény bûnösökért.

Szent Ostya! Melyben elrejtve van az Isten és köztünk lévô kapcsolat -- az Isten végtelen irgalma irántunk, de különösen a szegény bûnösök iránt.

Szent Ostya! Melyben rejtve van Jézus legédesebb Szívének minden érzése irántunk, de különösen a szegény bûnösök iránt.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk, az élet minden szenvedésében és viszontagságában.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk a sötétségben, bensô és külsô harcainkban.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk életünkben és halálunk óráján.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk a sikertelenség és a kétségek örvényében.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk a hamisságok és árulások között.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk a földet elárasztó sötétségben és istentelenségben.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk, senki által meg nem értett vágyódásunkban és fájdalmunkban.

(150) Szent Ostya! Egyetlen reményünk a hétköznapok fáradozásaiban és szürkeségében.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk reményeink és törekvéseink összeomlásakor.

Szent Ostya! Egyetlen reményünk ellenséges nyilak és a pokol erôfeszítései ellen.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha a nehézségek meghaladják erôimet, s ha látom, hogy erôfeszítéseim eredménytelenek.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha szívemet viharok ide-oda tépik, s aggódó lelkem már a kétségek felé hajlik.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha szívem reszket, s homlokom halálverítékben fürdik.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha minden összeesküszik is ellenem, és sötét kétségbeesés hatol a lelkembe.

Szent Ostya! Bízom benned, ha szemeim világa kihuny minden földi dolog látására, s lelkem elôször pillantja meg az ismeretlen világokat.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha a munka meghaladja erôimet, és a sikertelenség lesz állandó osztályrészem.

Szent Ostya! Bízom Benned, amikor nehezemre esik az erények gyakorlása, s emberi természetem fellázad ellenük.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha ellenséges csapások sújtanak.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha az emberek elítélik fáradozásaimat és erôfeszítéseimet.

Szent Ostya! Bízom Benned, ha elhangzik felettem az ítéleted. Akkor majd irgalmasságod tengerében fogok bízni.

357   + Ó, Szentséges Háromság! Bízom végtelen irgalmadban. Mivel Isten nekem Atyám, gyermeke lévén jogom van Isteni Szívére, s minél nagyobb sötétség vesz körül bennünket, annál tökéletesebbnek kell lenni bizodalmunknak.

358   Nem értem meg, hogyan nem lehet bízni Benne, aki mindent megtehet? Vele mindent megtehetünk, Nélküle semmit. Ô, az Úr, nem engedi meg, hogy megszégyenüljön az, aki minden bizodalmát Beléje helyezi.

359   (151) 1935.1.10. + Csütörtök. Az esti áldás[149] alatt a következô gondolatok kezdtek kínozni: ,,Vajon mindaz, amit Isten nagy irgalmasságáról mondok, nem hazugság vagy képzelgés-e?'' Egy darabig el akartam gondolkozni ezen, amikor lelkemben egy erôs, világos hangot hallottam: ,,Igaz minden, amit jóságomról mondasz, és nincs elég szó jóságom dicséretére.'' Ezek a szavak oly erôsek és világosak voltak, hogy életemet adtam volna, hogy Istentôl erednek. Arról a békérôl ismerem fel Isten szavait, melyek azokat kísérik és bennem maradnak. Ez a béke olyan nagy erôt ad, hogy minden nehézség, kellemetlenség és szenvedés, s maga a halál is semmiségnek tûnik. Ez a világosság feltárta elôttem, hogy a lelkekért vállalt valamennyi erôfeszítésem Isten irgalmának megismertetésére nagyon kedves Isten elôtt. Lelkemben olyan nagy öröm él, hogy nem is tudom, lehetséges-e ennél nagyobb öröm a Mennyországban? Bárcsak hallgatnának -- akár csak egy kicsit is -- az emberek lelkiismeretük hangjára, és a Szentlélek hangjára, azaz sugalmazására! Azt mondom: egy kicsit is -- hiszen ha Isten Lelkének mûködésére bízzuk magunkat egyszer, Ô maga fejezi be mindazt, amire mi nem vagyunk képesek.

360

+ 1935. Újév

Jézus szereti, ha életünk legkisebb dolgaiban is részt vehet, és néha még a legtitkosabb kívánságaimat is teljesíti, melyeket még Elôtte is rejtegetek, pedig tudom, hogy Elôle nem lehet semmit sem eltitkolni.

Szokásban van nálunk, hogy Újévkor egy különleges védôszentet[150] sorsolunk magunknak egész évre. Reggel a szemlélôdéskor feltámadt bennem a titkolt vágy, bárcsak az Eucharisztikus Jézus lenne ez évi különleges patrónusom, akár az elôzô évben. Elrejtettem Jegyesem elôl ezt a vágyamat, mindenrôl beszéltem Vele, csak arról nem, hogy Ôt akarom oltalmazómnak. Amikor reggelizni mentünk az étterembe, az áldás után mindjárt elkezdtük kihúzogatni a védôszentek képecskéit. Amint közeledtem a képekhez, melyeken fel voltak tüntetve a patrónusok, habozás nélkül kihúztam egyet, (152) de önmegtagadásból nem olvastam el rögtön a feliratot. Ekkor már hallottam is lelkemben: ,,Én vagyok a védôszented, olvasd!'' Rögtön megnéztem a feliratot: ,,Védôszent az 1935. évre: -- A Legszentebb Oltáriszentség.'' Szívem megremegett az örömtôl. Észrevétlenül eltávolodtam a nôvérek csoportjától, s rövid idôre az Oltáriszentséghez mentem, hogy szabad folyást engedjek szívem érzelmeinek. Jézus azonban gyengéden figyelmeztetett, hogy most a nôvérek közt van a helyem. Azonnal visszamentem a szabályzatnak megfelelôen.

361   Szentháromság Egy Isten, felfoghatatlan irgalmad nagysága a teremtmények, de különösen a szegény bûnösök iránt. Feltártad irgalmad mélységét, mely sem emberi, sem angyali értelemmel fel nem fogható. Semmiségünk és nyomorúságunk egészen elmerül a Te nagyságodban, ó, végtelen Jóság! Ki tud Téged méltón dicsérni? Van-e olyan lélek, aki megért Téged szeretetedben? Ó, Jézusom, akadnak ilyen lelkek, de nagyon kevesen.

362   + Egy nap a reggeli elmélkedésnél a következô szavakat hallottam: ,,Én magam vagyok lelki vezetôd, én voltam, én vagyok, és én leszek; mivel látható segítséget kértél tôlem -- megadtam néked és kiválasztottam ôt, még mielôtt kérted volna, mert ezt követeli meg ügyem. Tudd meg, ha vétesz ellene, az én szívemet sérted meg. Különösen óvakodj saját önfejûségedtôl. Legyen az engedelmesség pecsétje a legkisebb dolgodon is.''

Összetört, megalázott szívvel kértem bocsánatot Jézustól ezekért a hibáimért. Lelkiatyámat is megkövettem. Elhatároztam, hogy inkább semmit sem fogok tenni, mintsem hogy sok dolgot mûveljek, de rosszul.

363   Ó, jóságos Jézus! Köszönöm azt a nagy kegyelmet, hogy felismerteted velem, mi vagyok magamtól -- nyomorúság és bûn, semmi több. Magamtól csak egyet tudok: Téged megbántani, ó, Istenem, mert nyomorúság magától nem tud mást tenni, csak megsérteni Téged, ó, végtelen Jóság!

364   (153) + Egy nap imámat kérték egy bizonyos lélekért. Azonnal elhatároztam, hogy tartok érte egy kilencedet az Isteni Irgalmassághoz, és hozzátettem még egy önmegtagadást, hogy a szentmise alatt mindkét lábamon láncot viselek.[151] Három napig gyakoroltam már az önmegtagadásnak ezt a formáját, mikor is gyónni mentem, és megmondtam lelkiatyámnak, hogy feltételezett beleegyezésével kezdtem el azt gondolva, nem lesz ellenére. De épp az ellenkezôjét hallottam meg, hogy engedély nélkül semmit se tegyek magamtól. Ó, Jézusom! Megint csak az önfejûségem! De nem hagyom elbátortalanítani magam bukásaim miatt. Tudom jól, hogy csak egy nyomorúság vagyok. Egészségem miatt nem kaphattam meg az engedélyt, és lelkiatyám nagyon csodálkozott, hogy beleegyezése nélkül hogy vállalkozhattam ilyen nagy önmegtagadásra. Önfejûségemért bocsánatot kértem, illetve azért, hogy egy feltételezett engedélyre kezdtem el a vezeklést. Kértem tôle, adjon ehelyett valami mást. Lelkiatyám ezt a külsô önmegtagadást egy bensôre változtatta. Arra, hogy az egész szentmise alatt azon elmélkedjem, miért keresztelkedett meg Jézus? Ez az elmélkedés nem volt önmegtagadás számomra, mert Istenre gondolni gyönyörûség, és nem önmegtagadás. De ebben az önmegtagadás az akarat megtagadása volt: nem azt tettem, ami nekem tetszett, hanem, amire utasítottak, s ezen alapszik a bensô önmegtagadás.

365   Elhagyva a gyóntatószéket elkezdtem a bánatimát, s ekkor Jézus így szólt hozzám: ,,Az illetô léleknek megadtam a kegyelmet, amit kértél tôlem. Nem az általad választott vezeklés miatt, hanem helyettesemhez való tökéletes engedelmességed miatt adtam kegyelmet annak a léleknek, akiért imádkoztál hozzám, s akinek irgalmat koldultál. Tudj róla, hogy ha saját akaratodat megtagadod, az én akaratom uralkodik benned.''

366   Ó, Jézusom, légy velem türelmes, a jövôben figyelmesebb leszek. Nem akarok magamra támaszkodni, hanem a Te kegyelmedre és jóságodra, amely hozzám, nyomorulthoz, oly nagy.

367   (154) + Egyszer Jézus tudatta velem, hogy Ô mindig kész kegyelmeket adni, ha a rám bízott szándékokra kérem, de ezek a lelkek nem mindig akarják elfogadni a kegyelmet. Jézus szavai: ,,Szívem telve van irgalommal a lelkek iránt, de fôleg a szegény bûnösök iránt. Bárcsak megértenék, hogy én az ô legjobb Atyjuk vagyok, értük ömlött szívembôl mint irgalommal teli forrásból a vér és víz; értük lakom a tabernákulumban. Az Irgalmasság Királyaként kegyelmekkel akarom megajándékozni a lelkeket, de nem akarják elfogadni azokat. Legalább te jöjj hozzám oly gyakran, ahogy csak lehetséges. Fogadd el a kegyelmeket, melyeket mások nem akarnak elfogadni, s ezzel megvigasztalod a szívemet. Mily közömbösek a lelkek ennyi jósággal s a szeretet ennyi bizonyítékával szemben; szívemet mérhetetlenül sérti a világban élô lelkek hálátlansága és feledékenysége: akik mindenre találnak idôt, csak arra nem, hogy hozzám jöjjenek, és kegyelmet kérjenek.

Így hozzátok fordulok, kiválasztott lelkek -- vagy ti sem értitek meg szívem szeretetét? Szívem itt is csalódott. Nem találok szeretetem iránti tökéletes odaadást. Mennyi elôvigyázat, mennyi óvatosság, mennyi bizalmatlanság! Vigasztalásodra elmondom, élnek a világban lelkek, akik ôszintén szeretnek engem. Örömmel lakozom szívükben. De ezek nincsenek sokan. A zárdákban is vannak lelkek, akik örömmel töltik el szívemet, mert vonásaim beléjük vésôdtek. Ezért a mennyei Atya különös tetszéssel néz rájuk. Csodálni fogják ôket az angyalok és az emberek. Nagyon kevesen vannak. Ôk védik meg a világot az Égi Atya igazságszolgáltatásától. Ôk fogják kérni az irgalmasságot a világ számára. Az ô szeretetük és áldozatuk tartja fenn a világot. Legfájóbb, ha egy általam különösképpen kiválasztott lélek sebzi meg szívemet hûtlenségével. Ezek a hûtlenségek pengeként hasítanak szívembe.''

368   (155) 1935.1.29. Ezen a kedden a reggeli elmélkedésen lelkemben megpillantottam a Szentatyát, amint épp a szentmisét mondta. A Pater noster után az Úr Jézussal beszélt arról az ügyrôl, melyet Jézus megparancsolt nekem, hogy tudassam vele. Bár nem személyesen beszéltem neki errôl, de másvalaki[152] révén tudomást szerzett róla. Egy bensô sugallatnak köszönhetôen azonban tudom, hogy a Szentatya gondolkodik ezen a dolgon, amely rövidesen Jézus kívánsága szerint rendezôdik el.

369   A nyolcnapos lelkigyakorlatom elôtt lelki vezetômhöz mentem, s kértem bizonyos önmegtagadások engedélyezését a lelkigyakorlat alatt -- de nem kaptam engedélyt mindarra, amire kértem, csak egypárra. Engedélyt kaptam egyórás elmélkedésre az Úr Jézus szenvedéseirôl, valamint bizonyos megaláztatásokra. Kissé elégedetlen voltam, hogy nem kaptam engedélyt mindenre, amit kértem. Mikor hazajöttünk, bementem egy pillanatra a kápolnába, ahol meghallottam a választ lelkemben: ,,Egy órán át szenvedéseimrôl elmélkedni nagyobb érdem, mint ha egy éven át véresre ostoroznád magadat. A fájdalmas sebeimrôl való elmélkedés részedre nagy haszonnal jár, s nekem nagy örömet okoz. Csodálom, hogy még mindig nem mondtál le teljesen saját akaratodról, de rendkívül örülök annak, hogy ez a fordulat a lelkigyakorlaton bekövetkezik.''

370   Még aznap, amikor a templomban a gyónásra várakoztam, megpillantottam ugyanazokat a sugarakat, melyek a monstranciából törtek elô, s az egész templomban szétosztódtak. Ez eltartott az egész áhítat ideje alatt. Az áldás után visszahúzódtak a monstranciába. Világosak és olyan átlátszóak voltak, mint a kristály. Kértem Jézust, gyújtsa fel szeretetének tüzét az elhidegült lelkekben. E sugarak alatt felmelegszik a szív, még ha oly hideg is volt, mint a jég, és ha oly kemény is volt, mint a szikla, porrá válik.

 +

371   (156)	JMJ	Vilnius, 1935.2.4.

Nyolcnapos lelkigyakorlat

Jézus, irgalom Királya! Újra egy kis idô, amikor egyedül lehetek Veled. Isteni Szívedben égô szeretetedre kérlek, semmisítsd meg egészen önszeretetemet s gyújtsd lángra a szívemet a Te legtisztább szereteted tüzével.

372   Este, az elôadások után hallottam e szavakat: ,,Én veled vagyok. E lelkigyakorlat alatt megerôsítelek békében és bátorságban, hogy erôid meg ne fogyatkozzanak szándékaim megvalósítására. Ezért ezen a lelkigyakorlaton teljesen lemondasz saját akaratodról, s az én akaratom fog teljesülni benned. Tudj róla, hogy ez sokba fog kerülni neked, ezért írd fel egy tiszta lapra ezeket a szavakat: mától fogva nem létezik saját akaratom, s húzd át azt. A másik oldalra írd fel a következô szavakat: mától fogva Isten akaratát teljesítem mindenben, mindig és mindenhol. Ne félj semmitôl, a szeretet erôt ad, s megkönnyíti a végrehajtást.''

373   A végsô célról, vagyis a szeretet választásáról szóló alapelmélkedésben arról volt szó, hogy a léleknek szeretnie kell. Szüksége van arra, hogy szeressen. Ezt a szeretetet ki kell árasztania, de nem a sárba vagy a semmibe, hanem Istenbe. Ó, hogy örülök, amikor errôl elmélkedem, mert világosan érzem, hogy csak Ô, egyedül Jézus van a szívemben. A teremtményeket csak annyiban szeretem, amennyire segítségemre vannak Istennel való egyesülésemben. Minden embert azért szeretek, mert bennük Isten képét látom.

374

+ (157) JMJ Vilnius, 1935.2.4.	+ (158) JMJ  Vilnius, 1935.2.4.
	Mától fogva Isten akaratát teljesítem mindenhol, mindig és mindenben.[153]
Abban a pillanatban, amint letérdeltem, hogy áthúzzam saját akaratomat, ahogy azt az Úr megparancsolta, ezt a hangot hallottam a lelkemben: ,,Mától fogva ne félj Isten ítéletétôl, mert te nem leszel megítélve.''

 +

(159)	JMJ	Vilnius, 1935.2.8.

375

Különös lelki ténykedés, azaz lelkiismeret-vizsgálat

Magam és saját akaratom megtagadása.

I. Értelmem megtagadása, mely azt jelenti, hogy alávetem értelmemet azok értelmének, akik Isten földi helytartói számomra.

II. Akaratom megtagadása -- Isten akaratának teljesítése által, amely Isten helyetteseinek akaratában s a rendi szabályzatban nyilvánul meg.

III. Az ítélkezés megtagadása -- Isten helyettesei parancsának azonnali elfogadásával, anélkül, hogy fontolgatnám, analizálnám vagy megérteném ôket.

IV. A nyelv megtagadása. Nem engedem meg neki a legkisebb szabadságot sem, csak abban az esetben, ha Isten dicsôségét hirdeti. Minden Szentáldozáskor kérem Jézust, erôsítse és tisztítsa meg nyelvemet, hogy ne sértsem meg vele felebarátaimat. A legnagyobb tiszteletben tartom a szabályzat hallgatásra vonatkozó rendelkezését.

376   Jézusom, bízom kegyelmedben, hogy segíteni fog végbevinni ezen elhatározásaimat. Bár ezeket a pontokat az engedelmességi fogadalom is tartalmazza, mégis az egészet rendkívüli buzgósággal akarom gyakorolni, mert ez a zárdai élet lényege. Irgalmas Jézus, kérlek, világosítsd meg értelmemet, hogy jobban megismerjelek Téged, aki a végtelen lét vagy, s hogy meg tudjam ismerni magamat, a semmiséget.

377   (160) A szentgyónásról. A gyónásból kétféle elônyünknek kell származnia:

1. A gyónáshoz azért járulunk, hogy meggyógyuljunk;

2. Hogy neveljen bennünket. Lelkünk, akár egy kisgyermek, igényli az állandó oktatást.

Ó, Jézusom, mélységesen megértem ezeket a szavakat. Tapasztalatból tudom, hogy saját erônkbôl nem sokat haladunk elôre. Lelkünk sokat fáradozhat, mégsem tesz semmit Isten dicsôségére; állandóan tévelyeg, mert értelmünk elsötétedett, és képtelen saját helyzetének felismerésére. Két dologra akarok különösen figyelmet fordítani: egy -- a gyónásnál azt fogom kiválasztani, ami különösen megaláz, még ha csekélység is, de nekem sokba került, ezért gyónom meg; kettô -- gyakorolni fogom a bûnbánatot. Nemcsak a gyónásnál, de minden lelkiismeret-vizsgálatnál felébresztem magamban a tökéletes bánatot, fôleg, mielôtt pihenôre térek. Még valami: az a lélek, aki elôre kíván haladni a tökéletességben, tartsa be pontosan a lelki vezetô tanácsait. Annyi szentség -- amennyi függôség.

378   Egy alkalommal, amikor lelki vezetômmel beszélgettem, feltárult elôttem -- gyorsabban, mint a villám -- az ô lelkére nehezedô nagy lelki nyomás, oly nagy szenvedés, melynek tüzével Isten csak nagyon ritkán érinti a lelket. Ez a szenvedés abból a bizonyos mûbôl adódott. Lesz idô, amikor ez az Istentôl annyira kívánt mû szinte teljesen megsemmisülni látszik majd. De követni fogja ezt Isten nagy erejû beavatkozása, ami bizonyítani fogja e mû valódiságát. Új fény lesz az Egyház számára, amely ugyan már régóta benne szunnyad. Isten végtelen irgalmát senki sem vitathatja. Isten azt akarja, hogy mindenki számára teljesen világos legyen: mielôtt mint igazságos Bíró újra eljön, azt akarja, hogy úgy ismerjék meg a lelkek, mint az irgalmasság Királyát. Mikor ez a gyôzelem bekövetkezik, mi már új életben leszünk, ahol már nincs szenvedés, de elôtte lelkedet keserûség járja át fáradozásaid megsemmisülése láttán. Ez a megsemmisülés azonban csak látszólagos, mert amit Isten egyszer elhatározott, azt nem másítja meg. (161) A megsemmisülés ugyan látszólagos, de a szenvedés valódi. Mikor következik ez be -- nem tudom; meddig tart -- nem tudom.[154] Isten nagy kegyelmeket ígért -- ,,különösen neked és mindazoknak,[155] akik hirdetni fogják nagy irgalmasságomat. Haláluk óráján magam oltalmazom meg ôket, mint saját dicsôségemet. Ha a lélek bûnei éjsötétek lennének is, de ha a bûnös irgalmasságomhoz folyamodik, ezzel a legnagyobb dicsôítést adja meg nekem, és keserves szenvedéseimet dicsôíti. Ha valamely lélek jóságomat hirdeti, remeg elôtte a sátán, s elmenekül a pokol mélyére.''

379   Egy imaórán megígérte nekem Jézus: ,,Haláluk óráján végtelen irgalommal fogok bánni azon lelkekkel, akik irgalmasságomhoz menekülnek, s azokkal is, akik másoknak hirdetik nagy irgalmamat.

Szenved a szívem amiatt -- mondta Jézus --, hogy még a választott lelkek sem értik meg, mily nagy az én irgalmam. Viselkedésük egyfajta bizalmatlanság. Ó, mily nagyon megsebzi ez szívemet! Emlékezzetek fájdalmas szenvedéseimre, és ha már nem hisztek szavaimnak, higgyetek legalább sebeimnek.''

380   Nem teszek egyetlen mozdulatot, egyetlen gesztust sem tetszésem szerint, mert engem köt a kegyelem. Állandóan arra ügyelek, mi tetszik jobban Jézusnak.

381   Egy, az engedelmességrôl szóló elmélkedés alatt e szavakat hallottam: ,,Ezen az elmélkedésen a pap[156] kivételesen csak neked beszél. Tudd meg, hogy rajta keresztül én szólok.'' Igyekeztem a legnagyobb figyelemmel hallgatni, s mindent szívembe fogadni. A pap azt mondta, hogy az engedelmes lelket Isten ereje tölti be. -- ,,Igen,[157] ha engedelmeskedsz, elveszem gyengeségedet, s neked adom az én erômet. Nagyon csodálkozom, hogy a lelkek nem akarják elfogadni ezt a cserét.'' Azt mondtam az Úrnak: ,,Uram, világosítsd meg lelkemet, különben én sem értek meg sokat ezekbôl a szavakból.''

382   (162) Tudom, hogy nem magamért élek, hanem sok más lélekért. Tudom, hogy a nekem juttatott sok kegyelem nemcsak részemre adatott -- hanem a lelkekért is. Ó, Jézus, irgalmad mélysége elöntötte a lelkemet, aki a nyomorúság mélysége vagyok. Köszönöm, Jézus, minden kegyelmedet és részesedést keresztedbôl, amit éltem minden pillanatában adsz nekem.

383   A lelkigyakorlat kezdetén a kápolna mennyezetén megláttam Jézust keresztre feszítve. Nagy szeretettel tekintett le a nôvérekre, de nem mindre. Három nôvérre szigorúan nézett. Nem tudom, miért, csak azt tudom, szörnyû lehet ezzel a pillantással találkozni, mely a szigorú Bíró pillantása. Ez a tekintet nem engem sújtott, mégis megdermedtem a rémülettôl. Most, hogy ezt írom, még mindig reszketek. Nem mertem egy szót sem szólni Jézusnak, elhagyott az erôm, s azt hittem, nem bírom végighallgatni az elôadást. Másnap újra láttam ugyanezt. Most már ki mertem mondani: ,,Jézusom, milyen nagy a Te irgalmad!'' -- Harmadik nap is megismétlôdött a látomás. Jézus pillantása csupa jósággal telve nézett a nôvérekre, kivéve ezt a hármat. Erôt merítve a felebaráti szeretetbôl azt mondtam az Úrnak: ,,Te, aki magad vagy az irgalom, amint nekem mondtad, kérlek irgalmad nagy erejére, hogy tekints erre a három nôvérre is kegyesen. Ha ez mégsem egyeztethetô össze bölcsességeddel, kérek Tôled egy cserét. Legyen rám irányuló gyengéd tekinteted az övék, s a rájuk vetett szigorú pillantásod az enyém.'' Erre Jézus azt felelte: ,,Lányom, a te ôszinte, nagylelkû szeretetedért sok kegyelemmel árasztom el ôket. Bár ôk nem kérik ezt tôlem, a neked adott ígéret miatt teszem.'' Ebben a pillanatban Jézus irgalmas tekintete ezen a három nôvéren is megpihent. Látva Isten jóságát nagy öröm árasztotta el szívemet.

384   (163) Amikor 9-10 óráig ott maradtam az imaórán, rajtam kívül még négy nôvér is jelen volt. Közelebb mentem az oltárhoz, s elkezdtem az Úr Jézus szenvedésein elmélkedni. Hirtelen rettenetes szenvedés fogta el a lelkemet a világban élô számtalan lélek hálátlansága miatt. De fôleg az Istentôl kiválasztott lelkek hálátlansága okozott kimondhatatlanul nagy, minden képzeletet felülmúló szenvedést. Szörnyû hálátlanságukat látva elhagytak testi erôim, úgy éreztem, megszakad a szívem. Arcra estem. Nem tudtam elrejteni hangos sírásom. Valahányszor Isten nagy irgalmasságára s a lelkek hálátlanságára gondoltam, szívemet átjárta a fájdalom, mert megértettem, hogy mennyire bántja ez Jézus legédesebb Szívét. Égô szívvel újítottam meg önfelajánlásomat a bûnösökért.

385   Örömmel és készséggel érintettem ajkaimmal a kehely keserûségét, amit a szentmisén naponta átélek. Azt a részt, amit Jézus részemre elrendelt, s amit senkinek sem engedek át. A legédesebb Eucharisztikus Szívét állandóan vigasztalni fogom, háladalt fogok játszani szívem húrjain -- a szenvedés a leghálásabb tónus. Buzgón fogom keresni, mivel tudnám ma megörvendeztetni szent Szívedet.

Az élet napjai nem egyhangúak: ha sötét felhôk takarják el a napot, megpróbálom sasként áttörni ôket, hogy tudassam a lelkekkel, nem hunyt ki a nap.

386   Az az érzésem, Isten megengedi nekem, hogy kissé föllebbenthessem a fátylat, hogy a föld ne kételkedjék jóságában. Isten nincs alávetve a sötétségnek és a változásnak. Egyedüli és ugyanaz mindenkor. Akaratának nem állhat ellen semmi. Az átlagos emberi erônél nagyobb erôt és bátorságot érzek magamban a kegyelem révén, amely bennem lakozik. Megértem azokat a lelkeket, akik a remény ellenére szenvednek, mert magam is megtapasztaltam ezt a tüzet. Isten azonban semmit sem ad, ami meghaladja erônket. Minden remény ellenére sokszor csak a való remény éltetett. Reményem így az Istenben való teljes bizalomig fokozódott. Történjék meg velem mindaz, amit öröktôl fogva részemre elhatározott.

(164) Általános alapelv

387   Nagyon nem szép lenne, ha egy szerzetesnôvér könnyítést keresne a szenvedésben.

388   Mit tett a kegyelem és szemlélôdés a legnagyobb bûnössel! A haldoklónak megtelik a szíve szeretettel: -- ,,Emlékezz meg rólam a paradicsomban!'' Bûnbánata azonnal átalakítja a lelkét. A lelki életet komolyan és ôszintén kell élni.

389--390   A szeretetnek kölcsönösségen kell alapulnia. Ha Jézus értem kiitta a keserûség kelyhét, nekem, az Ô menyasszonyának, hogy bizonyítsam szerelmemet Iránta, szintén el kell fogadnom minden keserûséget. Aki meg tud bocsátani, sok kegyelmet nyer Istentôl. Valahányszor felnézek a keresztre, szívbôl megbocsátok.

391   A lelkekkel való közösséget a szent keresztségben megkaptuk. A halál szorosabbra fûzi a szeretetet. Mindig segítségére kellene lennem másoknak. Ha jó szerzetesnô leszek, nemcsak saját Rendemnek leszek hasznára, hanem egész Hazámnak is.

392   Isten kétféle módon adja kegyelmét: sugalmazás és megvilágosodás révén. Ha kegyelmet kérünk, Isten megadja, de akarnunk is kell elfogadni azt. De ahhoz, hogy el tudjuk fogadni, szükségünk van önmegtagadásra. A szeretet nem szavakon és érzelmeken alapul, hanem tetteken. Ez akarati cselekedet, ajándék, illetve adományozás. Az értelem, az akarat és a szív -- ez a három képességünk az, melyeket az ima során edzenünk kell. Krisztusban fel fogok támadni, de elôbb élnem kell Vele. Ha nem szakadok el a kereszttôl, megmutatkozik bennem az Evangélium. Minden hiányosságot pótol bennem Jézus, akinek kegyelme szüntelenül mûködik bennem. A Szentháromság saját életét oltja belém a Szentlélek ajándéka által. Bennem lakik a Három Isteni Személy. Isten egész lényével, lényének minden erejével szeret. Ha Isten ennyire szeret, mit kell nekem tennem -- nekem, a menyasszonyának?

393   (165) Egy szentbeszéd alatt így szólt hozzám Jézus: ,,A kiválasztott áfonyafürtben te egy édes szem vagy. Azt akarom, hogy ebbôl a nedvbôl, mely benned kering, mások is részesüljenek.''

394   A renováció[158] alkalmával megpillantottam Jézust a felolvasó pult mellett fehér ruhában, aranyövvel, kezében félelmet keltô karddal. Ez addig tartott, amíg a nôvérek elkezdték mondani a fogadalom megújítását. Erre felfoghatatlan fényt láttam, elôtte fehér felhôket, melyek mérlegserpenyôket alkottak. Jézus közelebb lépett, s a kardot az egyik serpenyôbe tette, ami ennek súlya alatt csaknem a földig hajolt. Közben befejezték a nôvérek fogadalmuk megújítását. Erre angyalok jelentek meg, s minden nôvértôl elvettek valamit, amit tömjéntartóhoz hasonló aranyedénybe tettek. Az edényt betették a másik serpenyôbe, mely azonnal lehúzta, s túlhaladta azt, amelyikre a kard volt elhelyezve. Azonnal láng csapott ki a tömjéntartóból, s átalakult ragyogó fénnyé. Ekkor hangot hallottam a fényességbôl: ,,Tegyétek helyére a kardot, mert az áldozat nagyobb!'' Jézus áldást osztott, s a látomás eltûnt. A nôvérek már a Szentáldozáshoz járultak. Mikor én járultam a Szentáldozáshoz, olyan nagy öröm támadt a lelkemben, hogy le sem tudom írni.

395--396   1935.2.15. Utazás a szülôi házba néhány napra a haldokló anyámhoz.

Midôn megtudtam, hogy édesanyám hívatott engem, mert súlyos beteg, sôt halálán van, s még egyszer látni szeretne -- feléledtek szívem összes gyermeki érzései. Mint anyját igazán szeretô gyermek, forró vágy fogott el, hogy kívánságának eleget tegyek. De szabad kezet adtam Istennek, s teljesen rábíztam magam akaratára. Nem törôdve szívem fájdalmával, Isten kívánsága szerint akartam eljárni. Névnapomon, február 15-én (166) korán reggel megkaptam a fônöknôtôl családom második levelét. Megadta az engedélyt hazautazásomra, hogy teljesítsem haldokló anyám kérését. Azonnal felkészültem az útra, s már este elhagytam Vilniust. Az éjszakát felajánlottam súlyos beteg édesanyámért, s kértem Istentôl, hogy szenvedései kegyelemmel járjanak. Az úton nagyon kedves társaságban utaztam, mert a kupéban Mária-kongregációs asszonyok ültek. Megéreztem, hogy egyikük nagyon szenved, s lelke elkeseredett harcot vív. Lélekben elkezdtem érte imádkozni. 11 óra felé az asszonyok átmentek egy másik kupéba beszélgetni, s mi ketten maradtunk a vagonban. Éreztem, hogy imám ebben a lélekben még nagyobb harcot idéz elô. Nem vigasztaltam, de még bensôségesebben imádkoztam érte. Végül hozzám fordult, s megkérdezte, köteles-e megtartani egy régebben Istennek tett ígéretét. Bensômben felismertem, milyen ígéretet tett, s azt mondtam neki, hogy ezt az esküt abszolút állnia kell, különben egész életében boldogtalan lesz. Ez a gondolat majd nem hagyja nyugodni. Válaszomra elcsodálkozott, s feltárta egész lelkét.

Tanítónô volt. Midôn vizsgáját le kellett tennie, megígérte Istennek, ha sikerül a vizsgája, szolgálni fogja Ôt, vagyis belép egy zárdába. Miután kitûnô eredménnyel végzett, elkapta a világ forgataga -- már nem kívánt belépni a zárdába. ,,A lelkiismeretem azonban nem hagy nyugodni. A szórakozások ellenére állandóan elégedetlen vagyok.''

A hosszú beszélgetés után ez a személy egészen megváltozott, s azt mondta, azonnal elkezd fáradozni valamely zárdába való felvételéért. Imát kért tôlem. Éreztem, hogy Isten nem fogja megtagadni tôle kegyelmét.

397   Reggel érkeztem meg Varsóba, s már este 8 órára otthon voltam. Nehéz leírni, mennyire örültek a szülôk és az egész család. (167) Anyám kicsit jobban volt, de az orvos semmi reményt nem hagyott, hogy komoly lesz a javulás. Az üdvözlések után valamennyien letérdeltünk, s hálát adtunk Istennek a kegyelemért, hogy az életben még egyszer mindnyájan láthattuk egymást.

398   Midôn láttam, hogyan imádkozik apám, elszégyelltem magam, hogy én oly sok kolostori év után sem tudtam olyan ôszintén és forrón imádkozni, mint ô. Hálát adok Istennek, hogy ilyen szülôket adott.

399   Tíz év alatt mennyire megváltozott itt minden! Nem lehet ráismerni az otthonra. Oly kicsi volt a kert, s most annyira más. Megnôttek a fivéreim, nôvéreim; mikor elváltunk, még oly kicsik voltak, s most alig ismerem meg ôket, mind felnôttek, én meg azon csodálkoztam egyfolytában, hogy nem olyannak látom ôket, mint amikor elváltunk.

400   Stanislaw minden reggel elkísért a templomba. Éreztem, hogy ez a lélek nagyon kedves Isten elôtt. Utolsó nap, mikor már mindenki kiment a templomból, odamentem vele a Legméltóságosabb Oltáriszentség elé, s közösen elmondtuk a Te Deumot. Egy kis hallgatás után felajánlottam ezt a lelket Jézus legédesebb Szívének. Milyen jól tudtam imádkozni ebben a kis templomban! Visszaemlékeztem arra a sok kegyelemre, melyeket ebben a templomban kaptam, de akkor még nem értettem meg, és sokszor visszaéltem velük; magam is csodáltam, hogy lehettem olyan vak. Ahogy így elgondolkoztam, s bánkódtam vakságom miatt, hirtelen megláttam az Úr Jézust, fénylôn, kimondhatatlan szépségben. Jóságosan azt mondta: ,,Választottam! Még nagyobb kegyelmeket adok neked, hogy az egész örökkévalóságon át végtelen irgalmam tanúja legyél.''


1. füzet -- 401--521
Napló -- 1. füzet	401--521

401   Ezek az otthoni napok nagy társaság közepette teltek el, mert mindenki látni akart, s váltani velem pár szót. Gyakran 25 személyt is megszámoltam. Kíváncsiak voltak a szentekrôl szóló történeteimre. Elképzeltem, hogy a házunk valóságos Isten háza, mert minden este itt csak Istenrôl beszélünk. Ha kimerültem a beszédtôl, s már magányra vágytam, este kiszöktem a kertbe, hogy egyedül csak Istennel beszéljek. Sajnos nem sikerült ott maradnom, mert rögtön utánam jött az egyik fivérem vagy nôvérem, s behívtak a házba. Újra beszélnem kellett, s eltûrnöm a sok figyelô (168) tekintetet. Végül megkértem fivéreimet, énekeljenek valamit, mivel szép hangjuk volt, ráadásul egyikük hegedült, a másik pedig mandolinon játszott, így egy kis ideig átadhattam magam a belsô imának, anélkül, hogy elhagytam volna a társaságot. Sok önlegyôzést jelentett nekem a gyermekek csókolgatása. Az ismerôsök elhozták gyermekeiket, s kérték, legalább egy kis idôre vegyem fel, s csókoljam meg ôket. Nagy kegynek tartották ezt, nekem pedig alkalmat adtak az erények gyakorlására, mivel némely gyermek nagyon piszkos volt, de hogy önmegtagadást gyakoroljak, s ne mutassak undort, az ilyen gyermeket kétszer is megcsókoltam. Egy ismerôs gyermekének valami szembaja volt, szemei egészen gennyesek voltak. Az anyja így szólt hozzám: ,,Nôvér, vedd fel a karodba egy pillanatra!'' --Természetem undorodott, de nem törôdve semmivel karomba vettem, s kétszer megcsókoltam gennyes szemeit. Gyógyulást kértem részére Istentôl. Elég sok alkalmam adódott az erények gyakorlására. Mindenkinek meghallgattam panaszait. Hamarosan feltûnt, hogy azért nincs örömteli szív, mert nincs olyan lélek, aki ôszintén szeretné Istent. Nem csodálkoztam hát a sok panaszon. Nagyon aggasztott, hogy két nôvéremet nem láthattam. Megéreztem, mily nagy veszélyben van a lelkük. Fájdalmasan elszorult a szívem, ha rájuk gondoltam. Midôn egyszer egészen közel éreztem magam Istenhez, bensôségesen kértem az Úr kegyelmét részükre. Az Úr azt válaszolta: ,,Nemcsak a szükséges kegyelmeket adom meg nekik, de különlegeseket is.'' -- Megértettem, hogy az Úr közelebb vonja ôket magához. Kimondhatatlanul örülök a családunkban uralkodó nagy szeretetnek.

402   Midôn elbúcsúztam szüleimtôl, és áldásukat kértem, éreztem Isten kegyelmének erejét, ami elöntötte lelkemet. Apám, anyám, keresztanyám könnyek között áldottak meg, s azt kívánták, hogy a lehetô legnagyobb mértékben legyek hû Isten kegyelméhez. Arra kértek, hogy soha ne felejtsem el, milyen sok kegyelmet kaptam Istentôl a szerzetesi hivatással. Kérték imáimat. (169) Bár mindenki sírt, én nem ejtettem egyetlen könnyet sem. Igyekeztem bátran viselkedni, s ahogy tudtam, mindenkit vigasztaltam. Figyelmüket ráirányítottam az égre, mondván, hogy ott nem lesz többé elválás. Stanislaw elkísért az autóhoz. Mondtam neki, mennyire szereti Isten a tiszta lelkeket, s biztosítottam, hogy Isten meg van vele elégedve. Midôn Isten gondoskodó jóságáról beszéltem, s arról, hogy gondol ránk, elkezdett sírni, mint egy kisgyermek. Nem csodálkoztam, mert ô tiszta lélek, így hát könnyen felismeri Istent.

403   Midôn helyet foglaltam az autóban, én is szabad folyást engedtem érzelmeimnek. Sírtam az örömtôl én is, mint egy gyermek, s hálaimába merültem, amiért Isten oly sok kegyelemmel árasztotta el a családomat.

404   Este már Varsóban voltam. Elôször a ház Urát[159] üdvözöltem, utána az egész Kongregációt. Amikor lefekvés elôtt betértem az Úrhoz ,,jó éjszakát'' köszöntésre, és bocsánatot kértem Tôle, hogy a szülôi házban oly keveset beszélgettem Vele, ezt a választ hallottam lelkemben: ,,Nagyon elégedett vagyok, hogy nem velem beszélgettél, de megismertetted a lelkeket jóságommal, s szeretetemre buzdítottad ôket.''

405--407   A fônöknô[160] közölte velem, hogy holnap mindketten a Józefinekbe[161] utazunk, s alkalmam lesz a generális anyával[162] beszélni. Rendkívül örültem ennek. Az általános fônöknô, mint mindig, tele volt jósággal, nyugalommal, s Isten Lelke töltötte el. Hosszan beszélgettem vele. Délután litániára mentünk. Jézus legédesebb Szívének litániáját énekeltük. Jézust kitették a monstranciában, s nemsokára megláttam a kis Úr Jézust, ahogy elôjött az ostyából, s megpihent a kezeimben. Mindez csak rövid ideig tartott, de lelkemet mérhetetlen boldogsággal töltötte el. A kis Jézus épp úgy nézett ki, mint amikor a fônöknô anyával, elôzô újoncmesternômmel, Mária Jozefával beléptünk a kápolnába. A következô napon már szeretett Vilniusomban voltam. Ó, milyen boldog voltam, hogy kedves zárdámban lehetek. Úgy éreztem, mintha másodjára léptem volna be, nem tudtam eléggé örülni a csendnek és hallgatásnak, melynek köszönhetôen a lélek könnyebben tud elmerülni Istenben. Mindenki segíti ebben, és senki sem zavarja.

(170)	Nagyböjt

408   Ha imádságom alatt elmélyedek az Úr kínszenvedésében, gyakran látom így az Úr Jézust: az ostorozás után a hóhérok fogták, s letépték az ostorozás alatt sebeibe ragadt ruháját, azután felszakadt sebeire rávetettek egy piszkos, szakadt, piros köpönyeget, mely csak némely helyen ért le a térdéig. Ráparancsoltak, üljön le egy darab gerendára. Ezalatt töviskoronát fontak, amelyet szent fejére tettek, s kezébe nádat adtak. Kinevették míg hajladoztak elôtte, mint király elôtt. Arcába köpködtek, mások náddarabokat vettek kezükbe, s azzal ütötték a fejét. Megint mások ökölcsapásokkal okoztak Neki fájdalmat. Egyesek eltakarták arcát, s öklükkel verték. Jézus mindezt türelmesen viselte. Ki érti meg Ôt -- az Ô fájdalmát? Jézus szemeit a földre sütötte, átéreztem, mi megy végbe legédesebb Szívében. Gondolja végig minden lélek, mennyit szenvedett ezalatt Jézus. Az emberek egymással versenyezve gyalázták az Urat. Elgondolkodtam azon, hogyan lehet egy emberben ennyi gonoszság; a bûn okozta ezt, így találkozott a Szeretet és a bûn.

409   Mikor egyik nôvérrel valamelyik templomban szentmisét hallgattam, megéreztem Isten nagyságát és fenségét. Éreztem, hogy Isten betölti a templomot. Fensége hatalmába kerített; bár megrémített, mégis örömmel és békével töltött el; felismertem, hogy az Ô akaratának semmi sem tud ellenállni. Ó, ha minden lélek [tudná], ki lakik templomainkban, nem lenne annyi megbántás, és nem hiányozna annyira a tiszteletadás ezeken a szent helyeken.

410   Ó, felfoghatatlan, örök Szeretet! Kérem Tôled azt a kegyelmet, hogy értelmemet világosítsd meg égi világosságoddal. Add, hogy felismerjem minden dolog igazi értékét, s eszerint becsüljem ôket. Lelkem legnagyobb öröme az igazság megismerése.

411   (171) 1935.3.21. A szentmise alatt gyakran látom az Urat lelkemben, érzem az Ô jelenlétét, amely teljesen átjár. Érzem isteni pillantását, sokat beszélek Vele egyetlen szó nélkül, tudom, mi után vágyódik Isteni Szíve, s mindig teljesítem azt, ami legjobban tetszik Neki. Az ôrülésig szeretem, s érzem, hogy Isten is szeret engem. Azokban a pillanatokban, mikor Istennel bensômben találkozom, oly boldognak érzem magam, hogy ezt nem tudom elmondani. Rövid pillanatok ezek, mert a lélek nem bírná hosszabban elviselni ôket, el kellene válnia a testtôl. Bár ezek a pillanatok igen rövidek, de az erejük, melybôl részesül a lélek, nagyon sokáig megmarad. A legkisebb erôfeszítés nélkül is érzem azt a mély áhítatot, mely ilyenkor eltölt, s ez nem csökken, ha emberekkel beszélek, s nem zavar a munkámban. Állandóan érzem az Ô jelenlétét magamban, s érzem, hogy lelkem bármely erôfeszítése nélkül Istennel olyan bensôségesen egyesültem, mint egy vízcsepp a feneketlen óceánnal.

Ezen csütörtökön az imádság vége felé kaptam meg ezt a kegyelmet, s rendkívül sokáig tartott -- az   egész szentmise alatt. Azt hittem, meghalok az örömtôl. Az ilyen pillanatokban jobban megismerem Istent és tulajdonságait, de saját magamat, az én nyomorúságomat is, és csodálom Isten nagy leereszkedését ilyen szánalmas lényhez, mint amilyen én vagyok. A szentmise után is Istenbe merülve éreztem magam, s tudatában voltam szívem mélyébe vetett minden pillantásának.

412   Dél felé (újra) bementem a kápolnába, s újra szíven ütött a kegyelem ereje. Mikor teljesen elmerültem ájtatosságomban, a sátán felkapott egy cserép virágot, s teljes erôbôl a földhöz vágta. Láttam egész elkeseredését és féltékenységét. A kápolnában nem volt senki, így felemelkedtem az imádságból, összeszedtem a cserepeket, átültettem a virágot. Gyorsan a helyére akartam tenni, mielôtt bejön valaki a kápolnába. De nem sikerült, mert bejött a fônöknô,[163] a sekrestyés nôvér[164] és néhány apáca. A fônöknô csodálkozott, mit csinálok az oltárnál, (172) s miért esett le a virág. A sekrestyés nôvér nem rejtette el elégedetlenségét. Nem akartam magyarázkodni és bizonygatni ártatlanságomat. Estefelé igen kimerültnek éreztem magam, s nem tudtam megtartani a szent órát. Engedélyt kértem a fônöknôtôl, hogy korábban lefekhessem. Hamar elaludtam, de 11 óra körül a sátán megrázta az ágyamat. Azonnal felébredtem, és nyugodtan elkezdtem imádkozni az Ôrangyalomhoz. Ekkor megláttam több, tisztítótûzben szenvedô lelket, s köztük sok ördögöt. A lelkek árnyszerûek voltak. Az egyik ördög zaklatni próbált. Macska alakban ráugrott az ágyamra, s a lábamra feküdt. Nehéz volt, mint néhány pud. [Régebbi orosz mérték, kb. 16,38 kg]

Egész idô alatt a rózsafüzért imádkoztam. Hajnal felé eltûntek ezek az alakok, s el tudtam aludni. Reggel, midôn a kápolnába mentem, ezt a hangot hallottam: ,,Te hozzám tartozol, és ne félj semmitôl, de tudd, gyermekem, hogy a sátán gyûlöl téged; bár ô minden lelket gyûlöl, de irántad egészen rendkívüli gyûlölet ég benne, mert sok lelket elszakítottál uralma alól.''

Nagycsütörtök, 4.18.

413   Reggel e szavakat hallottam: ,,Mától fogva egészen a feltámadásig nem fogod jelenlétemet érezhetô módon észlelni, de nagy vágyakozással telik meg a lelked.'' -- Ebben a pillanatban nagy sóvárgás öntötte el a lelkemet. Éreztem az elválást szeretett Jézusomtól; ahogy pedig közeledett az Áldozás pillanata, a kehelyben és minden Ostyában az Úr Jézus szenvedô arcát láttam. Ettôl kezdve még nagyobb vágyat éreztem a szívemben.

414   Nagypéntek. Délután három órakor, amint a kápolnába léptem, a következô szavakat hallottam: ,,Azt kívánom, hogy ezt a képet nyilvánosan (173) tiszteljék.'' -- Láttam a haldokló Jézust nagy fájdalmak közt a kereszten. Szívébôl ugyanolyan két sugár tört elô, mint a képen.

415   Szombat. A vecsernye alatt láttam az Úr Jézust fényes öltözetben. Úgy ragyogott, mint a nap. Így szólt hozzám: ,,Örüljön a szíved!'' Nagy öröm töltött el, és tökéletesen átjárt Isten jelenléte. Kimondhatatlan kincs ez a lélek számára.

416   Midôn a képet[165] kiállították, láttam Jézus kezének eleven mozdulatát, amint nagy keresztet írt le. Ugyanezen a napon este, ahogy lepihentem, láttam a képet elhaladni a város felett. A várost hálók fedték. Ahogy Jézus tovahaladt, átvágta a hálókat, végül egy nagy keresztet rajzolt a város fölé, és eltûnt. Sok rosszindulatú alak közt láttam magamat, akik nagy gyûlöletet éreztek irántam. Szájukból különbözô fenyegetések szálltak felém, de egyikük sem ért hozzám. Hamarosan eltûnt elôlem ez a kép, de még sokáig nem tudtam elaludni.

417   4.26. Pénteken az Ostra Brama-i ünnepségeken, amikor a képet felállították, jelen voltam egy prédikáción, amit a gyóntatóm[166] mondott. A szentbeszéd Isten irgalmasságáról szólt, ez volt az elsô, amit Jézus már oly régóta kívánt. Mikor az atya Isten nagy irgalmáról szólt, megelevenedett a kép, s a sugarak behatoltak a jelenlévôk szívébe. De nem egyenlô mértékben. Egyesek többet, mások kevesebbet kaptak belôle. Lelkem, amint Isten kegyelmét szemlélte, nagy örömmel telt el.

Hirtelen meghallottam ezeket a szavakat: ,,Te irgalmam tanúja vagy. Örökké úgy fogsz trónom   elôtt állni, mint irgalmam élô tanúja.''

418   A prédikáció után nem vártam meg az ájtatosság végét, mert sietnem kellett haza. Néhány lépés után nagyon sok ördög zárta el elôlem az utat, és szörnyû kínokkal fenyegettek, s ezt mondták: ,,Mindent elvett tôlünk, amin annyi évig dolgoztunk!'' Mikor megkérdeztem tôlük, honnan vannak olyan sokan? -- Azt felelték ezek a gonosz alakok: ,,Az emberi szívekbôl -- ne kínozz bennünket!''

419   Látva szörnyû gyûlöletüket irántam, azonnal ôrangyalom segítségét kértem. Abban a pillanatban mellettem állt fényes és sugárzó alakja, és így szólt: ,,Ne félj semmitôl, Uram menyasszonya, ezek a lelkek az Ô engedélye nélkül semmit sem tehetnek veled.'' Rögtön eltûntek a gonosz lelkek, s hûséges Ôrangyalom elkísért látható alakban egészen a házunkig. Tekintete alázatos és nyugodt volt, homlokáról tûzsugár szikrázott.

Ó, Jézusom! Egész életemen át szívesen fáradnék és szenvednék azért az egy pillanatért, melyben megláthattam dicsôségedet, Uram, és a lelkek hasznát.

1935.[4.] 28. Vasárnap

420   Fehérvasárnap. -- Az Úr Irgalmának az ünnepe. A Megváltás Jubileumának lezárása. Mikor az ünnepségre mentünk, szívem örömtôl áradozott, hogy ez a két ünnep oly szorosan összekapcsolódik. Kértem Jézus irgalmát a bûnös lelkek számára. Az ájtatosság végén, amikor a pap kezébe vette a Legszentebb Oltáriszentséget, hogy áldást adjon, hirtelen megláttam Jézust úgy, ahogy a képen van. Áldást adott, a sugarak pedig az egész világra kiterjedtek. Ezután csodálatos fényességet láttam. Számtalan fényhullámból font (175) kristályszerû lakhelyet, melybe nem léphettek be sem a teremtmények, sem a lelkek. A fényességen három ajtót láttam. Jézus abban az alakban, ahogy a képen láttam, bement a második ajtón ebbe a fényszentélybe, a Szentháromság hajlékába. Egyidejûleg egy szózatot is hallottam: ,,Ez az ünnep irgalmam belsejébôl fakadt, s könyörületességem mélységében van megerôsítve. Minden lélek, aki hisz és bízik irgalmamban, részesülni fog abban.'' Végtelenül örültem Isten jóságának és nagyságának.

1935.4.29.

421   A kép felállítása elôtti napon fônöknômmel voltam gyóntatómnál.[167] Midôn elkezdtünk beszélni a képrôl, a gyóntató megkért minket, hogy egyik nôvérünk segítsen koszorúkat fonni. A fônöknô azt mondta: ,,Fausztina nôvér fog segíteni.'' -- Végtelenül örültem ennek. Amint hazaértem, mindjárt kezdtem elôkészíteni a zöldet, s egy tanulóval vittük el azt; segített még egy ismerôsünk, aki a templomban szokott tevékenykedni. Este 7 órára minden elkészült. A kép is fel volt már függesztve. Néhány asszony észrevette, hogy én is ott sürgölôdtem, mert biztos inkább útban lehettem,[168] mint segítettem. Másnap megkérdezték hát nôvéreinket, mi ez a szép kép, és mi a jelentése? ,,Biztosan tudják -- felelték ôk --, mert tegnap egyikük díszítette a képet.'' A nôvérek nagyon csodálkoztak, mert semmirôl sem tudtak. Mindegyikük látni akarta a képet. Közben a gyanú rám terelôdött. ,,Fausztina nôvér biztosan mindenrôl többet tud!'' -- mondogatták.

Midôn megkérdeztek, hallgattam, mert nem mondhattam meg az igazat. Hallgatásom még nagyobb kíváncsiságra ingerelte ôket. Meg kellett kétszereznem elôvigyázatosságomat, hogy ne hazudjak, de az igazat se áruljam el, mert erre nem volt engedélyem. A nôvérek hangot adtak nemtetszésüknek, és nyíltan a szememre vetették: ,,Miként lehet az, (176) hogy idegenek tudnak a képrôl, mi pedig semmit?'' Különbözô dolgokkal kezdtek el vádolni. Három napig szenvedtem, de valami különös erô szállt a lelkembe. Örülök, hogy szenvedhetek Istenért, s a lelkekért, akik ezekben a napokban részesültek Isten irgalmasságában. Ha látom azt a sok lelket, akik a napokban elnyerték Isten irgalmát, fáradozásaimat és szenvedéseimet semminek sem tartom. Ha ezek a szenvedések a legnagyobbak lennének is, s eltartanának a világ végéig, akkor se bánnám ôket, hiszen ezeknek egyszer végük lesz, de a lelkek, akik ezáltal megtértek, soha nem szûnô kínoktól menekültek meg. Boldogan láttam, miként térnek vissza mások minden boldogság forrásához, az Isteni Irgalmasság ölére.

422   Midôn dr. Sopocko fáradozásait és áldozatait látom ezzel az üggyel kapcsolatban, csodálnom kell alázatát és türelmét. Ez az ügy sok fáradságába és kellemetlenségbe, valamint sok pénzébe is került. De dr. Sopocko mindezeket állta. Látom, hogy az Isteni Gondviselés elôbb felkészítette az irgalmasság ezen mûvének a teljesítésére, mint ahogy azt én kértem Istentôl. Mily csodálatosak útjaid, ó, Istenem, s mily boldogok azok a lelkek, akik követik az isteni kegyelem hangját.

423   Dicsérd, lelkem, az Urat mindenért, s hirdesd irgalmát, mert az Ô jósága végtelen. Minden elmúlik, de irgalmának nincs sem határa, sem vége. A gonoszság töltsön be bár minden mértéket, az irgalom mértéktelen.

Ó, Istenem, még a büntetésben is, mellyel a földet sújtod, látom irgalmad mélységét, mert amíg minket itt a földön büntetsz, megmentesz az örök kárhozattól. Örüljetek, teremtmények, mert Isten végtelen irgalmával közelebb van hozzátok, mint gyermek anyja szívéhez. Ó, Istenem, ki maga vagy az irgalom a legnagyobb bûnösök számára, akik ôszintén megbánják bûneiket; minél bûnösebb valaki, annál nagyobb joga van (177) Isten irgalmára.

424

1935.5.12. Egy különös pillanat

Este, ahogy lefeküdtem, azonnal elaludtam, de amilyen hamar elaludtam, olyan hamar fel is ébredtem. Eljött hozzám egy Kisgyermek, és felébresztett. Egyéves lehetett. Csodálkoztam, milyen szépen tud már beszélni, mert ebben a korban a gyerekek még vagy egyáltalán nem beszélnek, vagy igen érthetetlenül. Csodálatosan szép volt, s hasonlított a kis Jézusra. Így szólt hozzám: ,,Nézz fel az égre!'' Ahogy felnéztem, láttam világítani a csillagokat és a holdat. Ekkor megkérdezte a Gyermek: ,,Látod a holdat és a csillagokat?'' Azt feleltem, igen, mire ô ezt mondta: ,,A csillagok hûséges keresztény lelkek, a hold pedig a szerzetesek lelke. Látod, milyen különbség van a hold és a csillagok fénye közt? Ugyanilyen a különbség a mennyországban a szerzetesi lélek és a hû keresztény között.'' -- És így folytatta: ,,Az igazi nagyság az Isten iránti szeretetben és az alázatban mutatkozik meg.''

425   Ebben a pillanatban megláttam egy lelket, aki iszonyú kínok között vált el a testétôl. Ó, Jézusom! Mialatt ezt írom, reszketek attól a sok szörnyûségtôl, melyek ôt vádolják. Láttam, amint egy mocsár mélyébôl kis és nagyobb gyermekek lelkei jöttek elô. Olyan kilenc év körüliek lehettek. Csúfak és undort keltôek voltak, félelmetes szörnyekhez hasonlóak, mint oszló hullák. De ezek a hullák éltek, és tanúskodtak az említett lélek ellen, aki haldoklott. A világban ez a lélek, akit haldokolni láttam, nagy tiszteletnek és elismerésnek örvendett, melyek végül is ürességbe és bûnbe torkollottak. Utoljára egy asszony jött elô, aki mintegy kötényében könnyeit hozta. Ô is az illetô ellen tanúskodott.

426   Ó, borzalmas óra, (178) amikor cselekedeteinket teljes nyomorúságukban és leplezetlenül kell látnunk. Egyetlen tettünk sem vész el, elkísérnek bennünket Isten ítélôszékéig. Nincsenek szavak és hasonlatok, melyekkel ezeket a szörnyû dolgokat kifejezhetném, s bár az volt a benyomásom, hogy az a lélek nem kárhozott el, kínjai mégsem különböznek a pokol kínjaitól, csupán abban, hogy egyszer elmúlnak.

427   Kis idô múlva újra megláttam a Kisgyermeket, aki felébresztett. Csodaszép volt. Megismételte szavait: ,,Egy lélek igazi nagysága az Isten iránti szeretetben és az alázatosságban mutatkozik meg.'' Megkérdeztem a gyermeket: ,,Honnan tudod te ezt, amirôl csak a teológusok tudnak? Te még csupán egy kisgyermek vagy, aki még a katekizmust sem tanulta -- hogy tudhatsz hát errôl?'' Azt felelte: ,,Tudom, és mindent tudok.'' Abban a pillanatban eltûnt.

428   Nem tudtam elaludni. Kifárasztották értelmemet a gondolatok, s az, amit láttam. Ó, emberi lelkek! Mily késôn ismeritek fel az igazságot! Ó, Isten irgalmának mélysége, áradj ki minél elôbb az egész világra, amint megígérted!

Egy különös pillanat, 1935. Május

429   Midôn Isten rám vonatkozó szándékát megismertem, elrémültem ennek nagyságától. Teljesen alkalmatlannak éreztem magam teljesítésére. Így kezdtem kerülni minden Vele való beszélgetést. Ezt az idôt szóbeli imával helyettesítettem. Alázatból tettem ezt, hamarosan rájöttem azonban, hogy ez nem valódi alázat, hanem a sátán nagy kísértése volt. Midôn a belsô ima helyett egy alkalommal elkezdtem egy lelki könyvet olvasni, tisztán és egyértelmûen ezeket a szavakat hallottam: ,,Elôkészíted a világot végsô visszatérésemre!'' Ezek a szavak lelkem mélyéig hatoltak. (179) Úgy tettem ugyan, mintha nem is hallottam volna, mégis jól értem ôket, és semmi kétségem sincs felôlük. Midôn egyszer Isten szeretete és kifogásaim (ti. hogy képtelen vagyok teljesíteni ezt a küldetést) közti harcban teljesen kimerültem, s el akartam hagyni a kápolnát, valamilyen erô visszatartott, és teljesen tehetetlennek éreztem magam -- ekkor ezeket a szavakat hallottam: ,,Ki akarsz menni a kápolnából? De elôlem nem tudsz kitérni, mert mindenütt jelen vagyok. Magadtól tényleg semmit sem tudsz tenni, de velem mindenre képes vagy.''

430   Midôn a héten gyónni mentem, és feltártam lelkem állapotát a gyóntatóm[169] elôtt, különösen, hogy kerülöm az Istennel való belsô beszélgetéseket, azt a választ kaptam, hogy nem szabad kitérnem az Istennel való beszélgetések elôl, hanem meg kell hallgatnom szavait, melyekkel hozzám szól.

431   Követtem gyóntatóm utasításait, s mindjárt az elsô találkozásnál az Úr lábaihoz borultam, s megtört szívvel bocsánatát kértem mindenért. Jézus felemelt a földrôl, s maga mellé ültetett. Megengedte, hogy fejem a keblére hajtsam, hogy legédesebb Szíve kívánságait megértsem, s jobban átérezzem. Jézus így szólt: ,,Leányom, ne félj semmitôl, én mindig veled vagyok; minden ellenséged csak annyi kárt okozhat neked, amennyit én megengedek. Te vagy lakhelyem, s állandó pihenôm, miattad parancsolok megállást büntetô kezemnek, miattad áldom meg a földet.''

432   Ugyanebben a pillanatban szívemben különös tûz gyúlt, érzem, hogy érzékeim nem mûködnek. Nem tudom, mi történik körülöttem, csak azt érzem, hogy átjár az Úr tekintete. Látom Isten nagyságát és saját nyomorúságomat. Sajátságos fájdalom járja át a lelkemet, de ugyanakkor semmihez sem hasonlítható öröm. Minden erôm elhagy Isten ölelésében. Érzem, hogy Vele vagyok, s elmerülök Benne, mint egy csepp víz az óceánban. Nem tudom kifejezni, mit élek át; az ilyen belsô ima után erôt és képességet érzek magamban a legnehezebb erények teljesítésére, s megvetem mindazokat a dolgokat, melyeket a világ tiszteletben tart. Egész lelkemmel csupán magányra és csendre vágyom.

433   (180) 1935.5.[május]. A negyven órás ima[170] alatt a monstranciában kitett Szent Ostyában megláttam Jézus arcát. Jóságosan tekintett mindnyájunkra.

434   Szentmise alatt gyakran látom a Kisded Jézust. Rendkívül szép, korát egyévesre lehetne becsülni. Midôn egy alkalommal a kápolnánkban is így láttam az egyik mise alatt, ôrült vágyat éreztem, hogy az oltárhoz menjek, s magamhoz vegyem a Gyermek Jézust. Ebben a pillanatban a Gyermek Jézus imazsámolyom párkányán termett, s mindkét karocskájával a vállamba kapaszkodott -- kedves és örömteli volt. Mély és átható tekintettel nézett rám. Ám amikor az oltárnál a pap megtörte az Ostyát, már az oltáron volt, s a pap Ôt is eltörte, magához vette.

A Szentáldozás után ugyanezt a kis Jézust egész nap fizikailag is valóságosan a szívemben éreztem. Öntudatlanul mély összeszedettség fogott el. Senkivel sem váltottam egyetlen szót sem, ahol csak lehetett, elkerültem az embereket. A kötelességekre vonatkozó kérdésekre feleltem csak, ezenkívül egy szót sem szóltam.

1935.6.9. A Szentlélek eljövetele

435   Este, amint átmentem a kerten, a következô szavakat hallottam: ,,Nôvértársaiddal együtt irgalomért fogsz könyörögni magad és a világ részére.'' Megértettem, hogy nem maradok ebben a Kongregációban, ahol most vagyok.[171] Világosan látom, hogy Istennek más az akarata velem, mégis állandóan vonakodom Isten elôtt, hogy nem vagyok képes e mû teljesítésére. -- Jézusom! Te tudod legjobban, mi vagyok én. -- S elkezdtem felsorolni gyengeségeimet az Úrnak, s ezek mögé bújtam, hogy elismerje kifogásaimat, s lássa be, hogy tényleg képtelen vagyok a (181) kívánságait teljesíteni. Erre e szavakat hallom: ,,Ne félj, én magam egészítem majd ki mindazt, ami belôled hiányzik.'' E szavak mélyen behatoltak a lelkembe, s még jobban felismertem nyomorúságomat. Éreztem, hogy Isten szava eleven és mélyreható. Megértettem, hogy Isten tökéletesebb életmódot kíván tôlem, én pedig folyton tehetségtelen voltommal mentegetôztem.

436--437   1935.6.29. Midôn lelki vezetômmel[172] az Úr által kívánt dolgokról beszéltem, azt gondoltam, hogy majd azt mondja, tényleg nem vagyok képes ilyen dolgokra, s hogy az Úr Jézus semmilyen mûvének keresztülvitelére nem fog felhasználni ilyen nyomorult lelket, mint én. De azt hallottam, hogy Isten leggyakrabban éppen ilyen lelkeket választ szándékai kivitelezéséhez. Ezt a papot mégiscsak Isten Lelke vezeti, átlátta lelkem legtitkosabb, legelrejtettebb dolgait is, melyek Isten és köztem voltak, s melyekrôl még soha nem beszéltem vele, mert magam sem értettem egészen ôket, s az Úr még kifejezetten nem parancsolta meg, hogy beszéljek róluk. A titok a következô: Isten egy rendi közösséget kíván, amely irgalmát hirdesse az egész világnak, s könyörögje is ki azt a világ részére. Mikor a pap megkérdezte, nem volt-e valamilyen sugallatom erre vonatkozólag, azt feleltem, semmilyen egyértelmû utasítást nem kaptam, ám abban a pillanatban sajátságos fény járta át a lelkem, s megértettem, hogy az Úr szól hozzám ez által a pap által. Hiába mentegettem magam, hogy nem kaptam egyértelmû utasítást, ugyanis a beszélgetés végén a küszöbön megpillantottam az Úr Jézust olyan alakban, ahogyan a képen le van festve, és így szólt hozzám: ,,Kívánom, hogy legyen ilyen szerzetes közösség.''[173] Ez csak egy pillanatig tartott. (182) Nem közöltem ezt rögtön, hanem siettem haza. Állandóan ismételgettem az Úrnak: ,,Nem vagyok képes megvalósítani szándékaidat, ó, Istenem.'' Különös, hogy Jézus nem figyelt a szavaimra, hanem világos felismerést adott, milyen kedves számára ez a mû. Egyáltalán nem számolt gyengeségemmel. Rámutatott, mily sok nehézséget kell legyôznöm. Én, Isten szegény teremtménye, nem tudtam mást mondani erre, csak ezt: ,,Ó, Istenem, nem vagyok rá képes!''

438   1935.6.30. Másnap rögtön a szentmise elején megpillantottam Jézust kimondhatatlan szépségben. Azt mondta, hogy ,,ezt a szerzetesi közösséget minél elôbb meg kell alapítani, te is benne leszel nôvértársaiddal. Lelkem lesz életetek szabályzata. Életeteknek én leszek a példaképe, bölcsômtôl kereszthalálomig. Merülj el titkaimban, akkor majd megérted teremtményeim iránti irgalmam mélységét és végtelen jóságomat -- és megismerteted azt a világgal. Ima által fogsz közvetíteni ég és föld között.''

439   Elérkezett a Szentáldozás ideje. Jézus eltûnt -- s nagy fényességet láttam. Akkor e szavakat hallottam: ,,Áldásunkban részesítünk.'' -- Ebben a pillanatban elôtört egy sugár a fénybôl, s átjárta szívemet. Sajátságos tûz gyúlt a lelkemben -- azt hittem, meghalok az örömtôl és boldogságtól. Éreztem, hogy lelkem elválik testemtôl, tökéletesen elmerültem Istenben. Éreztem, hogy a Mindenható, mint egy porszemet, elragad egy ismeretlen tartományba.

A Teremtô karjában a boldogságtól remegve éreztem, hogy Ô maga tartott fenn, hogy elbírjam a boldogság nagyságát, s fenségének látását. Most már tudom, ha elôzôleg (183) kegyelmével meg nem erôsít, lelkem nem bírta volna elviselni ezt a boldogságot, és pillanatok alatt bekövetkezett volna a halálom. Véget ért a szentmise. Nem tudom mikor, mert nem voltam képes figyelni arra, mi történik a kápolnában. Midôn magamhoz tértem, erôt és bátorságot éreztem Isten akaratának teljesítésére. Semmi sem tûnt nehéznek, s ahogy korábban vonakodtam, most éreztem, hogy az Úr ereje és bátorsága van bennem. Így szóltam az Úrhoz: ,,Készen állok akaratod minden jelzésére.'' -- Bensômben mindent átéltem, amit át fogok élni a jövôben.

440   Ó, Uram, Teremtôm! Egész lényemet Neked adom. Rendelkezz velem isteni akaratod, örök szándékaid és végtelen irgalmasságod szerint. Ismerje fel minden lélek, milyen jó az Úr. Egyetlen lélek se féljen a Vele való érintkezéstôl. Ne említse senki azt a kifogást, hogy méltatlan rá! Isten hívását soha ne halogassa követni, mert ez nem tetszik Néki. Ha igazán ismerem magam, beláthatom, nincs nálam nyomorultabb lélek, és csodálom Isten felségét, hogy így leereszkedik hozzám. Ó, örökkévalóság, úgy tûnik, még te is kevés leszel, hogy Isten végtelen irgalmát dicsôítsem!

441   Egyszer, amikor a képet az Úrnapi körmenetben felállították az oltárra,[174] s a pap a Legméltóságosabb Oltáriszentséget kitette az oltárra, és a kórus pedig elkezdett énekelni, a kép sugarai áthatoltak a Szent Ostyán, s szétterjedtek az egész világra. Én pedig ezeket a szavakat hallottam: ,,Általad fognak az irgalom sugarai -- (184) úgy, ahogy ezen az Ostyán át -- kiáradni az egész világra.'' -- E szavak hallatán mélységes öröm töltötte el a lelkemet.

442   Egy nap, midôn gyóntatóm[175] éppen misézett, a felajánlástól kezdve láttam a kis Jézust az oltáron, amint máskor is. Röviddel az átváltoztatás elôtt azonban eltûnt a pap, s csak a kis Jézus maradt, aki átváltoztatáskor a kelyhet és az ostyát kis kezeibe vette, mindkettôt felemelve az égre nézett. Azután újra megláttam a gyóntatómat. Megkérdeztem a kis Jézust, hol volt a pap ez idô alatt, míg nem láttam. Azt válaszolta : ,,Az én szívemben.'' De nem értettem meg többet Jézus szavaiból.

443   Egyszer a következô szavakat hallottam: ,,Azt kívánom, hogy lelked legmélyén is élj akaratom szerint.'' Elgondolkodtam ezeken a különösen szívemhez szóló szavakon. E napon szerzetesi közösségünkben[176] gyónás volt. Gyónásomkor mindjárt bûneim megvallása után ugyanazt mondta a pap is, amit elôzôleg az Úr mondott nekem.

444   Ez a pap azt mondta, hogy Isten akaratának teljesítésében három fokozat van: az elsô abban áll, hogy a lélek mindazt megteszi, amit a külsô szabályok és parancsok elôírnak; a második fokozat az, amikor a lélek figyel a bensô sugallatokra, és követi azokat; a harmadik fokozat pedig, amikor átadja magát Isten akaratának, s meghagyja Istennek a szabadságot, hogy tetszése szerint cselekedjék vele, és készséges eszközzé válik az Ô kezében. Ez a pap azt is mondta, hogy én Isten akaratának teljesítésében a második fokozaton állok. Még nem értem el a harmadikat, (185) de igyekeznem kellene eszerint teljesíteni Isten akaratát. Ezek a szavak átjárták lelkemet, s egészen világosan látom, hogy Isten ennek a papnak gyakran enged bepillantást a lelkem mélységébe. Ezen nem csodálkozom, inkább hálás vagyok Istennek, hogy ilyen választott papjai vannak.

445

Csütörtök. Éjszakai imádás

Midôn imádásra jöttem, rögtön mély áhítat fogott el. Megláttam az ostorozás elôtt a ruháitól megfosztott Jézust egy oszlophoz kötözve. Láttam négy férfit, akik felváltva ostorcsapásokkal sújtották az Urat. Szenvedései láttán ledermedt a szívem. Az Úr ekkor azt mondta: ,,Még nagyobb fájdalmakat szenvedek el, mint amit itt látsz.'' Tudtomra adta, mely bûnökért szenvedi az ostorozást. Ezek a tisztátalanság bûnei. Ó, mily szörnyû volt Jézus morális szenvedése, míg ostorozták. Majd így szólt: ,,Nézd, és lásd az emberi nemet jelen állapotában!'' Abban a pillanatban iszonyú dolgokat láttam. A hóhérok abbahagyták az ostorozást, s mások jöttek helyükbe folytatni. Megragadták az ostorokat, s irgalmatlanul verték az Urat. Ezek papok, szerzetesek, apácák s magas rangú egyházi személyek voltak. Ezen nagyon csodálkoztam. Majd különbözô korú és rangú világiak csatlakoztak hozzájuk -- valamennyi kitombolta dühét az ártatlan Jézuson. Ezt látván szívemet agónia fogta el. A hóhérok ostorozása alatt Jézus hallgatott, s a messzeségbe nézett, de amikor a fent említett lelkek verték, lehunyta szemeit, s halk, de nagyon fájdalmas sóhaj szakadt fel a Szívébôl. Az Úr megismertette velem részletesen, mily hatalmas a gonoszsága ezeknek a hálátlan lelkeknek: ,,Nézd, íme a kínszenvedés, amely meghaladja halálom fájdalmát.'' Elnémultak ajkaim, s érezni kezdtem (186) magamban is az agóniát. Éreztem, hogy senki sem tud megvigasztalni, s kiragadni ebbôl az állapotból, csak Az, Aki idejuttatott. Ekkor így szólt az Úr: ,,Látom szíved ôszinte fájdalmát, mely rendkívüli enyhülést szerzett szívemnek. Nézz, s vigasztalódj meg!''

446   Ezután a kereszten láttam az Úr Jézust. Midôn Jézus a kereszten függött, egy sereg más lelket is megpillantottam körülötte, kik éppúgy keresztre voltak feszítve, mint Ô. És megláttam a lelkek második és harmadik csoportját is. A második csoport nem volt keresztre feszítve, hanem a lelkek szorosan kezükben tartották a keresztet; a harmadik csoport se keresztre nem volt feszítve, se nem szorították kezükben keresztjüket, hanem magukkal vonszolták azt, s elégedetlenek voltak. Jézus azt mondta: ,,Nézd a szenvedésben és a megvetésben hozzám hasonló lelkeket! Ezek a dicsôségben is hasonlók lesznek hozzám. Akik kevésbé hasonlítanak rám a szenvedésben és a megvetésben, azok a dicsôségben is kevésbé fognak hasonlítani.''

A legtöbb megfeszített személy a papi rendbôl volt. A megfeszítettek közt általam ismert személyek is voltak. Ennek nagyon örültem. Jézus végül azt mondta: ,,Holnap a reggeli elmélkedésben gondolkozz el azon, amit most láttál.'' S Jézus azonnal eltûnt.

447   Péntek. Beteg voltam, és nem mehettem szentmisére. Reggel 7 órakor láttam a gyóntatómat, amint misézett. A kis Jézust is láttam. A mise végén eltûnt a látomás, s újra -- mint azelôtt -- a cellámban voltam. Kimondhatatlan öröm töltött el, hogy bár nem lehettem jelen a kápolnai misénken, egy messzi templomban mégis részt vehettem rajta. Jézus mindent el tud intézni.

(187) 1935. július 30.

448   Szent Ignác ünnepe. Buzgón imádkoztam ehhez a szenthez és szemrehányást tettem neki, amiért nem figyel rám, s fontos dolgokban nem segít rajtam, nevezetesen Isten akaratának teljesítésében. Így szóltam hozzá: ,,Te, aki a mi védôszentünk vagy, s aki mindig az Isten iránti szeretetnek s annak a buzgalomnak tüzében égtél, hogy Isten nagyobb dicsôségét szolgálhasd, alázatosan kérlek, segíts meg engem Isten szándékainak végbevitelében.'' Ez a szentmise alatt történt. Hirtelen megpillantottam Szent Ignácot az oltár bal oldalán egy nagy könyvvel a kezében. Azt mondta: ,,Leányom, nem vagyok közömbös ügyeddel szemben. Ezt a szabályzatot ebben a közösségben is lehet alkalmazni". -- Rámutatott a könyvre, és eltûnt. Nagyon megörültem, hogy ennyire törôdnek velünk a szentek, hogy oly szoros a velük való kapcsolatunk. Ó, Isten jósága! Mily szép a lelki világ, hogy már itt a földön érintkezhetünk a szentekkel. Egész nap éreztem a nekem oly drága Védôszent közelségét.

449   1935. augusztus 5. -- Az Irgalmasság Anyjának ünnepe. Az idén nagyobb buzgalommal készültem erre az ünnepre, mint az elôzô években. Már reggel belsô harcot éltem át arra a gondolatra, hogy el kell hagynom ezt a Kongregációt, mely Mária különleges oltalma alatt áll. Ez a belsô harc az egész elmélkedés és az elsô szentmise alatt folytatódott. A második szentmisén elmondtam a Szûzanyának: nehezemre esik elhagyni ezt a Kongregációt, mely a Te különleges oltalmad alatt áll, ó, Mária! -- Akkor megláttam a Szentséges Szüzet elmondhatatlan szépségben, aki az oltártól a térdeplômhöz jött, magához ölelt, és azt mondta: ,,Isten kimondhatatlan irgalmából az Anyátok vagyok. Az a lélek a legkedvesebb nekem, aki Isten akaratát hûségesen teljesíti.'' -- Megértette velem, hogy Isten minden kívánságát hûségesen teljesítettem, (188) ezért kegyelmet találtam Nála. -- ,,Légy bátor, ne félj a megtévesztô akadályoktól, inkább szemléld Fiam szenvedéseit, így gyôzelmet aratsz.''

450

Éjjeli imádás

Nagyon nyomorultul éreztem magam, s azt gondoltam, nem tudok imaórát tartani, mégis minden akaraterômet összeszedtem, s bár cellámban összeestem, nem törôdtem fájdalmammal, Jézus szenvedésére gondoltam. Ahogy beléptem a kápolnába, megértettem lelkemben, hogy Isten nemcsak a jó cselekedeteinkért készít részünkre nagy jutalmat, de már ôszinte akaratunkért is, hogy megtegyük a jót. Mily nagy kegyelme ez Istennek !

Mily édes fáradozni Istenért és a lelkekért. A harcban nem kívánok semmi pihenôt. Utolsó leheletemig fogok küzdeni Uram és Királyom dicsôségéért. Nem teszem le a kardot, míg csak trónjához nem szólít; nem félek a csapásoktól, mert Isten a pajzsom. Az ellenségnek kell félnie tôlünk, nem fordítva. A sátán csak a gôgösöket és gyávákat gyôzi le, az alázatosaknak erejük van. Az alázatos lélek nem zavarodik meg, s nem aggódik semmi miatt. Semmi sem térítheti el a Nap izzásához tartó szárnyalásomat. A szeretetet semmi sem kötheti meg. A szeretet szabad, mint egy királynô, a szeretet eléri Istent.

451   Egyszer Szentáldozás után e szavakat hallottam lelkemben: ,,Lakóhely vagy Te számunkra.'' Ebben a pillanatban megéreztem a Szentháromság -- az Atya, a Fiú és a Szentlélek jelenlétét a lelkemben. Isten templomának s az Atya gyermekének éreztem magam. Ezt nem tudom megmagyarázni, de a lélek jól érti. Ó, végtelen Jóság! Milyen mélyen leereszkedsz egy nyomorúságos teremtményhez!

452   Ha a lelkek magukba szállnának, Isten azonnal szólna hozzájuk. Szétszórtságuk azonban elnyomja az Úr szavát.

453   (189) Egyszer azt mondta nekem az Úr: ,,Miért félsz és reszketsz, mikor hozzám tartozol? Nem tetszik nekem a lélek, amikor felesleges aggodalmaknak adja át magát. Ki mer hozzád érni, ha velem vagy? Az a lélek a legkedvesebb nekem, aki erôsen hisz jóságomban, és tökéletesen bízik bennem: ôt én is megajándékozom bizalmammal, s megadok neki mindent, amit kér tôlem.''

454   Máskor így szólt az Úr: ,,Leányom, vedd a kegyelmeket, melyeket az emberek visszautasítanak; végy annyit, amennyit elbírsz.'' Ebben a pillanatban lelkemet elárasztotta Isten szeretete. Oly bensôséges összetartozást érzek Vele, hogy nem találok kellô kifejezést ennek a kapcsolatnak a jellemzésére. Úgy érzem, hogy minden, ami az Istené -- minden jósága, minden kincse -- az enyém is, bár nem nagyon törôdöm ezekkel, mert elég nekem Ô egyedül. Benne látok mindent, Rajta kívül -- semmit.

Sehol sem keresek boldogságot bensômön kívül, ahol Isten lakik. Lelkemben örvendek Istennek. Itt állandóan együtt vagyok Vele, itt folynak le legbizalmasabb beszélgetéseink, itt vagyok Vele biztonságban. Ide be nem hatol egyetlen emberi tekintet sem. A legszentebb Szûzanya bátorít erre a kapcsolatra.

455   Ha szenvedés ér, már nem okoz keserûséget, s a nagy öröm sem ragad el. Telve vagyok békével, a lélek kiegyensúlyozottságával, ami az igazság felismerésébôl fakad.

Mit törôdöm azzal, hogy kedvetlen szívek vesznek körül, ha lelkemben a boldogság teljessége lakozik. Vagy mit használna más szívek jóindulata, ha bensômben nem lenne enyém Isten. Ha lelkemben van Isten, ki árthat nekem?

 +

(190)	JMJ	Vilnius, 1935.8.12.

456

Háromnapos lelkigyakorlat

A lelkigyakorlat elôestéjén, az elmélkedési pontokat ismertetô beszéd alatt a következô szavakat hallottam: ,,Ezen a lelkigyakorlaton a pap ajkával hozzád szólok, hogy a lelked mélyén hozzád intézett szavaim igazságát megerôsítsem, s biztossá tegyem. Bár minden nôvér részt vesz ezen a lelkigyakorlaton, rád vagyok figyelemmel, hogy megerôsítselek, s a rád váró nehézségek elviseléséhez bátorságot adjak. Ezért buzgón hallgasd meg a pap szavait, s lelked mélyén gondolkozz el rajtuk.''

457   Ó, mily nagy csodálkozás fogott el, hiszen mindazt, amit a páter mondott az Istennel való egyesülésrôl, s ennek akadályairól, lelkemben szó szerint átéltem, s hallottam már Jézustól, aki a lelkem mélyén beszélt így hozzám. A tökéletesség az Istennel való szoros kapcsolaton nyugszik.

458   A 10 órai elmélkedésen az atya[177] Isten irántunk való irgalmáról és jóságáról beszélt. Azt mondta, ha áttekintjük az emberiség történelmét, lépten-nyomon Isten e nagy jóságát látjuk. Isten minden tulajdonsága, így mindenhatósága és bölcsessége azon fáradozik, hogy legfôbb tulajdonságát, nevezetesen a jóságát, nekünk kinyilvánítsa. Isten jósága az Ô legfôbb tulajdonsága. Sok lélek azonban, aki a tökéletességre törekszik, nem ismeri Isten nagy jóságát. Mindaz, amit az atya Isten jóságáról mondott ezen az elmélkedésen, megegyezik azzal, amit Jézus nekem errôl elmondott, s mindez szorosan összefügg az Isten irgalmasságának ünnepével (191). Most értettem meg igazán azt, amit az Úr megígért, semmi kétség sincs bennem. Isten szavai világosak és érthetôek.

459   Az egész elmélkedés alatt láttam Jézust fehér ruhában az oltáron. Kezében tartotta ezt a füzetemet, amibe mindezt írom. Egész idô alatt oldalról oldalra lapozott a füzetben és hallgatott. Szívem nem bírta elviselni a lelkemben lángra lobbant izzást. Uralkodni akartam magamon, hogy környezetem ne vegye észre, mi megy végbe a lelkemben, az elmélkedés végére mégis úgy éreztem, nem vagyok ura önmagamnak. Jézus ekkor ezt mondta: ,,Ebbe a füzetbe nem írtál le mindent az emberek iránti jóságomról. Azt kívánom, ne hagyj ki semmit! Óhajtom, hogy szíved tökéletes békében erôsödjék meg.''

460   Ó, Jézusom! Szívem megáll, ha meggondolom, mi mindent teszel értem. Csodállak, hogy leereszkedsz nyomorult lelkemhez, s mily felfoghatatlan módszereket alkalmazol meggyôzésemhez.

461   Ilyen lelkigyakorlatot most tartok elôször életemben: a pap minden szavát világosan értem, mert ezeket elôzôleg már lelkemben átéltem. Most látom, hogy Jézus azt a lelket, aki Ôt igazán szereti, nem hagyja bizonytalanságban. Jézus azt kívánja, hogy az a lélek, aki Vele bensôséges kapcsolatban áll, minden szenvedés és kellemetlenség ellenére teljes békét élvezzen.

462   Most értem meg, hogy a lélek az önmegtagadás által egyesül a legszorosabban Istennel, ami azt jelenti, hogy akaratunkat összekapcsoljuk Isten akaratával. Ez teszi a lelket igazán szabaddá, és mély összeszedettségre segíti lelkünket. Ez által könnyûvé válik az élet minden terhe, s édessé lesz a halál.

463   (192) Jézus azt mondta nekem, ha az ünnep vagy a Kongregáció alapításával kapcsolatban bármi bizonytalanságot éreznék -- ,,vagy bármivel kapcsolatban, amit a lelked mélyén én mondtam neked, a pap szájával azonnal választ adok.''

464   Az alázatosságról szóló elmélkedés alatt feltámadt bennem a régi kétség, hogy olyan nyomorult lélek, mint én, az Úrtól kapott feladatot nem tudja teljesíteni. Midôn erre gondoltam, a lelkigyakorlatot tartó pap megszakítván gondolatát arról kezdett beszélni, ami a kétségemre vonatkozott, azaz hogy Isten legtöbbször épp a leggyengébb és legegyszerûbb lelkek közül választja ki eszközeit, hogy a legnagyobb mûveit megvalósítsák -- és ez megdönthetetlen igazság. Nézzük az Apostolok kiválasztását vagy az egyháztörténelem eseményeit! Látjuk, hogy a nagy mûveket olyan lelkek valósították meg, akik erre a legkevésbé voltak alkalmasak. Ezáltal válik nyilvánvalóvá, hogy ezek a dolgok tényleg Istentôl valók. -- Ahogy teljesen szétoszlottak kétségeim, a pap újra visszatért eredeti témájához, az alázatossághoz.

Jézus szokása szerint, mint minden elmélkedés alatt, az oltárnál állt. Nem szólt hozzám, de jóságos tekintete átjárta szegény lelkemet, mely már nem talált semmiféle kibúvót.

465   Jézusom, Életem, lelkem legtitkosabb zugában érzem, ahol az érzékek már nem mûködnek, hogy engem magadhoz hasonlóvá formálsz. Ó, Üdvözítôm! Rejts el engem Szíved mélyébe, sugaraiddal takarj el mindent elôlem, ami nem Te vagy. Kérlek, Jézus, hogy a két sugár, mely legirgalmasabb Szívedbôl tört elô, szüntelenül erôsítse lelkemet.

466  (193)	A gyónás

Lelkiatyám[178] megkérdezte, jelen van-e az Úr Jézus, látom-e Ôt most? -- Igen, jelen van, látom. Erre megkért, kérdezzem meg bizonyos személyek felôl. Jézus nem válaszolt, de tekintete megpihent rajta. Mégis, gyónás után, mikor a bánatimát elmondtam, így szólt hozzám Jézus: ,,Menj, és vigasztald meg a nevemben!'' Nem értettem e szavak jelentését, de rögtön megismételtem neki, amit Jézus mondott.

467   Az egész lelkigyakorlat alatt töretlen kapcsolatban voltam Jézussal, s egyesültem Vele szívem minden erejével.

468   A fogadalmak megújításának napja. A szentmise kezdetén, mint mindig, láttam Jézust, aki megáldott minket, s bement a tabernákulumba. Akkor megláttam a Szûzanyát is, fehér ruhában, kék köpenyben. A feje fedetlen volt. Odajött hozzám az oltártól. Kezeivel megérintett, beburkolt a palástjával, s azt mondta: ,,Ajánld fel ezeket a fogadalmakat Lengyelországért! Imádkozz érte!'' 8.15.

469   Még ezen a napon este lelkemben erôs vágyat éreztem Isten után. Most nem látom úgy, mint régen, testi szemeimmel, hanem érzem Ôt, de fel nem foghatom. Ez okozza vágyódásomat, s kimondhatatlan fájdalmamat. Meghalok a vágytól, hogy enyém legyen, hogy örökre elmerüljek Benne. Lelkem egész erejével törekszik Utána, s nincs semmi a világon, ami megvigasztalhatna. Ó, Örök Szeretet, csak most fogom fel, szívemnek mily bensôséges volt a kapcsolata Veled, mert Rajtad kívül mi adhatna az égben vagy a földön békét nekem, ó, Istenem, kiben elmerült a lelkem!

470   (194) Midôn egy este cellámból az égre néztem, s megpillantottam a pompás csillagokkal teleszórt égboltot a holddal együtt, Teremtôm iránt elképzelhetetlen szeretettûz gyúlt ki a lelkemben. Elfogott Iránta a vágy, mely nôttön-nôtt a lelkemben, szinte már el sem tudtam viselni. Ezért megalázkodtam, s porba hullva arcomra borultam. Dicsôítettem Ôt minden teremtményéért. Mikor már szívem nem bírta tovább azt, ami benne zajlott, hangosan sírva fakadtam. Ebben a pillanatban megérintett Ôrangyalom, s azt mondta: ,,Azt üzeni az Úr, emelkedj fel a földrôl!'' -- Azonnal megtettem, de lelkem nem talált vigaszt. Még erôsebben fogott el Isten után a vágy.

471   Egy napon, mikor imádáson voltam, s lelkem Isten utáni vágyódásában szinte haldoklott, nem bírtam visszatartani a könnyeimet. Ekkor megláttam egy nagyon szép lelket, aki így szólt hozzám: ,,Azt üzeni az Úr, ne sírj!'' -- ,,Ki vagy te?'' -- kérdeztem. -- Ô azt válaszolta: ,,A hét lélek egyike vagyok, akik éjjel-nappal Isten trónja elôtt állnak, s szünet nélkül dicsérik Ôt.'' Ez a lélek sem csillapította azonban szomjúságom Isten után, hanem még nagyobb vágyakozást keltett bennem. Ez a lélek nagyon szép. Szépsége Istennel való bensôséges kapcsolatából fakad. Ez a lélek nem hagy el egy pillanatra sem, mindenhová elkísér.

472   Következô nap a szentmisén az átváltoztatás elôtt ez a lélek elkezdte énekelni: ,,Szent, szent, szent!'' -- Hangja, olyan, mint ezreké, lehetetlen leírni azt. Lelkem egyesült Istennel. Egyetlen pillanat alatt megláttam Isten felfoghatatlan nagyságát és szentségét. Egyúttal felismertem (195) semmiségemet, ami saját magamtól vagyok. Világosabban, mint bármikor, felismertem a Három Isteni Személyt, az Atyát, a Fiút és a Szentlelket. Egy a létezésük, egyenlôek, egy a méltóságuk. Lelkem kapcsolatban van mind a Három Személlyel. Szavakkal nem tudom ezt kifejezni, de a lélek jól megérti ezt. Aki e Három Személy közül eggyel már egyesült, az már a teljes Szentháromsággal is kapcsolatban van, mert az Ô egységük oszthatatlan. Ez a látomás, illetve felismerés felfoghatatlan boldogsággal töltött el, mert Isten ily hatalmas. Amit most itt leírtam, nem szemeimmel láttam, mint azelôtt, hanem tisztán bensôleg, lélekben, teljesen függetlenül az érzékektôl. Ez a szentmise végéig tartott.

Ez egyre gyakrabban esik meg velem, nemcsak a kápolnában, hanem munkám közben is, s olyankor, amikor a legkevésbé várom.

473   Amikor gyóntatónk[179] elutazott, az érseknél[180] gyóntam. Kitártam elôtte a lelkem, s a következô választ kaptam: ,,Leányom, vértezd fel magad nagy türelemmel. Ha ezek a dolgok Istentôl vannak, elôbb vagy utóbb célba érnek. Kérlek, maradj teljesen nyugodt. Jól megértettelek ezeket a dolgokat illetôen. Ami a Rend elhagyását s egy másik rendre vonatkozó gondolataidat illeti, erre ne is gondolj, mert ez egy súlyos belsô kísértés.'' A gyónás után azt mondtam az Úr Jézusnak: ,,Miért mondod, hogy teljesítsem ezeket a dolgokat, ha nem adsz módot végrehajtásukra?'' Akkor megpillantottam Jézust Szentáldozás után, ugyanabban a kápolnában, ahol meggyóntam, olyan alakban, ahogy a képen van, s azt mondta: ,,Ne szomorkodj! Megértetem vele azokat a dolgokat, amelyeket tôled kívánok.'' Amikor kifelé mentünk, (196) az érsek igen elfoglalt volt, de visszahívott bennünket, s azt mondta, várjunk egy kicsit. Mikor újra beléptünk a kápolnába, ezt hallottam lelkemben: ,,Mondd el, amit ebben a kápolnában láttál!'' Ebben a pillanatban bejött az érsek, és megkérdezte, van-e valami mondanivalónk számára? A kapott egyértelmû utasítás ellenére se tudtam semmit sem mondani, mert egy nôvértársam kíséretében voltam.

Még egy szó a gyónásból: ,,Nagy és szép gondolat irgalomért esedezni a világ számára. Imádkozzék, nôvér, sokat irgalomért a bûnösök részére, de ezt saját zárdájában tegye.''

474

A következô nap: [35.] 9.13. Péntek

Este a cellámban megpillantottam egy angyalt, Isten haragjának végrehajtóját. Világos ruhája volt, az arca lángolt. Lába alatt egy felhô volt, melybôl villámok és mennydörgések törtek elô. Ezek elôször az angyal kezét érték, s csak aztán sújtottak a földre. Amikor megpillantottam Isten haragjának eme jelét, melynek sújtania kellett a földet, s fôként egy bizonyos helyet -- melyet érthetô okból nem nevezhetek meg --, kértem az angyalt, egy ideig tartsa vissza ezt a büntetést, s a világ bûnbánatot fog tartani. Kérésem azonban Isten haragjával szemben semmit sem ért. Akkor megpillantottam a Legszentebb Háromságot. Felségének nagysága lelkem legmélyére hatolt, s nem mertem megismételni a kérésemet. Ugyanakkor Jézus kegyelmének erejét is megéreztem lelkemben, mely bennem lakik. Amint ennek a kegyelemnek a tudatára ébredtem, azonnal elragadtattam Isten trónja elé. Ó, milyen hatalmas a mi Urunk és Istenünk, és milyen felfoghatatlan az Ô szentsége! Nem akarok belekezdeni nagyságának leírásába, mert hamarosan úgyis mindnyájan meglátjuk Ôt olyannak, amilyen valójában. Lelkembôl fakadó szavakkal könyörögni kezdtem (197) Istenhez a világért.

475   Ahogy így imádkoztam, megláttam az angyal tehetetlenségét, aki a bûnökért járó igazságos ítéletet nem tudta végrehajtani. Soha még ilyen bensô erôvel nem imádkoztam, mint akkor. A következô szavakkal kértem Istent: ,,Örök Atya! Felajánlom Neked szeretett Fiadnak, a mi Urunk, Jézus Krisztusnak Testét és Vérét, Lelkét és Istenségét engesztelésül bûneinkért és az egész világ bûneiért. Az Ô fájdalmas kínszenvedéséért irgalmazz nekünk!''

476   Másnap reggel, ahogy beléptem a kápolnánkba, e szavakat hallottam bensômben: ,,Valahányszor belépsz a kápolnába, azonnal imádkozd el azt az imát, melyet tegnap tanítottam neked.'' Amint elmondtam az imát, e szavakat hallottam: ,,Ez az ima haragom enyhítésére szolgál. Imádkozd kilenc napig a rendes olvasón a következôképpen: Elôször egy Miatyánkot, Üdvözlégyet és Hiszekegyet imádkozz, ezután a nagy szemekre a következôket ismételd: Örök Atya! Felajánlom Neked szeretett Fiadnak, a mi Urunk, Jézus Krisztusnak Testét és Vérét, Lelkét és Istenségét engesztelésül bûneinkért és az egész világ bûneiért; majd a kis szemekre: Az Ô fájdalmas kínszenvedéséért irgalmazz nekünk és az egész világnak! Végén háromszor ismételd e szavakat: Szent Isten, Szent Erôs, Szent Halhatatlan, irgalmazz nekünk és az egész világnak!''[181]

477   A hallgatás kard a lelki harcban. A fecsegô lélek soha nem jut el az életszentségre. A hallgatás kardja lemetsz mindent, ami a lélekhez akar tapadni. Érzékenyek vagyunk a szavakra, és úgy érezzük, azonnal válaszolnunk kell rájuk, s nem törôdünk azzal, hogy Isten akarja-e, hogy beszéljünk. A hallgatag lélek erôs. Ha kitart a hallgatásban, semmiféle kellemetlenség nem árthat neki. (198) Képes Istennel a legbensôségesebben egyesülni, s majdnem mindig a Szentlélek sugalmazásai alatt él. A hallgatag lélekben akadály nélkül mûködik az Isten.

478   Ó, Jézusom, Te tudod, egyedül Te tudod, hogy szívem nem ismer más szeretetet, csak a Tiédet. Egész szûzi szeretetem elmerült Benned örökre, ó, Jézus! Teljesen világosan érzem, hogy Isteni Véred szívemben kering. Nem fér kétség ahhoz, hogy Isteni Véreddel legtisztább szereteted tért a szívembe. Érzem, hogy az Atyával és a Szentlélekkel, bennem laksz, vagy inkább én élek Benned, ó, felfoghatatlan Isten! Érzem, hogy elvegyülök Benned, mint egyetlen csepp az óceánban. Érzem, hogy körülöttem vagy, és a bensômben. Érzem, hogy mindenben ott vagy, ami körülvesz engem, s ami történik velem. Ó, Istenem, szívem belsejében ismertelek meg, és jobban szeretlek mindennél, ami a földön és az égben létezik. Szívünk kölcsönösen megérti egymást, s ezt nem tudja felfogni senki az emberek közül.

479   Második gyónásom az érseknél:[182] ,,Tudd meg, leányom, ha ez az Isten akarata, elôbb vagy utóbb meg fog történni, mert Isten akaratának teljesülnie kell. Szeresd Istent szívedben, legyen...'' [megszakadt a gondolat]

480   [9.] 29. Szent Mihály Arkangyal ünnepe.[183] Istennel bensôleg egyesültem. Jelenléte mélységesen átjár, békével, örömmel és csodálattal tölt el. Az ima ilyen pillanatai után tele vagyok erôvel, rendkívüli bátorsággal a szenvedésre és a harcra. Semmi sem rettenthet el, még ha az egész világ jönne is ellenem. A kellemetlenségek csak a felszínt érintik, (199) bensômbe nincs belépésük, mert ott Isten lakik, aki megerôsít és betölt engem. Zsámolyánál szétzúzódik az ellenség minden álnoksága. Az egyesülés e pillanataiban Isten tart meg az Ô erejével. Részesülök erejébôl, mely képessé tesz szeretni Ôt. Saját igyekezetébôl sohase jut el idáig a lélek. Eleinte féltem ettôl a bensô kegyelemtôl, hagytam, hogy ez a félelem vezessen, de rövid idô múltán Isten felismertette velem, mennyire nem tetszik ez Néki. Megnyugvásomat is Neki köszönhetem.

481   Az Egyház majdnem minden ünnepe Isten mélyebb megismerését és különleges kegyelmét adja nekem. Ezért felkészülök minden ünnepre, s bensôleg egyesülök az Egyház lelkével. Mily öröm az Egyház hû gyermekének lenni! Ó, hogy szeretem a Szent Egyházat s mindazokat, akik benne élnek! Úgy nézek rájuk, mint Krisztus élô tagjaira, aki az ô fejük. Égek a szeretettôl a szeretô lelkekkel, s szenvedek a szenvedôkkel. Fájdalom jár át a ridegek és hálátlanok láttán. Ugyanakkor olyan Isten iránti szeretetre törekszem, ami jóvátételt nyújtana azokért, akik Ôt nem szeretik, s Megváltójukat hálátlansággal sértik.

482   Ó, Istenem, tudatában vagyok küldetésemnek a Szent Egyházban. Minden igyekezetemmel irgalomért esedezem a világ számára. Szorosan egyesülök Jézussal, és a világért könyörgô áldozat leszek. Isten nem tagad meg tôlem semmit, ha Fia hangjával könyörgök Hozzá. Áldozatom önmagában semmi, amikor azonban Jézus Krisztus áldozatával egyesítem, mindenhatóvá válik, s ereje lesz kiengesztelni Isten haragját. Isten Fiában szeret bennünket, s az Ô fájdalmas kínszenvedése csillapítja állandóan haragját irántunk.

483   (200) Ó, Istenem! Mennyire kívánom, hogy a lelkek megismerjenek Téged, és megértsék, hogy határtalan szeretetbôl hívtad ôket életre. Uram és Teremtôm, érzem, hogy egy kissé fel fogom lebbenteni az ég függönyét, hogy ne kételkedjék a föld jóságodban.

484   Jézusom! Tégy engem Atyád elôtt kedves és tiszta áldozattá! Jézus! Olvassz engem, nyomorult bûnöst önmagadba, mert Te megtehetsz mindent, s adj át Örök Atyádnak. Feláldozott szent ostya kívánok lenni Elôtted, az emberek elôtt viszont csak egy egyszerû ostya. Azt akarom, hogy csak Te ismerd áldozatom illatát. Ó, Örök Isten! Olthatatlan tûzzel ég bennem a könyörgés irgalmadért. Érzem és értem, ez az én feladatom itt és az örökkévalóságban. Te magad parancsoltad meg nekem, hogy errôl a nagy irgalmadról és jóságodról beszéljek.

485   Egyik pillanatban megértettem, mennyire nem tetszik Istennek az olyan tett, ami bármennyire is dicséretreméltónak látszik, de hiányzik róla a tiszta szándék pecsétje. Az ilyen cselekedet Istent inkább büntetésre, s nem dicséretre ösztönzi. Bárcsak a lehetô legkevesebb ilyen tett lenne életünkben, a szerzetesi életben pedig egyáltalán nem volna szabad elô sem fordulnia!

Egyformán fogadom az örömet vagy a fájdalmat, dicséretet vagy a megaláztatást, mert tudom, hogy mindegyik mulandó. Mit törôdöm vele, mit beszélnek rólam. Már rég lemondtam mindenrôl, ami személyemet illeti. Nevem -- ostya -- azaz áldozat, de nem szóban, hanem cselekedetben. Önmagam megsemmisítésében, hogy hasonló legyek Hozzád a kereszten, ó, jóságos Jézus, én Mesterem!

486   (201) Jézus, ha a Szentáldozásban hozzám jössz, Te, aki arra méltattál, hogy az Atyával és a Szentlélekkel együtt, szívem kis mennyországában lakj, egész nap azon fáradozom, hogy társaságul szolgáljak Neked. Egyetlen pillanatra sem hagylak egyedül. Bár emberek közt vagyok, vagy a tanítványokkal, szívem mindig Hozzá kapcsolódik. Elalvás elôtt felajánlom Neki szívem minden dobbanását, ébredéskor egy szót sem szólva elmélyedek Benne. Amikor felébredek, egy percig dicsérem a Szentháromságot, s megköszönöm, hogy újra nekem ajándékozott egy napot -- hogy még egyszer végbemehet bennem Fiad Megtestesülésének titka, megismétlôdhet szemeim elôtt keserves szenvedésed. Ekkor arra törekszem, hogy rajtam keresztül megkönnyítsem Jézus útját a lelkekhez. Mindenhová Jézussal együtt megyek. Jelenléte mindenhová elkísér.

487   A lélek és test szenvedései alatt igyekszem hallgatni, mert ilyenkor Jézus szenvedései révén erôvel telik meg a lelkem. Állandóan szemem elôtt van fájdalmas, meggyalázott, eltorzított arca, s a bûneink, különösen a kiválasztott lelkek hálátlansága által átvert Isteni Szíve.

488   Kétszeri figyelmeztetés készített fel azokra a szenvedésekre, melyek Varsóban várnak rám. Az elsô egy bensômben észlelt hang volt, a második a szentmise alatt ért. Az átváltozás elôtt láttam a keresztre feszített Úr Jézust, aki azt mondta nekem: ,,Készülj fel a szenvedésekre!'' Megköszöntem az Úrnak elôzékeny kegyelmét, s azt válaszoltam: ,,Biztosan nem szenvedek majd többet, mint Te, Üdvözítôm.'' Mégis szíven ütött a hír, s imával és kisebb szenvedésekkel erôsítettem magam, hogy el tudjam viselni majd a nagyobbakat.

(202)	1935.10.19.

489

Utazás Vilniusból Krakkóba a nyolcnapos lelkigyakorlatra.

Péntek este, a rózsafüzér imádkozása alatt, midôn a holnapi útra, s arra a fontos ügyre gondoltam, melyet P. Andrasz-sal[184] kellett megbeszélnem, elfogott a félelem, látván Isten mûvének nagyságát, s hozzá az én nyomorúságomat és gyarlóságomat. A kínoktól összezúzva átadtam magam Isten akaratának. Ebben a pillanatban megláttam Jézust imazsámolyom mellett. Világos ruhában volt, s így szólt hozzám: ,,Miért aggaszt akaratom teljesítése? Talán azt hiszed, nem segítelek meg, mint eddig? Földi helyetteseim elôtt ismételd meg minden kívánságomat, s csak azt tedd, amit ôk mondanak.'' -- Abban a pillanatban lelkem megtelt erôvel.

490   Másnap reggel megláttam Ôrangyalomat, aki egészen Varsóig kísért az úton. Ahogy bementünk a kapun -- eltûnt. Amikor elmentünk a kis kápolna mellett, hogy üdvözöljük az elöljárókat, azonnal átjárt Isten jelenléte. Az Úr eltöltött szeretetének tüzével. Ilyen pillanatokban fenségének nagyságát mindig jobban felismerem.

491   Varsóban, amikor felszálltunk a krakkói vonatra, újra megláttam Ôrangyalomat, aki mellettem állt. Istent szemlélve imádkozott. Gondolataim csatlakoztak hozzá. Amikor beléptünk a kolostor kapuján, eltûnt.

Amikor beléptem a kápolnába, újra megragadott Isten fensége. Éreztem, hogy teljesen beleolvadtam Istenbe, egészen elmerültem Benne. Láttam, mennyire szeret minket a mennyei Atya. Ó, mily nagy öröm járja át lelkemet, amikor felismerem Istent s az isteni életet. Szeretném megosztani ezt a boldogságot minden emberrel, mert képtelen vagyok elzárni saját szívemben. Hiszen a boldogság sugarai valósággal égetnek, szét akarják vetni keblemet s egész bensômet. Az egész földet szeretném bejárni, hirdetve az embereknek Isten irgalmasságát. Papok, segítsetek nekem ebben! Használjátok a legerôteljesebb szavakat Isten irgalmának kifejezésére, mert minden szó gyenge az Ô irgalmasságának kifejezésére.

 +

(203)	JMJ	 Krakkó, 1935.10.20.

492

Nyolcnapos lelkigyakorlat

Örök Isten, a Jóság maga! Az emberi, de még az angyali értelem részére is felfoghatatlan Irgalom! Segíts engem, gyenge gyermeket, szent akaratodat teljesíteni, ahogy ezt velem megismertetted. Nincs más kívánságom, csak Isten vágyait teljesíteni. Vedd, Uram, testemet, lelkemet, értelmemet, akaratomat, szívemet, minden szeretetemet, és rendelkezz velem örök terveid szerint!

493   A Szentáldozás után újra eltelt a lelkem Isten szeretetével. Örülök nagyságának. Világosan látom akaratát, amit teljesítenem kell, de látom saját gyengeségemet is, és nyomorúságomat. Látom, segítsége nélkül semmit sem tudok végbevinni.

494

A lelkigyakorlat második napja

Midôn Andrasz atyához a beszélôbe kellett mennem, félelem fogott el. Úgy gondoltam, egy titkot csak a gyóntatószékben lehet elmondani. Ez megalapozatlan félelem volt. A fônöknô egyetlen szava megnyugtatott. De amikor a kápolnába bementem, a következô szavakat hallottam lelkemben: ,,Azt kívánom, hogy a helyettesemhez légy olyan ôszinte és egyszerû, mint egy gyermek. Úgy viselkedj vele, ahogy velem, különben elhagylak, s többé nem érintkezem veled.''

Isten valóban megajándékozott a teljes bizalom nagy kegyelmével. Az atyával való beszélgetés után pedig ezekkel az ügyekkel kapcsolatban mélységes békét és megvilágosodást adott lelkembe az Úr.

495   Jézus, örök Világosság! Világosítsd meg értelmemet, erôsítsd akaratomat, gyújtsd lángra szívemet, maradj velem, amint megígérted, mert Nélküled semmi vagyok! Te tudod, Jézusom, milyen gyenge vagyok. Mondanom sem kell, Te magad tudod legjobban, mily nyomorult vagyok. Benned van minden erôm.

496   (204)	A gyónás napja

Már reggel megkezdôdött bennem egy lelki harc. Oly erôs, amilyent még nem tapasztaltam. Istentôl teljesen elhagyatva átéreztem egész lényem gyengeségét. A következô gondolatok nyomasztottak: Miért kellene elhagynom ezt a zárdát, ahol szeretnek a nôvérek és az elöljárók, ahová az örök fogadalmam köt, a nyugodt életet, ahol könnyen teljesítem kötelességeimet? Miért kell lelkiismeretem szavára hallgatnom és hûségesen követni sugallataimat? Ki tudja, kitôl származnak ezek? Nem jobb-e úgy élni, mint a többi nôvér? Talán sikerül elnyomnom az Úr hangját, egyszerûen nem figyelni rá? Talán az ítélet napján nem is kéri számon az Úr? Hová vezet ez a bensô hang? Ha követem, szörnyû nehézségek, szenvedések és kellemetlenségek várnak rám. Félek a jövôtôl, s a jelenben haldoklom.

Ezek a kínok egész nap, szünet nélkül gyötörtek. Midôn este a szentgyónásra mentem, a felkészülés ellenére sem tudtam tökéletesen gyónni. Megkaptam a feloldozást, s elmentem anélkül, hogy tudtam volna, mi történik velem. Pihenôre térve még fokozódtak kínjaim, sôt tûzzé váltak, melynek ereje villámként hatolt lelkembe, csontom velejéig, szívem legtitkosabb zugáig átjárt. E kínok alatt mindenre képtelenné váltam. Uram, legyen meg a Te akaratod! Néha még erre sem tudtam gondolni. Valóban, halálos rémület fogott el, s a pokol tüze égetett. Reggel felé minden elcsendesült bennem. Pillanat alatt megszûntek a kínok, de annyira kimerültem, hogy mozdulni sem bírtam. A fônöknô anyával beszélgetve lassan visszatért az erôm, de csak Isten tudja, miként éreztem magam egész nap.

497   Ó, örök Igazság! Megtestesült Ige, aki a legtökéletesebb módon teljesítetted Atyád akaratát. Nézd, ma sugallataid vértanújává leszek, mert azokat nem bírom végrehajtani, mivel nincs saját akaratom. Bensôleg világosan felismerem szent akaratodat, (205) de alávetem magam feletteseim és gyóntatóim utasításainak. Úgy fogom végbevinni akaratodat, ahogy azt helyettesed által megengeded. Jézusom, nehezemre esik, de az Egyház szavát fölébe helyezem a Te hozzám intézett szavaidnak.

498

A Szentáldozás után

Megláttam Jézust, mint mindig. Így szólt hozzám: ,,Hajtsd vállamra fejed, nyugodj meg, és meríts erôt. Én mindig veled vagyok. Mondd meg szívem barátjának, hogy mûvem keresztülvitelére ilyen gyenge teremtményeket választok.'' -- Késôbb valamilyen sajátságos erô megerôsítette lelkemet. -- ,,Mondd meg neki, hogy a gyónásban felismertettem vele gyengeségedet, megmutattam neki, mi vagy magadtól.''

499   Minden bátran folytatott harc örömet, békét, világosságot, tapasztalatot, a jövôhöz való bátorságot hoz, Istennek pedig dicsôséget és tiszteletet, végül nekem jutalmat.

Ma: Krisztus Király ünnepe[185]

500   A szentmise alatt buzgón imádkoztam, hogy Jézus legyen minden szív Királya, hogy Isten kegyelme világítson minden lélekben. Ekkor megpillantottam Jézust úgy, ahogyan a képen van lefestve. Így szólt hozzám: ,,Lányom, akkor tanúsítod irántam a legnagyobb tiszteletet, ha kívánságaimat hûségesen teljesíted.''

501   Jézusom, Jegyesem! Mily nagy a Te szépséged! Te élô, s éltetô Virág, melyben a szomjazó lélek éltetô harmata rejtôzik! Beléd merült el a lelkem. Te vagy egyedül igyekezeteim és vágyaim tárgya. A lehetô legbensôségesebben egyesíts Magaddal, az Atyával és a Szentlélekkel! Veled akarok élni és halni!

502   Csak a szeretet számít. Legkisebb tettünket is a végtelenbe emeli.

503   Jézusom, valóban nem tudnék élni Nélküled. Lelkem a Tiédbe olvadt. Senki sem tudja ezt igazán megérteni. Elôbb Veled kell élni, hogy meg lehessen ismerni Téged, másokban is.

(206)	Krakkó, 1935.10.25.

504

A lelkigyakorlat elhatározásai:

Mindenben, de különösen a sugallatok esetén és az Úr kívánságainak teljesítésénél a gyóntatóra és az elöljárókra kell hallgatni. Beleegyezésük nélkül semmit sem szabad tenni.

Minden szabad idômet a lelkemben élô Isteni Vendéggel töltöm, vigyázok a belsô és külsô csendre, hogy Jézus kipihenhesse magát a szívemben.

Legkedvesebb pihenésem a nôvérek szolgálata és a szolgálatkészség legyen. Saját magamat el akarom felejteni, s arra gondolok, hogy a nôvérek kedvében járjak.

Intéseknél nem fogok szabadkozni vagy ártatlanságomat bizonygatni, hagyom, hadd ítélkezzenek felettem, ahogy nekik tetszik.

Csak egyetlen bizalmasom van, akivel mindent közlök, s ez Jézus az Oltáriszentségben, és Jézus helyettese -- a gyóntató.

A lélek vagy a test minden szenvedésében, lelki sötétségben és elhagyatottságban hallgatni fogok, akár egy galamb, panasz nélkül.

Áldozatul elemésztem magam minden pillanatban az Ô lábainál, hogy kieszközöljem a bûnösök részére az irgalmat.

505   Egész semmiségem elmerül irgalmad tengerében, és egy gyermek bizalmával vetem karjaidba magamat, Irgalom Atyja. Szeretnélek kiengesztelni Téged sok lélek bizalmatlanságáért, akik félnek bizalmukkal megajándékozni Téged. Ó, mily kevés lélek ismer Téged igazán! Ó, mennyire vágyom, hogy ismerjék meg a lelkek az Irgalom ünnepét! Mûved koronája az irgalom. Mindent egy gyengéd anya érzésével kezelsz!

 +

506   (207)	JMJ	Krakkó, 1935.10.27.

Andrasz atya -- lelki tanács

Semmit sem szabad tenni a felettesek beleegyezése nélkül. Alaposan meg kell fontolni ezt az ügyet, és sokat kell imádkozni. Ezeknél a dolgoknál nagy elôvigyázatosságot kell gyakorolni, mert ön, nôvér, itt Isten világos és biztos akaratát követheti, mivel fogadalommal van ehhez a Rendhez kötve, éspedig örök fogadalommal, tehát semmi kétsége nem lehet. Az pedig, ami az ön lelkében van, egyelôre csak egy jelenés. Isten elôidézhet egy változást, de az ilyen dolgok nagyon ritkák. Mindaddig, nôvér, amíg valamilyen világosabb felismerést nem kap, ne siessen. Isten mûvei lassan haladnak. Abban az esetben, ha ezek Istentôl valók, ezt világosan fel fogja ismerni, de ha nem, el fognak tûnni; ön azáltal, ha engedelmeskedik, nem tévedhet. Csak mindent közöljön ôszintén a gyóntatójával, és vakon kövesse ôt.

Most az ön részére nem marad más hátra, egyezzen bele a szenvedésbe mindaddig, míg elérkezik ezen dolgok megvilágosodásának, vagyis meg-oldásának az ideje. Ön, nôvér, helyesen viszonyul ezekhez a dolgokhoz. Kérem, maradjon továbbra is ilyen egyszerû és engedelmes lélek -- ez jó jel. Ha ön, nôvér, továbbra is így fog viszonyulni a dolgokhoz, Isten nem fogja megengedni, hogy téves útra lépjen. Lehetôleg tartsa távol magát ezektôl a dolgoktól, de ha ennek ellenére mégis bekövetkeznek, fogadja ôket nyugalommal, és semmitôl se féljen. Jó kezekben vagy, a jóságos Istenében. Mindabban, amit elmondtál nekem, nem látok semmi képzelgést vagy hittel ellenkezô dolgot. Olyan dolgok ezek, amelyek önmagukban jók, sôt jó lenne, ha lenne egy csoport, akik a világért imádkoznának, mert mindnyájunknak szükségünk van az imádságra. Jó lelki vezetôd van. Kérlek, hallgass rá! Légy nyugodt! Maradj hû Isten akaratához, és teljesítsd azokat. Ami a munkát illeti, teljesítsd, amit parancsolnak, és ahogy parancsolják, még ha megalázó és fáradságos lenne is. Válaszd mindig az utolsó helyet, akkor maguktól fogják mondani: ,,Menj feljebb!'' Lélekben és teljes viselkedésedben az egész ház és az egész Kongregáció utolsó tagjának kell tartanod magad. Mindig, mindenben a legnagyobb hûséget kell tanúsítanod Isten iránt.

507   (208) Az a kívánságom, ó, Jézus, hogy szenvedjek, és az élet minden helyzetében szeretetlánggal égjek. Egészen a Tiéd vagyok, és el akarok tûnni Benned. Ó, Jézus, teljesen el akarok veszni a Te isteni szépségedben. Szereteteddel, ó, Uram, mindig követsz engem. Áthatod egészen a bensômet mint a napsugár, és saját fényességeddé változtatod lelkem sötétségét. Érzem, hogy kis szikraként élek Benned, magához ragadott a hatalmas izzás, melyben Te égsz, felfoghatatlan Szentháromság! Nincs nagyobb öröm Isten szereteténél. Az Istennel való szoros egyesülés révén már itt a földön megtapasztalhatjuk az ég lakóinak boldogságát -- ami számunkra oly csodálatos, és néha felfoghatatlan. A lélek egyszerû hûsége révén is eljuthat hasonló kegyelemre.

508   Ha kötelességeimmel szemben kedvetlenség vagy az egyhangúság érzése fog el, arra gondolok, hogy az Úr házában vagyok, ahol nincs csekélység, ahol a legkisebb cselekedetemtôl is, amit Istennek tetszô módon hajtok végre, függ az Egyház dicsôsége és nem egy lélek elôrehaladása. Tehát a szerzetesi életben nincs csekélység.

509   A viszontagságok közepette, melyeket megtapasztalok, ráeszmélek arra, hogy a harc még nem ért véget. Türelemmel vértezem fel magam, és így legyôzöm támadómat.

510   Sehol nem keresem kíváncsian a tökéletességet, hanem Jézus lelkületébe merülök bele, az Ô cselekedeteit szemlélem, melyeket az Evangélium foglal össze. Ha ezer évig is kellene élnem, akkor sem tudnám kimeríteni ennek gazdagságát.

511   Amikor szándékaimat nem méltányolják, vagy éppen elítélik azokat, nem bánkódom túlságosan, mert tudom, hogy szívemet egyedül Isten ismeri. Az igazság nem vész el, a megsebzett szív idôvel megnyugszik, lelkem pedig megedzôdik a viszontagságok révén. Nem mindig figyelek arra, amit a szívem mond, hanem kérem Istent, világosítson meg. Csak ha lehiggadtam, akkor beszélek többet.

512   (209) A fogadalom megújításának napja. Isten jelenléte eltöltötte a lelkemet. A szentmise alatt láttam Jézust, aki a következôket mondta: ,,Nagy örömöm vagy. Szereteted és alázatod miatt hagyom el mennyei trónomat, s egyesülök veled. A szeretet kiegyenlíti azt a mélységet, amely az én nagyságom és a te semmiséged közt fennáll.''

513   A szeretet betölti a lelkemet. Elmerültem a szeretet óceánjában, érzem, hogy elalélok, és megszûnök Benne.

514   Jézusom, alakítsd szívemet a Te Szíved szerint, vagy inkább változtasd saját szíveddé, hogy meg tudjam érezni más szívek szükségletét, fôleg a szenvedôkét, és szomorúakét. Az irgalmasság sugarai nyugodjanak szívemben!

515   Este, amikor a kertben sétáltam, a rózsafüzért imádkoztam, s amikor a temetôhöz[186] értem, résnyire kinyitottam a kaput, s egy kis imádkozás után megkérdeztem bensômben a holtakat: ,,Bizonyára nagyon boldogok vagytok?'' Erre ezt a választ hallottam: ,,Annyira vagyunk boldogok, amennyiben teljesítettük Isten akaratát.'' -- Majd ismét csend, mint azelôtt. Magamba néztem, és hosszasan elgondolkodtam azon, én hogyan teljesítem Isten akaratát, s hogyan használom ki az Istentôl kapott idôt?

516   Még aznap éjjel, ahogy nyugovóra tértem, bejött hozzám egy lélek. Kopogott a szekrényemen, hogy felébresszen. Imát kért. Meg akartam kérdezni, ki ô, de megfékeztem kíváncsiságomat, s összekapcsoltam ezt a kis önmegtagadást az imámmal, és felajánlottam érte.

517   Egy alkalommal meglátogattam egy 84 éves, beteg nôvért,[187] aki sok erénnyel tûnt ki, és megkérdeztem tôle: ,,Bizonyára készen áll már, nôvér, az Úr színe elé lépni?'' -- Azt felelte, hogy egész életében erre az utolsó órára készült, s még hozzátette, hogy a kor nem mentesít a harctól.

518   (210) + Halottak napja elôtt, a szürkületi órákban a temetôhöz mentem. Zárva találtam, mégis beszóltam a lelkekhez: -- ,,Ha valamit kívánnátok, kész vagyok megtenni értetek a szabályzat lehetôségein belül.'' Azt a választ hallottam: ,,Teljesítsd Isten akaratát! Mi annyira vagyunk boldogok, amennyire teljesítettük az Isten akaratát.''

519   Az esti órákban ezek a lelkek eljöttek hozzám, és imát kértek. Sokat imádkoztam értük. Este a temetôbôl visszatérô körmenettel sok lelket láttam velünk együtt jönni. Velünk jöttek a kápolnába, és együtt imádkoztak velünk. Ezen a napon sokat imádkoztam, mert megkaptam hozzá az engedélyt elöljáróimtól.[188]

520   Éjjel újból meglátogatott egy lélek, akit egyszer már láttam. Nem kért tôlem imát, hanem szemrehányást tett, hogy valamikor nagyon hiú és büszke voltam. -- Most meg másokért jársz közbe, pedig magadnak is vannak hibáid. Azt válaszoltam: ,,Igaz, nagyon hiú és büszke voltam, de ezt már meggyóntam, és vezekeltem ostobaságaimért. Bízom Isten jóságában. Ha most elesem, az inkább akaratomtól függetlenül esik meg velem, még a legkisebb dologban is.'' A lélek azonban szemrehányásokkal kezdett elárasztani. Azzal vádolt, hogy nem ismerem el nagyságát, ahogy mindenki teszi nagy tettei miatt. Egyedül én nem adom meg neki a tiszteletet. Ebben a pillanatban felismertem, hogy ez a sátán, s azt mondtam neki: ,,Egyedül Istent illeti a dicsôség, távozz, sátán!'' Azonnal lebukott egy rémületes, megfoghatatlan, leírhatatlan mélységbe. Azt mondtam a nyomorultnak, az egész Egyháznak elmondom mindezt.

521   Szombaton visszautaztunk Krakkóból Vilniusba. Útközben meglátogattuk Czestochowát. Midôn a kegykép elôtt imádkoztam, éreztem hogy kedvesek... [Itt megszakadt a gondolat.]


2. füzet -- 522--600
Napló -- 2. füzet	522--600
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
2. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

(1)	  +

JMJ

522

Az Úr irgalmát éneklem örökre

Minden nép elôtt,

Mely Isten legfôbb tulajdonsága,

S számunkra örök csoda mindenek fölött.

Forrásod az Isteni Háromság,

Mely szeretô kebel --

Az Úr irgalma feltárul számunkra,

Ha majd lehull a lepel.

A Te irgalmad forrásából fakad, Uram,

Minden boldogság és élet.

Ezért hát valamennyi teremtményed és mûved ajkán

Irgalmadról zengjen az ének.

Isten irgalmát feltárta elôttünk

Jézus élete és a kereszt,

Ne kételkedj hát, bûnös lélek, kétségbe ne ess.

Bízz az irgalomban, mert te is szent lehetsz.

Jézus Szívébôl

Két forrás fakadt fénylô sugárként,

Nem angyalok, Kerubok és Szeráfok számára --

A bûnös ember üdvösségét munkálja.

(2)	  +

JMJ

523

Ó, Isten akarata,

Légy az én szerelmem!

Jézusom, Te tudod, hogy magamtól egyetlen betût sem írnék. Ha mégis írok, azt csak a szent engedelmesség egyértelmû parancsára teszem.[189]

Isten és a lelkek

A Legszentebb Oltáriszentségrôl nevezett[190]

M. Fausztina nôvér

524   	+ Ó, Jézus, elrejtett Isten,

Szívem megérez Téged,

Bár még takar egy lepel.

Te tudod, szeretlek Téged!

525   (3)	  +	Vilnius, 1935. 11. 24.

JMJ	+ Második füzet

Dicsôség Istennek!

Ó, Szentháromság, aki az Isten, az Atya, a Fiú és a Szentlélek bensô életét magadban rejted; örök öröm, a szeretet felfoghatatlan mélysége, amely kiárad minden teremtményre, s boldogítja ôket. Nevednek tisztelet, dicsôség mindörökkön-örökké. -- Ámen.

Ó, Istenem! Ahogy nagyságod és szépséged felismerem, kimondhatatlan öröm tölt el, hogy ily hatalmas az Úr, akinek szolgálok. Szeretettel és örömmel teljesítem szent akaratát. Minél jobban felismerem Ôt, annál bensôségesebben akarom szeretni. Éget a vágy, hogy egyre jobban szerethessem Ôt.

526   (4) + 14-e. Ezen a csütörtökön az éjszakai imádási órán[191] eleinte nem tudtam imádkozni. Valamiféle szárazság lett úrrá rajtam, nem tudtam elmélyedni Jézus szenvedésében. Kereszt alakban feküdtem a földön, s felajánlottam a Mennyei Atyának Jézus Krisztus keserves kínszenvedését engesztelésül az egész világ bûneiért. Midôn ezen imádságból felemelkedtem, és a térdeplômhöz mentem, hirtelen megpillantottam Jézust. Olyan volt, mint az ostorozáskor. Kezében egy fehér köntöst és egy zsinórt tartott. A köntössel felöltöztetett, a zsinórt pedig a derekamra kötötte. Betakart egy piros köpennyel, amilyennel szenvedései idején Ôt is betakarták, s azonos színû fátylat adott rám. Majd így szólt: ,,Ilyen ruhát fogtok hordani te, és társaid; s szabályzatotok az életem lesz, bölcsômtôl a kereszthalálomig. Szemlélj engem, s ennek megfelelôen élj! Azt kívánom, hogy merülj el mélyebben lelki világomban, (5) szelíd vagyok és alázatos szívû.''

527   Egyik napon lelkemben sürgetô kényszert éreztem, hogy munkához lássak, s teljesítsem mindazt, amit Isten követel tôlem. Besiettem a kápolnába, s ezt hallottam lelkemben: ,,Miért aggályoskodsz? Azt hiszed, nem lesz elég mindenhatóságom a gyámolításodra?'' Lelkemben rögtön különös erôt éreztem; semminek tûnt mindaz a nehézség, amely rám várt Isten akaratának teljesítése során.

528   Pénteken a szentmise alatt, midôn lelkem eltelt Isten boldogságával, a következôket hallottam bensômben: ,,Irgalmam Jézus Isten-emberi szívén keresztül jutott el a lelkekhez, mint napsugár a kristályon keresztül.'' Megéreztem lelkemben és megértettem, hogy minden közeledés Istenhez Jézus által történik -- Ôbenne és Ôáltala.

529   (6) ,,Ostra Brama''-n, a kilenced befejezésének estéjén,[192] amikor a litánia éneklésének befejezéséhez értünk, egy pap kihozta a Legszentebb Oltáriszentséget a monstranciában. Amint az oltárra helyezte, azonnal megláttam a kis Jézust. Kezecskéit elôször Édesanyja felé tárta, aki élô alakban volt jelen. Majd, mikor Mária velem beszélt, a kis Jézus a jelenlévôk felé tárta karjait. A Legszentebb Szûzanya azt tanácsolta, hogy Isten minden kívánságát vizsgálódás nélkül, kisgyermekként kell fogadnom, mert másként nem tetszik Istennek. Ebben a pillanatban eltûnt a kis Jézus, majd a Szûzanya, és csak a képe maradt ott, mint azelôtt. Lelkem azonban telve volt nagy örömmel és boldogsággal, s azt mondtam az Úrnak: ,,Tedd velem azt, ami Neked tetszik, mindenre kész vagyok, de Te, ó, Uram, egyetlen pillanatra se hagyj el!''

530   (7)	  +

JMJ

A Szentháromság dicsôségére

Kértem a fônöknô anyát,[193] hogy negyven napig böjtölhessek napi egy szelet kenyéren és egy pohár vízen. A fônöknô anya azonban -- a gyóntatómmal[194] egyetértésben -- nem engedélyezett negyven napot, csak hetet. ,,A többi nôvérre való tekintettel nem tudom magát kötelességei alól egészen felmenteni. Biztosan észrevennének valamit. Megadom az engedélyt, hogy idôt szenteljen imáira, és feljegyezze e néhány dolgot. Nehezebb lesz megvédenem önt, ami a böjtöt illeti. Nem tudom, mit gondoljak ki.'' Még hozzátette: ,,Menjen, nôvér, talán kapok valamilyen megvilágosodást.'' -- Vasárnap reggel, mikor a fônöknô a portás szolgálatra osztott be az étkezési idô alatt, bensômben felismertem, hogy ezt már azzal a gondolattal tette, hogy nekem a böjtöt lehetôvé tegye. Reggel nem mentem reggelizni, hanem bementem (8) a fônök anyához, s azt mondtam neki: ,,Ha a portán teszek szolgálatot, minden feltûnést el tudok hárítani.'' Az anya válasza: ,,Már erre gondoltam, mikor oda osztottam be.''[195] Most értettem meg, hogy lélekben ezt éreztem.

531   1935.11.24. Vasárnap, az elsô nap. Bementem a Legméltóságosabb Oltáriszentséghez, és felajánlottam magam az Örök Atyának az Oltáriszentségben jelenlévô Jézussal. Lelkemben azonnal ezt hallottam: ,,Célod és társaid célja az lesz, hogy a szeretet által a lehetô legbensôségesebben egyesüljetek velem, hogy kiengeszteld az eget a földdel, csillapítsd Isten méltó haragját, és irgalmat esdj a világra. Rád bízok két, szívemnek igen drága gyöngyöt. Ezek a papok és a szerzetesek lelkei. Értük különösen sokat fogsz imádkozni. Erejük a ti önmegtagadástokból fog fakadni. Imát, böjtöt, önmegtagadást, munkát (9) és minden szenvedést az én imámmal, böjtömmel, önmegtagadásommal, munkámmal és szenvedésemmel fogsz egyesíteni. Így lesz erejük Atyám elôtt.''

532   A Szentáldozás után megláttam az Úr Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Ma mélyülj el szegénységem lelkületében, s úgy rendezz el mindent, hogy a legszegényebbek se irigyelhessenek semmit tôled. Nem az épületekben, pompás berendezésekben találom tetszésemet, hanem a tiszta, alázatos szívekben.''

533   Amikor egyedül maradtam, elkezdtem a szegénység lelkületén gondolkodni. Világosan látom, hogy Jézusnak semmije sem volt, pedig Ô mindenek Ura. Kölcsönvett bölcsô, s az életen úgy haladt át, hogy mindenkivel jót tett, de neki nem volt hová lehajtania a fejét. Végül a kereszten látom szegénységének csúcsát: még a ruháitól is megfosztották. Ó, Jézus, a szegénység ünnepélyes fogadalmával hasonlóvá akarok válni Hozzád. A szegénység lesz az anyám. (10) Ahogy külsôleg nem lehet semmim, ahogy nem rendelkezhetek tulajdonnal, úgy lélekben is le akarok mondani minden kívánságról. Ó, mily nagy a Te szegénységed, Jézusom, az Oltáriszentségben! Volt-e valaha is lélek oly elhagyatott, mint Te, Jézusom, a kereszten?

534   Tisztaság. -- Ez a fogadalom magától értetôdik. Megtilt természetesen mindent, ami a hatodik és kilencedik isteni parancs szerint tilos -- a cselekedeteket, a gondolatokat, a szavakat az érzéseket, és... megértettem, hogy az ünnepélyes fogadalom különbözik az egyszerûtôl. Ahogy ezen gondolkodtam, meghallottam e szavakat lelkemben: ,,Jegyesem vagy örökké! A te tisztaságod több legyen, mint az angyalok tisztasága, mert én egy angyallal sem vagyok ilyen szoros kötelékben, mint veled. Az én jegyesem legkisebb cselekedetének is végtelen az értéke. A tiszta léleknek elképzelhetetlen hatalma van Isten elôtt.''

535   (11) Az engedelmesség. -- ,,Azért jöttem, hogy Atyám akaratát teljesítsem. Engedelmeskedtem szüleimnek, hóhéraimnak, engedelmeskedem a papoknak.'' Ó, Jézusom, megértem az engedelmesség szellemét, s azt, hogy min alapszik ez; nemcsak külsô cselekedetekre vonatkozik, de az értelemre, az akaratra és az ítélôképességre is. Ha elöljáróinkra hallgatunk, Istennek engedelmeskedünk. Teljesen mindegy, hogy Isten helyetteseként egy angyal vagy egy ember parancsol nekem, mindig engedelmeskednem kell. A fogadalmakról nem fogok részletesebben írni, mert azok világosak, és konkrétan vannak megfogalmazva. Itt csak általánosságban szólok ezen rendi közösségre vonatkozólag.

536

+ Általános összefoglalás[196]

Soha nem lesznek fényûzô épületek, csak egy kis templom, s mellette egy kis rendi közösség: lelkek szûk köre, nem több tíz személynél. Ezenkívül még két külsô tag, akik a közösség részére elvégzendô (12) dolgokat látják el a külvilágban, s gondozzák a templomot. Nekik nem lesz rendi ruhájuk. Civil öltözetben járnak majd, egyszerû fogadalmat tesznek, s a klauzúra mögött élô fônöknônek lesznek alárendelve. Részesednek a Kongregáció minden szellemi javából. Nem lehet több ilyen tag, mint kettô, de inkább csak egy. A házak egymástól teljesen függetlenek lesznek, de a szabályzat, a fogadalom és szellemük révén szoros kapcsolatban állnak egymással. Rendkívüli esetben az egyik házból a másikba át lehet küldeni egy, illetve több nôvért; vagy egy új alapítás esetén, ha szükség van erre. Minden ház a helyi ordináriusnak lesz alárendelve.

537   Minden apáca külön cellában fog lakni, de a közösségi életforma megmarad: a nôvérek imához, étkezéshez és a rekreációra összejönnek. Az apácák, akik már letették a fogadalmat, (13) nem láthatják többé a világot még a rácson keresztül sem, mert az sötét függönnyel lesz ellátva. Szigorúan korlátozott lesz a beszéd is. Az apácák olyanok lesznek, mintha meghaltak volna. A világ nem érti ôket, ôk sem értik a világot. Ég és föld között a helyük. Szüntelenül Isten irgalmát kell kérniük a világra. A papok részére pedig erôért könyörögnek, hogy szavuk ne hangozzék meghallgatatlanul, s hogy meg tudjanak maradni -- a nagy veszélyeztetettség ellenére -- e felfoghatatlan méltóságukban makula nélkül... Bár nem lesz sok ilyen lélek, de akik lesznek, azok hôsi lelkek lesznek. Gyáva, finomkodó lelkeknek nem lesz itt helyük.

538   A közösségben nem lesznek karok. Nem lesznek anyák és anyácskák.[197] Sem tisztelendô, nagyon tisztelendô megszólítás. Mindenki egyenlô lesz, még ha származásilag nagy különbség is lenne köztük. Tudjuk, ki volt Jézus, s hogy mennyire megalázkodott, és kikkel volt kapcsolatban. Az apácák olyan öltözetet viselnek majd, amilyen az Övé volt szenvedése alatt. Nemcsak ruházatuk lesz azonban azonos, (14) Krisztus bélyegeit hordani fogják magukon, nevezetesen a szenvedést és megvetettséget. Minden nôvér törekedni fog a legnagyobb önmegtagadásra és az alázat szeretetére. Aki ebben az erényben kitûnik, az lesz alkalmas a többiek irányítására.

539   Ha Isten bennünket irgalmassága munkatársainak, sôt sáfárjainak tett meg, szeretetünknek minden lélek iránt nagynak kell lennie, kezdve a választottaktól egészen azokig, akik még nem is ismerik Istent. Imáinkkal és önmegtagadásainkkal eljutunk a legvadabb országokba is, s így elôkészítjük a misszionáriusok útját. Gondoljuk meg, a fronton lévô katona sem tud sokáig kitartani, ha nem támogatja az, aki bár nincs vele, de a háttérbôl minden szükségesrôl gondoskodik. -- Ezt a szerepet tölti be imádságunk. Tehát valamennyiünket az apostoli lelkület töltsön el!

540   (15) Este, amint írtam, egy hangot hallottam a cellámban: ,,Ne hagyd el a Kongregációt, könyörülj magadon, nagy szenvedések várnak rád!'' Midôn a hang irányába néztem, nem láttam senkit. Így tovább írtam. Ekkor valami zajt hallottam s a következô szavakat: ,,Ha elmész, elpusztítunk. Ne kínozz bennünket!'' -- Amint felnéztem, sok szörnyet láttam. Gondolatban keresztet vetettem, s erre szétszóródtak. Mily szörnyen rút a sátán! Ó, szegény kárhozott lelkek, akiknek a sátán társaságában kell élniük! Már csak rája pillantani is undorítóbb, mint a pokol összes kínja.

541   Kis idô múlva e hangot hallottam lelkemben: ,,Ne félj semmitôl. Akaratom nélkül semmi sem érhet.'' Az Úr szavára sajátságos erô költözött belém. Kimondhatatlanul örülök Isten jóságának.

542   (16) Jelöltidô. (Postulatus.) Felvételi kor. Minden személy 15 éves kortól 30 éves korig felvehetô. Elsôsorban arra kell ügyelni, milyen lelkületû a jelentkezô. Azonkívül fontos a jelleme is, erôs akaratú-e, van-e bátorsága Jézus nyomában járni, mégpedig örömmel, boldogan, hiszen Isten az örömteli adakozót kedveli. Meg kell vetnie önmagát és a világot. A hozomány hiánya soha nem lehet akadálya a felvételnek. Minden formaságnak rendben kell lennie, a komplikációkat kerülni kell.

Nem szabad azonban felvenni melankolikus, szomorúságra hajló egyéneket, olyanokat, akik fertôzô betegségben szenvednek, kiismerhetetlen jellemûek vagy más miatt nem alkalmasak a kolostori életre. Nagy gonddal kell eljárni a tagok kiválasztásánál, mert elég egy alkalmatlan személy is, hogy az egész zárdában zavart keltsen.

543   A jelöltidô tartama. A posztulátus egy évig tart. (17) Ebben az idôben megvizsgálja magát az illetô személy, vajon megfelel-e neki ez az életmód, elfogadja-e vagy sem? Az újoncmesternônek is gondosan meg kell vizsgálnia, alkalmas-e az illetô személy erre a szerzetesi életre, vagy sem. Ha egy év alatt eldôl, hogy megvan az illetôben a jóakarat és ôszinte készség Istent szolgálni, fel kell ôt venni a novíciátusba.

544   A novíciátus. Megszakítás nélkül egy évig tart. Az újoncnôt ezalatt a fogadalmak fontosságáról és az ezekhez tartozó erényekrôl kell oktatni. Az újoncmesternô gondoskodjék az oktatás alaposságáról. Gyakoroltassa az újoncokkal az alázatot, mert csak az alázatos szív tudja könnyen megôrizni a fogadalmát, s tudja örömmel tapasztalni Isten kegyelmeit, melyeket a hûséges lelkekre áraszt.

Az újoncokat nem terhelik felelôsségteljes munkával, hogy szabadabbak legyenek önmaguk tökéletesítésében. A szabályzatot és a rendelkezéseket a jelölteknek is szigorúan be kell tartaniuk.

545   (18) Egyévi novíciátus után engedhetô meg -- feltéve, ha az újoncnô hûségesnek bizonyul --, hogy egy évre szóló fogadalmát letegye. Ezt három éven át ismételnie kell. Ekkor már felelôsségteljes feladatokat vállalhat, de még a novíciátushoz tartozik. Hetenként egyszer meg kell hallgatnia az újoncmesternô elôadásait. Az utolsó hat hónapot egészen a novíciátusban tölti, hogy az ünnepélyes fogadalomra jól fel tudjon készülni.

546   Ami a táplálkozást illeti, nem eszünk húst: az étel legyen olyan, hogy bennünket a szegények se irigyelhessenek. Ünnepnapokon azonban valamivel különbözhet a táplálék a hétköznapitól. Három étkezés lesz naponta. Szigorúan tartjuk magunkat a böjt eredeti szelleméhez, fôleg a két nagy böjtidôben. A táplálék, kivétel nélkül, (19) minden nôvér részére ugyanaz, hogy a közös élet tisztaságát fenn tudjuk tartani. Ugyanez a helyzet ruházatban és a cellák berendezésében. Ha azonban egy nôvér megbetegszik, minden szükséges engedményt megkaphat.

547   Az imádságról. Egy óra elmélkedés, szentmise és Szentáldozás, napi ima, két lelkiismeret-vizsgálat, zsoltározás[198] és rózsafüzér, lelki olvasmány, egy óra éjszakai imádás. A napi idôbeosztást ajánlatosabb akkor elkészíteni, ha már megkezdjük az új életet.

548   Ebben a pillanatban a következô hangokat hallottam a lelkemben: ,,Leányom, gondoskodom majd biztos megélhetésedrôl. A te kötelességed tökéletesen megbízni jóságomban, az enyém pedig az, hogy mindent megadjak, amire szükséged van. Bizalmadtól teszem függôvé magamat; ha nagy lesz a bizalmad, határtalan lesz nagylelkûségem.''

549   (20) A munkáról. Mint a szegénység gyermekei, a kolostorban minden munkát maguk végeznek. Örülni kell a nôvéreknek, ha a kolostorban megalázó munkát osztanak ki részükre, vagy olyat, ami természetükkel ellenkezik, mert ez segítséget nyújt bensôjük nevelésében. A fônöknô gyakran fogja változtatni a nôvérek kötelességeit, ezzel elôsegíti, hogy ne ragaszkodjanak a kis dolgokhoz, mert a nôk jó része hajlamos erre. Valóban, gyakran nevetségesnek tartom, amikor saját szememmel látom, hogy ti. egyes nôvérek igazán nagy dolgokat elhagytak, és most limlomokhoz, vagyis apró dolgokhoz ragaszkodnak. Minden nôvér dolgozni fog egy hónapig a konyhán, még a fônöknô sem kivétel ez alól. A kolostorban adódó valamennyi fáradságos munkában vegyen részt minden nôvér. Mindenkinek mindenben állandóan legyen tiszta a szándéka, mert a felemásság nem tetszik Istennek.

550   Külsô hibájáért mindenki maga vádolja magát, (21) s kérjen büntetést értük a fônöknôtôl. Mindezt az alázat szellemében kell végrehajtaniuk. Egymással magasabb rendû, tiszta szeretetben kell élniük, minden társukban lássák Isten képét. E kis társaságnak különleges ismertetôjele lesz a szeretet. Ezért szívüket ne zárják szûkre, hanem öleljék át vele az egész világot, s minden lélekkel szemben tanúsítsanak irgalmasságot imáik által, ahogy ezt hivatásuk is megköveteli. Ha ilyen szellemben irgalmasak leszünk, mi is irgalmasságot fogunk nyerni.

551    Érezzen minden nôvér nagy szeretetet az Egyház iránt! Akár egy jó gyermeknek, aki szereti az anyját, és imádkozik érte, úgy kell minden keresztény léleknek imádkoznia az Egyházért, amely mindnyájunk Anyja. Ez ránk, nôvérekre még jobban vonatkozik, hiszen mi különösen arra köteleztük el magunkat, hogy imádkozzunk az Egyházért. Mily nagy tehát -- ha rejtett is -- a mi apostoli küldetésünk. E mindennapi csekélységeket Jézus lábai elé helyezzük, mint könyörgô áldozatokat a világért; (22) de ahhoz, hogy az áldozat kedves legyen Isten elôtt, tisztának kell lennie. Ahhoz, hogy tiszta legyen az áldozat, szívünknek meg kell szabadulnia minden természetes köteléktôl, és minden érzésével Teremtôjéhez kell fordulnia. Benne kell szeretnünk az Ô szent akarata szerint minden teremtményt. Ha mindnyájan így, e buzgóság szellemében járunk el, örömére válunk az Egyháznak.

552   A fogadalmon kívül legfôbb szabálynak tekintem -- bár mind fontos -- a hallgatást. Ezt teszem az elsô helyre. Ha ezt a szabályt pontosan betartják, akkor a többi miatt nem nyugtalankodom. A nôknek nagy hajlamuk van a beszélgetésre. A Szentlélek azonban nem szól a szétszórt, fecsegô lelkekhez. Halk sugallataival az áhítatos, hallgatag lelkekhez beszél. Ha a hallgatást szigorúan betartanák, nem lenne zúgolódás, elkeseredés, rossz megjegyzés, pletyka, a felebaráti szeretet (23) megsértése. Röviden: sok hiba elmaradna. A hallgatag ajak tiszta arany, s a bensô szentség jele.

553   Rögtön ezután a második szabályról szólnék, nevezetesen a beszédrôl. Hallgatni akkor, amikor beszélni kellene, nem a tökéletesség jele, sôt néha bûnnek számít. A rekreáción mindenkinek részt kell tehát vennie, és a fônöknô -- fontos ügy kivételével -- egy nôvért sem menthet fel alóla. A rekreációk Isten szellemében legyenek vidámak. Itt van alkalmunk egymást megismerni. Mindenki mondja el véleményét egyszerûen, a többiek épülésére, de soha ne fölényesen vagy, Isten óvjon, vitatkozva. Ez ugyanis nem egyeztethetô össze a tökéletességgel és hivatásunk szellemével, melyet a szeretetnek kell jellemeznie. A rekreációk naponta kétszer fél-fél óráig tartsanak. Ha azonban valamelyik nôvér megsérti a hallgatást, (24) köteles azonnal jelenteni ezt a fônöknônek, s büntetést kérni. A fônöknô ezért a hibáért nyilvános büntetést köteles adni. Ha másként tenne, maga tartozik felelôsséggel az Úrnak.

554   A klauzúráról.[199] A helyi püspök különleges engedélye nélkül -- és csak rendkívüli esetben -- senki se léphet be a klauzúrába. Rendkívüli eset lehet: betegek részére szentség kiszolgáltatása, haldoklók ellátása, temetési szertartások. Az is elôfordulhat, hogy az iparosoknak kell megjavítani valamit a kolostorban, de itt kifejezett engedély szükséges. A klauzúra ajtajának állandóan zárva kell lennie. Kulcs csak a fônöknônél lehet.

555   Belépés a beszélô szobába. Egy nôvér se léphet be a beszélô szobába a fônöknô különleges engedélye nélkül. Viszont a fônöknô sem adhat könnyen, gyakran belépési engedélyt. (25) Aki meghalt a világnak, ne térjen vissza hozzá még beszélgetés révén sem. Ha egy fônöknô helyesnek tartja, hogy egy nôvér belépjen a beszélôbe, a következô irányvonalat tartsa be: személyesen kísérje a nôvért. Ha akadályozva van, helyettest kell megneveznie, aki diszkrécióra van kötelezve. Nem szabad továbbadnia a hallottakat, de a fônöknôt mindenrôl értesítenie kell. A beszélgetés legyen rövid, ha csak a személy ügye nem kíván hosszabb beszélgetést. A függönyt sohasem szabad elhúzni, csak kivételes esetekben, ha az apa vagy vér szerinti anya nyomatékosan kéri ezt.

556   Levelekrôl. Minden nôvér írhat lepecsételt levelet annak a püspöknek, akinek fennhatósága alá tartozik a Kongregáció. Egyébként minden levélíráshoz engedélyt kell kérni. A levelet kinyitva át kell adni a fônöknônek. A fônöknô a szeretet (26) és megfontoltság szellemében járjon el. Jogában áll elküldeni vagy visszatartani a levelet, ahogy Isten nagyobb dicsôségére szolgál. Nagyon szeretném azonban, hogy a nôvérek minél ritkábban írjanak levelet. Inkább imával és önmegtagadással segítsük a lelkeket, és ne levéllel.

557   A gyónásról. A Kongregáció rendes és rendkívüli gyóntatóját egyaránt a püspök jelöli ki. Egy állandó gyóntató lesz, aki hetente egyszer gyóntatja meg az egész közösséget. A rendkívüli gyóntató negyedévenként jöjjön. Minden nôvér jelenjen meg elôtte, még ha nem is végezne valódi gyónást. A gyóntató három évig gyakorolhatja hivatalát. A három év elmúltával titkos szavazást tartsanak személyérôl, s a fônöknô közölje az eredményt a püspökkel. Ugyanaz a lelkiatya megerôsítést kaphat a második, sôt a harmadik (27) három évre is. A nôvérek zárt rács mögött gyónnak. A lelki elôadásokat is a rácsok elé akasztott sötét függönyök mögött hallgathatják. A gyónásról és a gyóntatóról egymás közt sohasem beszélhetnek. Imádkozzanak inkább a gyóntatóért, hogy Isten adjon néki világosságot lelkük vezetésére.

558   A Szentáldozásról. A testvérek ne beszéljenek egymás közt arról, ki áldozik közülük ritkábban, ki gyakrabban. Ebben a dologban ne ítélkezzenek, mert nincs joguk hozzá. Minden ítélet erre vonatkozóan kizárólag a gyóntató atyára tartozik. A fônöknô megkérdezheti az illetô nôvért, de nem azért, hogy megtudja, miért nem áldozik, csak azért, hogy a gyónási lehetôséget elintézze számára. A fônöknôk ne merjenek behatolni a nôvérek lelkiismeretének területére. A fônöknô néha meghatározhatja, milyen szándékra ajánlja fel a közösség (28) a Szentáldozást. Mindenki törekedjék lelke legnagyobb tisztaságára, hogy mindennap magához fogadhassa Isteni Vendégét.

559   Egy alkalommal a kápolnába lépve megláttam egy épület megrongált falait.[200] Az ablakokon nem voltak üvegtáblák, az ajtókeretek ajtó nélkül, hogy azt szavakkal nem lehet kifejezni. Erre egy hangot hallottam lelkemben: ,,Itt kell a kolostornak állnia!'' -- Nem nagyon tetszett, hogy ezeken a romokon kell állnia az új zárdának

560   Csütörtök. Éreztem, hogy amilyen hamar csak lehet, az Úr kívánságára dologhoz kell látnom. A gyónás alatt egy dologban a saját véleményemet a gyóntatómé fölé helyeztem. Az elsô pillanatban nem voltam ennek tudatában. Késôbb azonban, amikor a szent órát tartottam, megláttam az Úr Jézust (29) a kép szerinti alakban, aki azt mondta, hogy mindent, amit mond, s követel tôlem, közöljem a gyóntatómmal és az elöljáróimmal s, ,,csak azt tedd, amire engedélyt kapsz!'' Jézus tudtomra adta, mennyire nem tetszik neki az önfejû lélek. Ebben saját magamra ismertem. Észrevettem magamban az önfejûség árnyékát. A porba vetettem magam felsége elôtt. Megtört szívvel kértem bocsánatát. Jézus azonban nem engedte, hogy sokáig ebben az állapotban maradjak. Isteni tekintete oly nagy örömmel töltötte el a lelkemet, hogy azt szavakkal nem lehet kifejezni. Jézus közölte, hogy többet kérdezzek tôle, s gyakran kérjem a tanácsát. Valóban édes az Úr; tekintete, pillantása átjárja lelkem legtitkosabb zugát is. Lelkem szó nélkül megérti magát Istennel. Érzem, hogy Ô bennem él, és én Ôbenne.

561   (30) Egyszerre megláttam a képet,[201] egy kis kápolnában. Azt is láttam, hogy ebbôl a kis kápolnából egyszerre egy pompás templom lett, s ebben a templomban láttam a Szûzanyát, karján a kis Jézussal. Hirtelen eltûnt a kis Jézus, s megláttam helyette az élô, keresztre feszített Jézust. A Szûzanya arra buzdított, hogy én is viselkedjem úgy, ahogyan Ô: örömei ellenére tekintete mindig a keresztre irányult. Azt is mondta, hogy Isten a nekem adott kegyelmeket nemcsak nekem szánja, hanem más lelkeknek is.

562   Szentmisék alatt nem láttam mindig egyformának a kis Jézust. Néha vidám, máskor alig néz a kápolnára. Most, amikor gyóntatónk[202] mondja a misét, akkor a legvidámabb. Csodáltam, mennyire szereti Ôt a kis Jézus. Néha tarka ruhácskában[203] látom Ôt.

563   (31) Mielôtt Vilniusba jöttem, s itt megismertem gyóntatómat, láttam egyszer egy kisebb templomot, s mellette egy rendházat. A kolostorban tizenkét cella volt, minden nôvér egyedül lakott. Láttam azt a papot, aki segített nekem berendezni ezt a kolostort, akit csak néhány évvel késôbb ismertem meg, a látomásban viszont már ismertem. Láttam, hogy mindent nagy odaadással rendezett el a kolostorban. Egy másik pap is segített neki, akit még eddig nem ismertem meg. Láttam a vasrácsot, sötét szövettel elfüggönyözve. Ebbe a templomba nem jártak ki a nôvérek.

564   A Szûzanya Szeplôtelen Fogantatásának ünnepe. A szentmise alatt ruhasuhogást hallottam, s megláttam a Szûzanyát különös, csodálatos fényességben. Fehér ruhában volt, kék övvel. (32) Azt mondta: ,,Nagy örömet szerzel nekem, amikor a Szentháromságot a nékem adott kegyelmekért és kiváltságokért dicsôíted.'' -- És eltûnt.

565

A bûnbánatról és önmegtagadásról

Elsô helyen állnak a belsô önmegtagadások, de ezeken kívül külsô önmegtagadásokat is fogunk gyakorolni. Ezeket pontosan meg kell határozni, hogy mindenki elvégezhesse ôket. Ezek: a hét három napján -- pénteken, szombaton és szerdán -- szigorú böjtöt tartunk. Pénteken a saját cellájában -- az 50. zsoltár alatt -- mindenki ostorozza[204] magát. Az erre elôirányzott idô: du. 3 óra. Szándék: a haldokló bûnösökért. A két fô böjtidô alatt,[205] kántorböjtben[206] és a fôünnepek elôestéjén[207] egyszeri étkezés lesz, mely egy darab kenyérbôl és kevés vízbôl fog állni.

Törekedjék mindenki ezeket az önmegtagadásokat teljesíteni, melyek valamennyiünk részére elô vannak írva. (33) Ha valamelyik nôvér többre vágyik, engedélyt kell kérnie a fônöknôtôl. Még egy általános önmegtagadás: egy nôvér sem léphet be a fônöknô különleges engedélye nélkül egy másik nôvér cellájába. Ezzel szemben a fônöknô bármikor, feltûnés nélkül beléphet bármelyik nôvér cellájába -- nem leselkedésképpen -- hanem a szeretet és felelôsség szellemében, mellyel Istennek tartozik. A nôvéreknek semmit sem szabad bezárniuk; a szabályzat lesz a közös kulcs mindenhez.

566   Az egyik napon a Szentáldozás után hirtelen megláttam a kis Jézust. Térdeplôm mellett állt, két kezével szorosan fogta azt. Bár csak kicsi gyermeknek láttam, lelkemet mégis félelem és aggodalom fogta el. Bírámat, Uramat, Teremtômet láttam Benne, akinek szentségétôl még az angyalok is remegnek. Másrészt felfoghatatlan öröm (34) árasztja el a lelkemet. Úgy érzem, haldoklom ettôl az érzéstôl. Látom, hogy Jézus elôbb megerôsíti lelkemet, hogy képes legyek a Vele való érintkezésre, különben nem tudnám elviselni azt, amit az adott pillanatban átélek.

567

A nôvérek viszonya a fônöknôhöz

Minden nôvérnek úgy kell tisztelnie fônöknôjét, mint magát az Úr Jézust, ahogy ezt már az engedelmességi fogadalomnál elmondtam. Legyenek iránta gyermeki bizalommal, sohase zúgolódjanak, rendelkezéseit ne kritizálják, mert az ilyesmi nagyon nem tetszik az Úrnak. Minden nôvér a hit szellemében viselkedjen elöljáróival. Egyszerûen kérje, amire szüksége van. Egyáltalán elô se adódjon -- és Isten óvjon az ismétlôdéstôl --, hogy valamelyikük okot adjon a fônöknônek szomorúságra vagy könnyekre. Minden nôvérnek tudnia kell: miként a negyedik parancs értelmében a gyermeknek tisztelnie kell szüleit, ugyanígy kell tisztelni egy apácának a fônöknôt is. Nem jó nôvér (35) az, aki elöljárói felett ítélkezni merészkedik. Ôszinték legyenek fônöknôjükhöz, gyermeki egyszerûséggel beszéljenek mindenrôl, minden szükségükrôl.

A nôvérek a fônöknôt így fogják szólítani: ,,Fônöknô, kérem.'' Soha nem csókolnak neki kezet. A folyosón való találkozáskor vagy cellájába lépve ,,Dicsértessék a Jézus Krisztus!''-sal köszöntsék, és enyhe fôhajtással.

Egymást ,,Nôvér, kérem!''-mel fogják szólítani, s hozzáteszik az illetô nevét. A fônöknôvel való viszonyt a hit szelleme hassa át, s nem az érzelgôsség vagy a hízelgés, mert ez nem méltó egy nôvérhez, s lealacsonyítja ôt. A nôvérnek szabadnak kell lennie, mint egy királynô, s ilyen csak úgy lehet, ha a hit szellemében él. Nekünk szót kell fogadnunk, tisztelni kell a fônöknôt, de nem azért, mert jó, okos vagy szent, hanem azért, mert Isten helyét tölti be. Ha rá hallgatunk, magának Istennek engedelmeskedünk.

568   (36)

A fônöknô viszonya a nôvérekhez

A fônöknô legyen alázatos, szeretetteljes, kivétel nélkül minden nôvérhez. Nem vezetheti szimpátia vagy antipátia, hanem Krisztus szelleme. Tudnia kell, hogy Istennek felelôsséggel tartozik minden nôvérért. Ne tartson a nôvéreknek erkölcsi prédikációkat, hanem mély alázatosságból és önmegtagadásból adjon példát. Ez lesz alárendeltjei részére a leghatásosabb tanítás. Legyen határozott, de soha ne rideg. Legyen türelmes, ha unja is ugyanazt a kérdést, ha százszor is el kell mondania ugyanazt. Mindig egyformán, higgadtan cselekedjék. Igyekezzék megérezni a nôvérek szükségleteit, ne várja meg, hogy erre vagy arra megkérjék, mert a lelkek beállítottsága különbözô. Ha meglátja, hogy valamelyik nôvére szomorú, vagy szenved, meg kell próbálnia segíteni vagy megvigasztalni ôt. Sokat kell imádkoznia, és világosságért kell esedeznie azért, hogy tudjon bánni minden egyes nôvérrel, (37) mert minden lélek egy külön világ. Isten különféleképpen találkozik a lelkekkel, s ez részünkre néha érthetetlen és felfoghatatlan. Ezért kell óvatosnak lenni a fônöknônek, nehogy megakadályozza Isten munkálkodását az egyes lelkekben. Sohase utasítson rendre egy nôvért, amikor izgatott. Az intésnek mindig bátorító jellegûnek kell lennie. Meg kell értetni a lelkekkel, hogy lássák be hibájukat, de nem szabad letörni ôket. Tanúsítson a fônöknô a nôvérek iránt aktív szeretetet, az adódó gondokat saját vállaira kell vennie, hogy tehermentesítse ôket. A nôvérektôl nem kívánhat semmiféle szolgáltatást. Jézus menyasszonyaiként tisztelje ôket, éjjel és nappal kell ôket szolgálnia. Inkább kérjen, mint parancsoljon. Nyílt szívvel fogadja a nôvérek szenvedéseit. Neki magának abból a nyitott könyvbôl kell olvasnia, és ahhoz tartania magát, mely a megfeszített Jézus. Buzgón esedezzen mindig világosságért, fôleg akkor, ha valamelyik nôvérrel fontos ügyet kell intéznie. (38) Óvakodjék attól, hogy behatoljon a lelkiismeretük területére, mert ehhez csak a pap részére adatott meg a szükséges kegyelem. Megtörténik azonban, hogy egy nôvér szükségét érzi annak, hogy bizalmasan beszéljen a fônöknôvel. Ilyenkor bele lehet egyezni a beszélgetésbe, de szigorúan meg kell ôriznie a titkot, mert a léleknek semmi sem bántóbb, mint ha visszaélnek bizalmával, azaz a titkával. A nôknek általában gyengébb az ítélôképességük ilyen esetben. Ritka az olyan nô, akinek férfias értelme van. A fônöknô törekedjék mélységes egyesülésre Istennel, így majd rajta keresztül Isten fog kormányozni. Ennek a kolostornak a Szûzanya legyen a fônöknôje,[208] s mi az Ô hûséges leányai leszünk.

569   [35.]12.15. Ma már kora reggel óta valamilyen furcsa hatalom ûz cselekvésre. Egy pillanatra se hagy nyugton. Különös, cselekvésre késztetô tûz gyúlt a szívemben, nem tudom megfékezni. Ez egy csendes vértanúság, amit csak Isten ismer, (39) de rendelkezzék velem akarata szerint. Szívem mindenre kész. Ó, Jézus, legdrágább Mesterem, ne hagyj magamra egy pillanatra se, hiszen jól tudod, Jézus, milyen gyenge vagyok magamban. S tudom, hogy ez a gyengeség késztet Téged arra, ó, Jézusom, hogy mindig velem légy.

570   Egy alkalommal a télikertben[209] láttam meg Jézust. Világos ruhában volt. -- ,,Írd, amit mondok: Gyönyörûség nekem veled egyesülni. Vágyva várok arra a pillanatra, amikor szentségi színeim alatt zárdádba költözöm. Lelkem ebben a zárdában megpihen. A kolostor környékét különleges áldásban fogom részesíteni. Irántatok való szeretetbôl minden büntetést elhárítok, amit Atyám igazságossága jogosan elrendel. Leányom, szívem lehajolt kéréseidhez. A te feladatod és kötelességed itt a földön, hogy az egész világnak (40) irgalomért könyörögj. Egyetlen lélek sem nyerhet megigazulást, amíg nem fordul bizalommal irgalmasságomhoz. Ezért kell a Húsvét utáni elsô vasárnapot irgalmasságomnak szentelni. A papok ezen a napon hirdessék a lelkeknek nagy és végtelen irgalmamat! Kinevezlek irgalmasságom sáfárjának. Mondd meg a gyóntatódnak, hogy képemet a templomban állítsák ki, ne a klauzúra mögött a kolostorban! E kép által sok kegyelmet fogok kiosztani a lelkeknek, ezért hozzáférhetôvé kell tenni minden lélek számára.''

571   Ó, Jézusom, örök Igazság! Nem félek semmi nehézségtôl, semmi szenvedéstôl -- csak egytôl félek -- megbántani Téged. Jézusom, jobban szeretnék nem létezni, mint Téged elszomorítani. Te tudod, Jézus, hogy szeretetem senkit sem ismer, csak Téged, Benned merült el a lelkem.

572   (41) Ó, mily nagy buzgalomnak kell élnie e kolostor minden lakójában, ha Isten velünk kíván lakni. Gondolja át mindenki: ha mi, szerzetes lelkek, nem engeszteljük Istent, ki fogja Ôt engesztelni? Mindenki a szeretet tiszta áldozataként égjen Isten fölsége elôtt, de hogy Istennek valóban kedves legyen, bensôségesen egyesülnie kell Jézussal. Csak Ôvele, Ôbenne és Ôáltala tetszhetünk Istennek.

573   1935.12.21. Egy alkalommal azt mondta a gyóntatóm,[210] nézzem meg ezt a házat,[211] vajon arról van-e szó, amit látomásomban láttam? Midôn elmentem vele megnézni az épületet vagy inkább a romokat, már az elsô pillanatban felismertem, hogy minden ugyanolyan, ahogy a jelenésben volt. Amint megérintettem az ajtónak használt összeszegezett deszkákat, villámként ismeretlen hatalom járta át lelkemet, ami rendíthetetlen (42) bizonyosságot adott. Gyorsan elhagytam ezt a helyet, örömmel telt lélekkel. Az volt az érzésem, egy erô szinte odaláncolt ehhez a helyhez. Nagyon örülök, hogy a dolgok ilyen tökéletesen megegyeznek a látomásban tapasztaltakkal. Midôn a gyóntatóm a cellák elrendezésérôl kezdett beszélni, s egyéb dolgokról, felismertem, hogy ebben is minden megegyezik azzal, amit Jézus mondott. Nagyon örülök, hogy Isten lelkiatyámon keresztül mûködik, de egy cseppet sem csodálkozom azon, hogy Isten ennyire megvilágosította ôt, mert a tiszta és alázatos szívekben lakik Isten, aki maga a világosság. Minden szenvedés és kellemetlenség pedig azért van, hogy megmutatkozzék a lélek szentsége. Midôn hazaértem, rögtön a kápolnába siettem, hogy kissé kipihenjem magam. Akkor lelkemben meghallottam e szavakat: ,,Ne félj semmitôl, én veled vagyok, ezek az ügyek az én kezemben vannak, és irgalmasságom szerint fogom megvalósítani ôket. Akaratomnak semmi sem állhat ellen.''

574   (43)

1935. év Szenteste

Már kora reggel óta lelkem elmerült Istenben. Jelenléte át- meg átjárt. Este, étkezés elôtt rövid idôre a kápolnába siettem, hogy Jézus lábainál ostyát törjek azokkal, akik tôlem távol voltak, de akiket Jézus nagyon szeret, s akiknek nagyon sokat köszönhetek. Midôn az ostyát lélekben egy bizonyos személlyel együtt törtem meg, bensômben hallottam a hangot: ,,Szíve mennyország nekem itt a földön.'' A kápolnából távozva egyszerre körülfogott az Isten mindenhatósága. Felismertem, mennyire szeret minket Ô. Ó, bárcsak a lelkek legalább részben képesek lennének ezt felfogni és megérteni!

575

Karácsony napja

Éjféli mise. A szentmise alatt újra megláttam a kis Jézust, aki rendkívül szép volt, és kis kezeit örvendezve felém tárta. (44) A Szentáldozás után hallottam e szavakat: ,,Mindig benn vagyok a szívedben, nemcsak akkor, amikor a Szentáldozásban magadhoz veszel, hanem mindig.'' -- Nagy örömben éltem át ezeket az Ünnepeket.

576   Ó, Szentháromság! Örök Isten! Lelkem elmerül szépségedben. Elôtted mit sem számítanak századok, Te mindig ugyanaz vagy. Ó, mily nagy a Te fenséged! Jézusom, mi az oka, hogy elrejted fenségedet? Hogy elhagytad égi trónusodat, s köztünk lakozol. Az Úr azt felelte: -- ,,Leányom, a szeretet vezetett, és a szeretet tart itt. Leányom, ha tudnád, mily nagy érdeme és jutalma van az irántam tanúsított egyetlen tiszta szeretetaktusnak, meghalnál az örömtôl. Ezt azért mondom, hogy szüntelenül egyesülj velem a szeretet által, mert ez lelked életcélja. Ez az aktus akarati cselekedeteken nyugszik. Tudd meg, hogy a tiszta lélek alázatos. (45) Ha meghajolsz és megsemmisülsz fenségem elôtt, kegyelmem követni fog, s mindenhatóságom felemel téged.''

577   Egy alkalommal, mikor a gyóntatóm ,,Dicsôség az Atyának, a Fiúnak és a Szentléleknek...'' imát adta elégtételként, ez igen sok idômet vette igénybe. Sokszor elkezdtem ugyanis, de nem tudtam befejezni, mert lelkem egyesült Istennel, s képtelen voltam folytatni. Néha akaratlanul is elfog Isten mindenhatósága, teljesen elmerülök Benne a szeretet által, s akkor nem tudom, mi történik körülöttem. Midôn a gyóntatómnak mondtam, hogy ez a rövid ima néha túl sok idômbe kerül, s néha nem is tudom végigmondani, azt mondta, hogy még ott a gyóntatószékben mondjam el ezt az imát. Lelkem azonban rögtön elmerült Istenben, s minden erôfeszítésem ellenére sem tudok arra gondolni, amire szeretnék. Erre azt mondta a gyóntatóm: ,,Kérem, mondja utánam!'' (46) Minden szavát utána mondtam, de amint kimondtam, lelkem elmerült abban a Személyben, akinek a nevét épp kiejtettem.

578   Egy alkalommal Jézus egy bizonyos papi személyrôl azt mondta, hogy ezek az évek papi éveinek díszei lesznek. A szenvedés napjai mindig hosszúnak tûnnek, de elmúlnak, bár oly lassan, hogy néha úgy érezzük, mintha visszafelé folynának. Mégis gyorsan véget érnek, s aztán következik az örök, felfoghatatlan öröm. Örökkévalóság! Ki érti, ki fogja fel akárcsak ezt az egy szót, mely Tôled származik, ó, felfoghatatlan Isten -- örökkévalóság!

579   Tudom, hogy azok a kegyelmek, melyeket Istentôl kapok, olykor kizárólag meghatározott lelkeknek szólnak. Ez a tudat nagy örömmel tölt el. Mindig örülök más lelkek javának. Mintha csak sajátom lenne.

580   (47) Egyszer így szólt hozzám az Úr: ,,Jobban megsebeznek a kiválasztott lelkek apró gyarlóságai, mint a világban élô lelkek bûnei.'' -- Nagyon fájt nekem, hogy Jézusnak a kiválasztott lelkek miatt kell szenvednie, Jézus pedig azt mondta: -- ,,Az apró gyarlóságokkal még nem ért véget szenvedésem. Leleplezem elôtted szívem titkát; lásd, mennyit szenvedek ezektôl a választott lelkektôl! -- A nekik adott kegyelmekért sok hálátlanságot kapok, ezzel táplálják állandóan szívemet ezek a választott lelkek. Szeretetük langyos. Szívem nem bírja ezt elviselni. Rákényszerítenek, hogy eltaszítsam ôket magamtól. Mások nem bíznak jóságomban, nem akarják megismerni a velem való édes bizalmasságot szívük mélyén; valahol a távolban; keresnek engem, ahol nem találnak rám. Ez a jóságom iránti bizalmatlanság bánt legjobban. Ha halálom nem gyôzött meg benneteket szeretetemrôl, akkor mi gyôzhet meg? Gyakran halálosan megsebez egy lélek, s ilyenkor senki sem tud megvigasztalni. (48) Arra használják fel kegyelmeimet, hogy megsértsenek. Vannak lelkek, akik megvetik kegyelmeimet, s szeretetem többi jelét. Nem akarják meghallani hívásomat, s a pokol szakadékába rohannak. A lelkek ily elvesztése halálos szomorúságba süllyeszt. Ebben az esetben nem tudok segíteni a lelkeken, bár Isten vagyok, mert megvetnek engem. Szabad akarattal vannak felruházva, s így megvethetnek vagy szerethetnek engem. Te, irgalmasságom sáfárja, hirdesd az egész világnak jóságomat! Ezzel megvigasztalhatod szívemet.''

581   ,,Legtöbbet akkor közlök veled, amikor szíved mélyén beszélgetsz velem. Itt zavartalanul munkálkodhatok, itt megpihenhetek, mint egy zárt kertben.''

582   Lelkem benseje olyan, mint egy nagy, csodálatos világ, melyben csak Isten lakik és én. Istenen kívül nem léphet be ide senki. Az Istennel való élet kezdetén (49) félelem és vakság uralkodott el bennem. Világossága elvakított, s azt hittem, hogy Ô nincs ott a szívemben. Pedig akkor Isten mûködött a lelkemben, s a szeretetem tisztábbá és erôsebbé vált. Így alakította az Úr akaratomat az Ô szent akaratával szorosan eggyé. Nem tudja senki megérteni, mit élek át lelkem pompás palotájában, ahol állandóan Kedvesemmel tartózkodom. Külsô dolgok nem zavarnak az Istennel való kapcsolatomban. Még ha a legerôteljesebb szavakat használom is, nem tudom visszaadni még a látszatát sem annak, hogy lelkemet milyen felfoghatatlan boldogság és szeretet járja át -- amely nagy és tiszta, mint a forrás, amelybôl táplálkozik, s ez maga az Isten. Hogy a lelkemet át- és átjárja Isten, ezt fizikailag is érzem, testem is részesül ebben az örömben. Elôfordulhat, hogy Isten sugalmazásai ugyanabban a lélekben különbözôek, mégis ugyanabból a forrásból fakadnak.

583   (50) Egy alkalommal Jézust láttam, amint szinte összeesett a szomjúságtól. Így szólt hozzám: ,,Szomjazom!'' -- Vizet nyújtottam Néki. Elfogadta, de nem ivott belôle, hanem eltûnt. Úgy volt öltözve, mint szenvedéseiben.

584   ,,Ha elgondolkozol arról, amit neked a lelked legmélyén mondok, ebbôl sokkal több hasznot nyersz, mint ha sok könyvet olvasnál. Ó, ha a lelkek hallgatnának arra, amit szívük mélyén mondok nekik, rövid idôn belül a szentség magaslataira emelkednének.''

585   1936.1.8. Midôn a fôpásztornál[212] voltam, s elmondtam néki, mit kíván tôlem Jézus; hogy imádkozzam, s irgalmasságért esedezzek a világ számára, s legyen egy kongregáció, amely állandóan Isten irgalmáért esedezik a világ számára, és kértem engedélyét mindahhoz, amit az Úr Jézus kíván tôlem, a fôpásztor (51) következôképpen felelt: ,,Ami az imát illeti, engedélyezem, sôt bátorítom. Imádkozzék oly sokat a világért, amennyire csak lehetséges, hogy elnyerje részére Isten irgalmát, mert valamennyiünknek szüksége van irgalomra. A gyóntatója bizonyára szintén nem tiltja meg, hogy erre a szándékra imádkozzék. A Kongregáció ügyével azonban várjon még egy ideig, nôvér. Hadd alakuljon minden kedvezôbben. Az ügy önmagában jó, de nem szabad elsietni. Ha ez az Isten akarata, elôbb vagy utóbb meg fog valósulni. Miért ne legyen meg ez a Kongregáció is? Annyi rend van már! Ez is megalakul, ha Isten úgy akarja. Kérem, legyen tökéletesen nyugodt. Jézus mindent megtehet. Igyekezzék bensôségesen egyesülni Istennel! Bizakodjon!'' -- Szavaira nagy öröm töltött el.

586   Midôn kijöttem a fôpásztortól, a következô szavakat hallottam lelkemben: ,,Lelked megerôsítésére (52) helyetteseim által ugyanazt hozom tudomásodra, amit én kívánok tôled. De tudd meg, ez nem lesz mindig így. Sok dologban ellenkezni fognak veled. Ezáltal válik láthatóvá benned az én kegyelmem, s az is, hogy ez az én mûvem. De azért ne félj, én mindig veled vagyok. Tudd azt is, leányom, hogy minden teremtmény, tudatosan vagy nem, akár akarja, akár nem, mindig az én akaratomat teljesíti.''

587   Egy alkalommal megpillantottam az Úr Jézust nagy méltóságban. Így szólt hozzám: ,,Leányom, ha akarod, ebben a pillanatban egy új világot teremtek. Szebb lesz mint ez, s további napjaidat benne töltheted el.'' -- Azt feleltem: ,,Nem akarok új világokat, csak Terád vágyódom, Jézusom. És olyan szeretettel akarlak szeretni, mint ahogy Te szeretsz engem. Arra kérlek, tedd képessé szívemet, hogy Téged szeressen. (53) Csodálkozom, Jézusom, hogy ilyen kérdést teszel fel nekem, mert mit jelentenek nekem a világok, még ha ezret is adnál nekem? Mi hasznom lenne belôlük? Tudod jól, Jézusom, szívem meghal az Utánad való vágyakozástól. Minden, ami nem Te vagy, semmi elôttem.'' -- Ebben a pillanatban nem láttam már semmit, valami erô elragadta lelkemet, s egy sajátságos tûz lángolt fel szívemben. Valamilyen halálos állapotba kerültem az Utána való vágytól, s e szavakat hallottam: ,,Egyetlen lélekkel sem egyesülök ilyen bensôséges módon, ahogy veled. Ez alázatodért, s irántam égô, forró szeretetedért van.''

588   Egy más alkalommal ezt hallottam lelkemben: ,,Szíved minden rezdülését ismerem. Tudd meg, leányom, hogy egyetlen tekinteted, melyet másra vetnél, jobban megsebezne, (54) mint más lelkek sok vétke.''

589   A szeretet elûzi a lélekbôl a félelmet. Attól fogva, hogy egész lényemmel, szívem minden erejével szeretem az Urat, egy szempillantás alatt megszûnt a félelmem. Ha akármennyit beszélnének is nekem igazságosságáról, akkor sem félnék Tôle, mert jól ismerem Ôt. Isten a Szeretet, s az Ô Lelke -- a béke. És most látom csak, hogy azok a cselekedeteim, melyeket szeretetbôl tettem, tökéletesebbek, mint azok, melyeket félelembôl. Istenbe vetettem bizalmamat, s nem félek semmitôl. Szentséges akaratára hagyatkozom; azt teheti velem, amit akar. Mindenek ellenére szeretni fogom Ôt.

590   Mikor a Szentáldozáshoz járulok, könyörögve kérem Megváltómat, gyógyítsa meg nyelvemet, hogy soha ne sértsem meg a felebaráti szeretetet.

591--592   (55) Jézusom, tudod, mennyire szeretnék elrejtôzni, hogy senki se ismerjen, csak a Te édes Szíved. Kis, fûben rejtôzô ibolya szeretnék lenni, ismeretlenül a pompás, zárt kertben, hol gyönyörû rózsák és liliomok nyílnak. Már messzirôl meglátni a pompás rózsát és gyönyörû liliomot, de ahhoz, hogy az ibolyát is meglássák, mélyen le kell hajolni -- csak az illata árulja el. Ó, mennyire örülök, hogy így el tudok rejtôzni! Ó, Isteni Jegyesem! Tiéd szívem virága és tiszta szeretetének illata. Lelkem elmerült Benned, ó, örök Isten, attól a pillanattól kezdve, hogy magadhoz vontál. Ó, Jézusom, annál jobban kívánlak, minél jobban megismerlek. Jézus Szívében tudtam meg, hogy az égben van egy külön mennyország is, ahová -- nem mindenki -- csak a választottak juthatnak be. Felfoghatatlan az a boldogság, amibe ezek a lelkek fognak merülni. Ó, Istenem, nincs szó, amivel ennek a boldogságnak legkisebb töredékét is leírhatnám! (56) A lelkeket átjárja az Úr Istensége. Fénybôl fénybe jutnak, változhatatlan ragyogás, ami sohasem válik egyhangúvá. Mindig új, és mégis változhatatlan. Ó, Szentséges Háromság, hadd ismerjenek meg a lelkek!

593   Ó, Jézusom! Semmi sem jobb a lélek részére, mint a megaláztatások. A megvetettségben rejlik a boldogság titka; ha egy lélek rájön arra, hogy önmagától csak semmi, és csupa nyomorúság, s minden, ami benne jó, Isten ajándéka; mikor a lélek mindazt, ami benne van, ingyenes adománynak érzi, csak a hiábavalóságot és a nyomorúságot tulajdonítja magának, nyomorúsága állandóan alázatban tartja Isten méltósága elôtt; Isten pedig, aki látja a léleknek ezt az állapotát, további kegyelmekkel fogja elhalmozni. Ha egy lélek elmélyed nyomorúsága mélységében, Isten mindenhatóságával fel fogja emelni. Ha valamely lélek itt a földön igazán boldog -- nos, ez csupán a valóban (57) alázatos lélek lehet. Eleinte ettôl nagyon szenved az önszeretet, de bátor kitartással elnyeri Istentôl a belátás kegyelmét, s fel tudja ismerni saját nyomorúságát és a világ csalóka voltát. Egyedül csak Isten van a szívében. Az alázatos lélek nem bízik önmagában, hanem minden bizalmát Istenbe helyezi. Isten megvédi ôt, s maga avatkozik be az ügyeibe. Akkor a lélek eljut a legmagasabb boldogságra, amit senki sem tud megérteni.

594   Egyik este megjelent elôttem egy meghalt nôvér, aki már több ízben is meglátogatott. Mikor elôször láttam, nagyon szenvedett. Késôbb fokozatosan csökkentek a szenvedései. Ezen az estén sugárzott a boldogságtól. Azt mondta, hogy már az égben van. Azt is közölte, hogy Isten (58) azért engedte meg, hogy ezt a házat egy csapás érje, mert az általános fônöknô nem akarta elhinni, amit errôl a lélekrôl mondtam neki. Most azonban annak jeléül, hogy még csak most van az égben, Isten meg fogja áldani ezt a házat. Ezután hozzám lépett, kedvesen megölelt, s azt mondta: ,,Már mennem kell!'' -- Megértettem, mily szoros kapcsolat van a lelkek életének e három szakasza közt: föld, tisztítótûz, mennyország.

595   Többször észrevettem, hogy Isten némely személyt, aki kételkedett a nékem adott utasításokat illetôleg, próbára tett, mert nem szereti, ha kételkednek Benne. Midôn megtudtam, hogy egy magas rangú papi személyt súlyos megpróbáltatással sújtott, mert Isten ügyével[213] szemben kedvetlenséget, kételkedést tanúsított, részvétet éreztem iránta, s közbenjártam érte Istennél. Az Úr pedig enyhülést adott neki. Nagyon nem tetszik Istennek, ha kételkednek Benne, és némely lélek sok kegyelmet veszít ezzel. A lélek kételkedése (59) megsebzi Jézus legédesebb, jósággal teli, minket végtelenül szeretô Szívét. Mert nagy különbség van egy pap azon kötelezettségei között, ahol néha kételkednie kell, mert meg kell gyôzôdnie valamely léleknek adott adományok és kegyelmek valódiságáról; ha azzal a szándékkal kételkedik, hogy még jobban tudja vezetni a lelket, s azt Istennel való mélyebb egyesülésre vezesse, ezért nagy és felfoghatatlan jutalmat érdemel. Ha azonban lebecsüli a lélek Istentôl kapott kegyelmeit, s kételkedik azokban, csak mert eszével ezt nem tudja elhinni és felfogni, ez már nem tetszik az Úrnak. Nagyon sajnálom azokat a lelkeket, akik ilyen tapasztalatlan papok kezei közé kerülnek.

596   Egy alkalommal megkért egy pap,[214] hogy imádkozzam érte. Megígértem, s kértem, hadd gyakoroljak valami önmegtagadást is érte. Midôn megkaptam az engedélyt bizonyos önmegtagadásra, (60) lelkemben késztetést éreztem, hogy ezen a napon minden kegyelmet, melyet Isten jósága nekem szánt, érte ajánljam fel, s kértem az Úr Jézust, hogy minden szenvedést, külsô, bensô kínt, melyet ennek a papnak ma el kell viselnie, én vállalhassam el. Isten részben elfogadta kérésemet, s nyomban -- nem tudni honnan -- elkezdtek rám zúdulni a különbözô nehézségek és kellemetlenségek olyan mértékben, hogy az egyik nôvér hangosan meg is jegyezte: ,,Bizonyára az Úr Jézus keze van abban, hogy ma mindenki Fausztina nôvért bántja.'' -- Az okok oly alaptalanok voltak, hogy némely nôvér támogatta azokat, mások meg ellene voltak. Hallgatva felajánlottam magam ezért a papért, de mindez még nem volt elég. Bensô szenvedéseket is éreztem. Elôször általános kedvetlenség fogott el a nôvérekkel szemben. Aztán bizonytalanság kezdett el kínozni annyira, (61) hogy nem tudtam imádkozni. Fejemben különbözô dolgok keringtek. Mikor kimerülve a kápolnába mentem, lelkemet valamilyen sajátságos fájdalom nyomasztotta, s elkezdtem csendesen sírni. Akkor meghallottam lelkemben a következô szavakat: ,,Leányom, miért sírsz, hiszen magad ajánlkoztál erre a szenvedésre. Tudd meg, ez csak kis része annak, amit attól a lélektôl átvállaltál. Ô még többet szenved.'' -- Erre megkérdeztem az Urat: ,,Miért bánsz így vele?'' Az Úr így felelt: ,,Ez a háromszoros korona miatt van, ami rá vár. A tisztaság, a papság és a vértanúság koronája.'' Erre lelkem nagy örömet érzett. Örültem annak a nagy dicsôségnek, ami az égben vár erre a lélekre. Elmondtam a Te Deumot[215] azért a különleges isteni kegyelemért, amirôl most tudomást szereztem, hogy így bánik Isten azokkal, akiket maga mellett akar tudni; az összes szenvedés is semmi ahhoz képest, ami az égben vár ránk.

597   (62) Egyik napon a szentmisénk után hirtelen megláttam a gyóntatómat,[216] aki a Szent Mihály templomban a Szûzanya képe elôtt misézett. Éppen felajánlás volt. Láttam a kis Jézust, ahogy a pap felé ment, mintha menekülne, s nála keresne oltalmat. Midôn a Szentáldozás következett, eltûnt, mint mindig. Ekkor megláttam a Szûzanyát, aki betakarta köpenyével, s azt mondta: ,,Bátorság, fiam, csak bátorság!'' Még valamit mondott, de azt én nem hallottam.

598   Ó, milyen nagyon kívánom, hogy minden lélek dicsérje a Te irgalmadat. Boldogok, akik az Úr irgalmasságához folyamodnak, mert meg fogják tapasztalni, amit az Úr mondott, hogy megvédi ôket, mint saját dicsôségét, és ki merne harcba szállni Istennel! Minden lelkek! Az irgalomba vetett bizalmatok által dicsôítsétek az Úr (63) irgalmát egész életetekben, de fôként halálotok óráján! Ne félj semmitôl, drága lélek, bárki is vagy, mert minél nagyobb a bûnöd, annál több jogod van az Úr irgalmára. Ó, felfoghatatlan jóság! Isten elsônek hajol le a bûnöshöz. Ó, Jézus! A lelkek ezreiért akarom dicsôíteni irgalmadat. Tudom jól, Jézusom, hogy hirdetnem kell jóságodat és felfoghatatlan irgalmadat a lelkeknek.

599   Egyszer egy bizonyos személy imát kért tôlem. Amint az Úrral találkoztam, következôképp szóltam Hozzá: ,,Jézusom, különösen szeretem azokat, akiket Te szeretsz.'' Erre Jézus így felelt: ,,Én pedig különös kegyelmekben részesítem a lelkeket, akikért közbenjársz nálam.''

600   Jézus egész különlegesen oltalmaz engem. Valóban nagy isteni kegyelem ez, melyet régóta tapasztalok.


2. füzet -- 601--700
Napló -- 2. füzet	601--700

601   (64) Amikor egyik nôvérünk[217] halálos beteg lett, összegyûlt köréje az egész Kongregáció,[218] a pap is jelen volt, hogy feloldozza. Megpillantottam a beteg körül egy nagy csapat sötét lelket. Megfeledkeztem róla, hogy a nôvérek közt vagyok, fogtam a szenteltvíztartót, meghintettem a lelkeket, s azok azonnal eltûntek. Mikor a nôvérek bejöttek az ebédlôbe, a fônöknô[219] szóvá tette, hogy nem kellett volna a pap jelenlétében meghintenem a beteget, mert ez az ô dolga. A figyelmeztetést vezeklésnek fogtam fel, de a szenteltvíz nagy megkönnyebbülést szerez a haldoklóknak.

602   Jézusom, látod, magamtól milyen gyenge vagyok. Ezért kérlek, Te irányítsd minden ügyemet. Tudd meg, Jézus, hogy Nélküled nem merek semmihez sem kezdeni, de Veled a legnehezebb dolgokra is vállalkozom.

603   (65) 1936.1.29. Este a cellámban tartózkodva nagy fényességet pillantottam meg. A nagy fényességben magasan egy sötétszürke keresztet láttam. Hirtelen a kereszt közelében találtam magam, de szemlélve nem értettem meg semmit. Imádkoztam a helyes felismerésért. Ekkor megpillantottam az Úr Jézust, s eltûnt a kereszt. Az Úr Jézus nagy fényességben ült, mely lábait térdig eltakarta. Lehajolt hozzám, jóságosan tekintett rám, s a mennyei Atya akaratáról beszélt nekem. Azt mondta, hogy az a legtökéletesebb és szent lélek, aki teljesíti az Atya akaratát, de kevés ilyen lélek akad. Az Atya különös szeretettel néz az olyan lélekre, aki az Ô akarata szerint él. Jézus hozzátette, hogy én tökéletes módon, azaz teljesen megteszem az Isten akaratát. ,,Ezért tartok kapcsolatot, s egyesülök ily különösen bensôséges módon veled.'' Isten kimondhatatlan szeretettel öleli át azt a lelket, (66) aki az Ô akarata szerint él. Megértettem, mily nagyon szeret bennünket Isten, hogy milyen egyszerû Ô, bár felfoghatatlan, s hogy mily könnyû Vele érintkezni, annak ellenére, hogy oly nagy a méltósága. Oly zavartalanul és szabadon érzem magam Vele, mint senki mással. Még egy gyermek sem érti meg magát így édesanyja iránt, akit ôszintén szeret, mint ahogy lelkem Istennel. Midôn bensôleg egyesülve voltam Istennel, megláttam két lelket, kiknek állapota nem maradt rejtve elôttem. Nagyon szomorú volt a helyzetük, de bízom benne, hogy ôk is Isten irgalmát fogják dicsérni.

604   Ezzel egyidejûleg láttam egy másik személyt[220] is, és az ô lelkének állapotát, valamint a nagy megpróbáltatásokat, melyeket Isten bocsátott rá. Ezek a szenvedések az értelmét érték, de oly erôsek voltak, hogy elöntött a részvét, s megkérdeztem az Urat: ,,Miért bánsz így vele?'' Az Úr azt válaszolta: ,,Hármas koronája miatt.'' Tudomásomra hozta azt is, mily felfoghatatlan dicsôség vár arra a lélekre, aki itt a földön a szenvedô Jézusra (67) hasonlít. Dicsôségében is hasonló lesz Jézus dicsôségéhez. A mennyei Atya annyiban dicsôíti meg és ismeri el a mi lelkünket, amennyiben meglátja bennünk a szent Fiához való hasonlatosságot. Felfogtam, hogy ez a Jézussal való azonosulás itt a földön adatott meg nekünk. Tiszta, ártatlan lelkeket látok, akiken kitölti Isten igazságosságát. Ezek áldozati lelkek, akik fenntartják a világot. Kiegészítik, ami még hiányzik Jézus szenvedésébôl. Ritkák az ilyen lelkek. Rendkívül örülök, hogy Isten megengedte nekem, hogy megismerhettem ilyeneket.

605   Ó, Szentháromság, Örök Isten! Köszönöm Neked, hogy felismertetted velem a dicsôség fokozatai közti különbséget, ami elválasztja a lelkeket. Ó, mily nagy különbség van Isten megismerésének egyetlen mélységi fokozata között is. Ó, ha tudnák ezt a lelkek! Ó, Istenem, ha eggyel többet érhetnék el közülük! Minden mártír összes szenvedését magamra vállalnám érte. (68) Valóban semminek tûnnek ezek a szenvedések, ha összehasonlítjuk az örök életben ránk váró dicsôséggel. Ó, Uram, merítsd el lelkem Istenséged óceánjába. Adj kegyelmet, hogy egészen megismerjelek Téged, mert minél jobban megismerlek, annál forróbban vágyódom Utánad. Végtelen mélységet érzek lelkemben, melyet csak Isten tud betölteni. Szétolvadok Benne, mint egy csepp víz az óceánban. Az Úr lehajolt nyomorúságomhoz, mint a napsugár a puszta, sziklás földre. Sugarai hatására lelkem zölddel, virágokkal, gyümölcsökkel lett tele, s pompás kertté változott, az Ô pihenôjévé.

606   Jézusom, kegyelmeid ellenére érzem és látom egész nyomorúságomat. A napot harccal kezdem és végzem. Alig végzek valami nehézséggel, helyébe legalább tíz újabb nô, (69) melyekkel szintén meg kell küzdenem. De nem aggódom emiatt, mert tudom, hogy most a harc ideje van, és nem a békéé. Ha a harc súlya meghaladja erômet, mint egy gyermek, mennyei Atyám karjaiba vetem magam, s bízom, hogy nem fogok elveszni. Ó, Jézusom! Mennyire hajlok a rosszra! Ez állandó éberségre késztet. Nem hagyom magam semmitôl sem elrémíteni. Bízom Isten kegyelmében, amely a legnagyobb nyomorúságban virul bôségesen.

607   A legnagyobb nehézségek és viszontagságok közt sem vesztem el lelkem belsô békéjét, de a külsô egyensúlyt sem. Ez elbátortalanítja ellenségeimet. A viszontagságok idején tanúsított türelem erôt ad a léleknek.

608--609   1936.2.2. Reggel, amint a harangszóra felébredtem, nagyon fáradtnak éreztem magam. Nem tudtam magamhoz térni, ezért a hideg vízbe ugrottam. Két perc alatt elmúlt az álmosságom. Mikor az elmélkedésre mentem, (70) egy egész sereg értelmetlen gondolat tolult az agyamba. Egész elmélkedésem alatt ezekkel harcoltam. Így ment ez az ima alatt is. Amikor azonban a szentmise elkezdôdött, sajátságos öröm és csend költözött a lelkembe. Láttam a szent Szüzet a kis Jézussal, s a szent Öreget,[221] aki a Szûzanya mögött állt. A Szûzanya azt mondta nekem: ,,Íme, itt a legdrágább Kincs!'' -- s átadta a kis Jézust. Ahogy a karomba fogtam, eltûnt a Szûzanya és szent József, s egyedül maradtam a kis Jézussal. Azt mondtam Neki: ,,Bár ilyen kicsi vagy, tudom, hogy Uram és Teremtôm vagy!'' Kitárta felém karocskáit, s mosolyogva nézett rám. Lelkem semmihez nem hasonlítható öröm töltötte el. Majd eltûnt a kis Jézus. A Szentáldozás ideje következett. A többi nôvérrel együtt hálatelt lélekkel járultam a Szentáldozáshoz. (71) Utána e szavakat hallottam a lelkemben: ,,Ugyanaz vagyok a szívedben, akit az elôbb a karodban tartottál.'' Ekkor egy lélekért[222] kértem az Urat, adjon neki kegyelmet a küzdelemhez, s hogy vegye le válláról ezt a megpróbáltatást. -- ,,Legyen meg, amire kérsz, de érdeme így sem fog csökkenni.'' Lelkemben eluralkodott az öröm, amiért ilyen jó és irgalmas az Isten. Megad nekünk mindent, amire bizalommal kérjük.

610   Az Úrral folytatott minden beszélgetés után rendkívül megerôsödik a lelkem. Mély békesség honol bennem, s úgy felbátorodom, hogy a világon semmitôl sem félek, csak attól, nehogy Jézust megszomorítsam.

611   Ó, Jézusom, legédesebb Szíved jóságára könyörgöm, csillapodjék haragod, s légy irgalmas hozzánk. Oltalmazzanak a Te sebeid Atyád igazságossága ellen. (72) Ó, Istenem, úgy ismertelek meg, mint az irgalmasság forrását, aki minden lelket éltet és fenntart. Ó, mily nagy az Úr irgalma! Ez minden tulajdonsága közül a legnagyobb. Isten legfôbb tulajdonsága az irgalom. Minden, ami körülvesz, csak errôl beszél. Az irgalom a lélek élete. Isten könyörületessége kimeríthetetlen. Ó, Uram, nézz le ránk, s bánj velünk könyörülettel, nagy irgalmad szerint.

612   Egy alkalommal kétségeim támadtak, hogy az a dolog, mely velem megesett, nem bántotta-e meg súlyosan Jézust. Nem láttam tisztán, s elhatároztam, addig nem áldozom, amíg meg nem gyóntam. A bûnbánatot azonban rögtön felkeltettem. Szokásommá vált a legkisebb vétség miatt mindjárt felindítani a bánatot. Azokon a napokon, amikor nem áldoztam, (73) nem éreztem Isten jelenlétét. Ettôl kimondhatatlanul szenvedtem. Ezt mint a bûn büntetését értelmeztem. A szentgyónásban azonban megdorgáltak, hogy áldoznom kellett volna, mert amin fennakadtam, nem volt akadálya a Szentáldozásnak. A gyónás után megáldoztam. Rögtön megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Tudd meg, leányom, nagyobb szomorúságot okoztál azzal, hogy nem egyesültél velem a Szentáldozásban, mint ezzel a kis vétséggel.''

613   Egyik napon láttam egy kápolnát, benne hat nôvért, akik éppen áldoztak. Gyóntatónk karingben és stólában[223] osztotta nekik az Úr testét. Ebben a kápolnában nem volt dísz, sem imazsámolyok. A Szentáldozás után megpillantottam az Úr Jézust úgy, ahogy a képen van. Továbbhaladt, de én Utána kiáltottam: ,,Hogy tudsz továbbmenni, Uram, anélkül, hogy valamit mondanál nekem? Nélküled semmit sem tudok tenni. (74) Velem kell maradnod! Áldj meg, s ezt a Kongregációt és Hazámat!'' Jézus keresztet rajzolt fölém és azt mondta: ,,Ne félj semmitôl, én mindig veled vagyok.''

614   A Nagyböjt elôtti utolsó két napon növendékeinkkel[224] együtt engesztelô órát tartottunk. Mindkét alkalommal úgy láttam Jézust, mint az ostorozáskor. Lelkem annyira szenvedett, hogy azt hiszem, összes kínját saját testemben és lelkemben érzem.

615   1936.3.1. Ezen a napon a szentmise alatt sajátságos erôt és késztetést éreztem, hogy Isten kívánságait[225] tettekre váltsam. Oly tisztán láttam magam elôtt mindazt, amit az Úr kívánt tôlem, hogy semmiképp nem élhettem azzal a kifogással, (75) hogy nem értem az Úr óhaját. Ha ezt állítanám, hazudnék, mert tisztán és világosan megértette velem akaratát az Úr. A kétség legkisebb lehelete sem érint. Felismertem, hogy nagy hálátlanság lenne tovább halogatni ezt az ügyet, melyet az Úr saját dicsôségére és a lelkek hasznára kíván véghezvinni, engem pedig mint nyomorúságos eszközt használ fel irgalmassága örök tervének véghezvitelére. Mily hálátlan lenne lelkem, ha továbbra is ellenállna Isten akaratának. Semmi sem tud már visszatartani: sem üldözés, sem szenvedés, gúny, fenyegetés, kérés; sem éhség, sem hideg, de hízelgés, barátság, kellemetlenségek, barátok vagy ellenségek sem. Azok a dolgok sem, melyeket épp átélek vagy át fogok élni. Még a pokol gyûlölete sem! -- Semmi sem téríthet el Isten akaratának teljesítésétôl. (76) Nem saját erômre támaszkodom, hanem az Úr mindenhatóságára. Ha ugyanis Isten megadta szent akaratának felismerését, a kivitelezés kegyelmével is meg fog ajándékozni. Nem hallgathatom el, hogy alacsonyabb rendû természetem, mely gyakran lép fel saját követeléseivel, ezekkel a törekvésekkel szemben ellenállást fejt ki, s ezáltal néha olyan harc keletkezik lelkemben, hogy úgy kiáltok én is az Örök Atyához, mint Jézus az Olajfák hegyén: ,,Ha lehetséges, múljék el tôlem ez a kehely, de nem az én, hanem a Te akaratod legyen meg.'' Nincs rejtve elôttem mindaz, amit át fogok élni, de teljes öntudattal elfogadok mindent, amit az Úr rám küld. Bízom Benned, irgalmas Istenem. Elsôként akarom kimutatni a bizalmat, amit elvársz a lelkektôl. Ó, örök Igazság, segíts engem, világosítsd az élet és az ügyek útjait, s add, hogy teljesüljön bennem a Te akaratod!

(77) Nem kívánok semmi mást, csak a Te akaratodat akarom teljesíteni, Uram. Nem fontos, hogy ez könnyû-e vagy nehezemre esik. Érzem, hogy valami különös hatalom tettre sarkall. Csak egy dolog tart még vissza, a szent engedelmesség. Ó, Jézusom, egyfelôl ösztökélsz, másrészt fenntartasz és visszatartasz. Ó, Jézusom, ebben is legyen meg a Te akaratod. Ilyen állapotban voltam megszakítás nélkül néhány napig. Testi erôim csökkentek, s bár nem beszéltem errôl senkivel, a fônöknô[226] észrevette szenvedéseimet, s azt mondta: ,,Megállapítottam, hogy megváltozott, nôvér, s nagyon sápadt.'' Megparancsolta, feküdjek le korábban, s aludjak tovább. Rendeletére esténként egy bögre meleg tejet hoztak be nekem. Gondos anyai szíve valóban segíteni kívánt, de külsô dolgok (78) nem tudnak a lelki szenvedésekre hatást gyakorolni, és nem sok enyhülést adnak. A gyóntatószékbôl merítettem erôt és vigaszt, hogy már nem sokáig kell várnom, s munkához láthatok.

616   Csütörtökön, ahogy a cellámba mentem, nagy fényben megláttam magam felett egy Szent Ostyát. Meghallottam egy hangot is, ami úgy tûnt, az Ostya felett szólalt meg: ,,A Szent Ostyában van a te erôd, ô fog megvédeni.'' -- Itt eltûnt a látomás, de lelkemet csodálatos erô és megvilágosodás töltötte be: Isten iránti szeretetünk az Ô akaratának megvalósításán alapszik.

617   Ó, Szentháromság, Örök Isten! Irgalmasságod koronájában mint apró kövecske szeretnék csillogni, melynek szépségét fényességed (79) sugarai és felfoghatatlan irgalmad adják. Minden, ami szép a lelkemben, a Tiéd, Istenem, ami pedig engem illet, mindig csak semmi vagyok magamban.

618   A Nagyböjt kezdetén kértem a gyóntatómat, adjon egy önmegtagadást, melyet gyakorolhatok ebben az idôben. Azt az utasítást kaptam tôle, hogy ne vonjak meg magamtól semmiféle ételt, az étkezés alatt azonban elmélkedjem arról, miként fogadta Jézus a kereszten az epét és az ecetet. Ez lesz az önmegtagadásom. Nem tudtam, hogy ez ily nagy mértékben hasznára lesz a lelkemnek. Állandóan Uram fájdalmas szenvedésein elmélkedem, s így étkezés közben nem tudom megkülönböztetni, hogy mit eszem, csak Uram halálával foglalkozom.

619   Ugyanakkor a böjtidô elején kértem a lelkiismeret-vizsgálat szempontjainak megváltoztatását is. Változtatásul azt kaptam, hogy mindent, amit ebben az idôben tenni fogok, az engesztelés tiszta szellemében, a bûnösökért tegyem. (80) Ez elválaszthatatlan kapcsolatban tart Istennel. Ez a szándék tökéletesíti cselekedeteimet, mert mindaz, amit teszek, a halhatatlan lelkeket szolgálja. Az adódó nehézségek és kimerültségek már nem jelentenek nekem semmit, ha azt veszem fontolóra, hogy általuk a bûnös lelkek kiengesztelôdnek Istennel.

620   Szûz Mária a Mesternôm. Ô tanít minden idôben, hogyan éljek Istenért. Lelkem felfénylik hallgatásodban, s alázatodban, ó, Mária.

621   Egy alkalommal, amikor ötperces imádásra betértem a kápolnába, s egy bizonyos lélekért imádkoztam, megértettem, hogy Isten nem mindig azért a lélekért fogadja imáinkat, akiért éppen fohászkodunk, hanem valaki másért. Így a lélek tisztítótûzben elszenvedett kínjaira nem szerzünk enyhülést, de imánk azért nem vész el.

622   (81) A lélek bizalmas kapcsolata Istennel. Isten különleges módon közeledik a lélekhez, s ez csak Isten és a lélek számára ismert. Senki sem észleli ezt a tiszta kapcsolatot, melyben a szereteté a vezetô szerep, s mindent a szeretet visz végbe. Jézus gyengéd, édes módon adja magát a léleknek, s az Ô mélyén béke honol. Jézus sok kegyelemmel gazdagítja a lelket, s képessé teszi az Ô örök gondolatainak befogadására, s nemegyszer isteni terveit is felfedi a lélek elôtt.

623   Egy alkalommal, mikor azt mondta nekem P. Andrasz: jó lenne, ha Isten Egyházában lenne egy csoport, akik Isten irgalmáért állandóan könyörögnének, mert erre mindnyájunknak szükségünk van,[227] -- ezekre a szavakra különös világosság gyúlt a lelkemben. Milyen jó is az Úr!

624   (82) 1936.3.18. Egyik napon kértem az Úr Jézust, hogy tegye meg az elsô lépést egy változás vagy külsô cselekedet révén, vagy engem távolítsanak el, mert én magam képtelen vagyok arra, hogy elhagyjam ezt a Kongregációt. Több mint három órán át küszködtem így haldokolva. Nem tudtam imádkozni, de akaratomat az Úr akarata alá rendeltem. Másnap reggel azt mondta nekem a fônöknô,[228] hogy az általános fônöknô[229] Varsóba helyez. Erre így válaszoltam: ,,Elképzelhetô, hogy már nem fogok elutazni, hanem most azonnal, itt hagyom el a Rendet.'' Azt gondoltam, megkaptam a külsô jelet, amit Istentôl kértem. A fônöknô [nem] válaszolt, hanem kis idô múlva újra magához rendelt, s így szólt: ,,Tudja mit, nôvér? Utazzék csak, s ne törôdjön az utazás hiábavalóságával még akkor sem, ha azonnal vissza kellene jönnie.'' Azt mondtam: ,,Jó, megyek'', pedig fájdalom járta át a lelkemet, (83) mert tudtam, hogy az utazás miatt elhalasztódik az ügyem. De mint mindig, mindenek ellenére, igyekeztem engedelmes lenni.

625   Este az imánál azt mondta a Szûzanya: ,,Életeteknek hasonlónak kell lennie az enyémhez, csendesnek, elrejtettnek; mindig egyesüljetek Istennel, kérjétek Ôt az emberekért, s készítsétek elô a világot Isten második eljövetelére.''

626   Este az áldás[230] alatt lelkem egy ideig az Atyaistennel érintkezett. Úgy éreztem, a karjaiban vagyok, mint egy kisgyermek. Lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Ne félj semmitôl, leányom, minden ellenség szétzúzódik a lábaimnál.'' -- E szavakra mélységes béke tért vissza a lelkembe, s egy különös belsô csend.

627   (84) Mikor panaszkodtam az Úrnak, hogy megvonja tôlem segítségét, s újra egyedül leszek, s most nem tudom, hogyan viselkedjem, ezt hallottam: Ne félj, én mindig veled vagyok.'' E szavakra újra béke tért a lelkembe. Isten jelenléte érezhetôen újra át- meg átjárt. Lelkemet fény árasztotta el, s ebbôl testem is részesült.

628   Utolsó este, mielôtt Vilniusból elutaztam volna, egy idôs nôvér[231] feltárta elôttem a lelkét. Elmondta, hogy már évek óta bensôleg szenved, mert úgy érzi, rosszul gyónt, s kételkedik abban, hogy megbocsát-e néki az Úr. Megkérdeztem, elmondta-e ezt a gyóntatójának? Azt válaszolta, hogy ô már sokszor (85) elmondta gyóntatóatyjának -- s mindig azt a választ kapta, nyugodt lehet. Mégis nagyon szenvedek, senki sem hoz enyhülést, állandóan úgy érzem, Isten nem bocsátott meg. Azt válaszoltam: ,,Engedelmeskedjék, nôvér, a gyóntatójának, s tökéletesen nyugodt lesz. Ez biztos csak egy kísértés.'' Könnyes szemmel kért, kérdezzem meg Jézust, megbocsátott-e neki, s gyónása megfelelô volt-e, vagy sem? Erôteljesen válaszoltam: ,,Kérdezze meg maga, nôvér, ha nem hisz a gyóntatóinak!'' Erre megragadta a kezemet, s nem akart elengedni, míg bele nem egyeztem kérésébe. Imát kért, s azt is, majd mondjam meg neki, mit mondott Jézus. Közben keservesen sírt, és nem akart elengedni. Azt mondta: ,,Tudom, hogy Jézus beszél önnel, nôvér.'' Nem tudtam szabadulni tôle, mert szorosan fogta a kezemet, végül is megígértem, (86) hogy imádkozni fogok érte. Este az áldás után hallottam lelkemben: ,,Mondd meg neki, hogy a bizalmatlansága jobban sérti a szívemet, mint a vétkek, melyeket elkövetett.'' Mikor ezt megmondtam, sírt mint egy gyermek, és a lelkébe nagy öröm költözött. Megértettem, hogy Isten általam akarta megvigasztalni ezt a lelket, Isten kívánságát teljesítettem, bár ez igen sokba került nekem.

629   Mikor ugyanaznap este rövid idôre bementem a kápolnába, hogy köszönetet mondjak Isten minden kegyelméért, melyeket ebben a házban juttatott nekem, hirtelen elfogott Isten jelenlétének érzése. Úgy érzem magam, mint egy gyermek a legjobb Atya karjaiban. Szavait is hallottam: ,,Ne félj semmitôl, én mindig veled vagyok!'' Szeretete teljesen átjárt. Éreztem, (87) hogy oly szoros kötelék fûz Hozzá, amit szavakkal nem lehet kifejezni.

630   Akkor megláttam magam mellett a hét lélek egyikét, láttam,[232] mint korábban, ragyogó fény-alakban állandóan mellettem állt, ahogy vonaton utaztam. Amint elhaladtunk egy-egy templom mellett, mindegyiken állt egy-egy angyal, de ezek kevésbé voltak fényesek, mint az én kísérôm. A templomokat ôrzô angyalok mindegyike meghajolt az elôtt, aki velem volt.

Amint Varsóban beléptem a ház kapuján, eltûnt ez a lélek. Hálát adtam Istennek jóságáért, hogy angyalokat ad nekünk kísérôül. Ó, milyen keveset gondolnak arra az emberek, hogy állandóan velük van egy ilyen lélek, aki egyúttal az események tanúja is. Ti bûnösök, gondoljatok arra, hogy minden tetteteknek szemtanúja van.

631   Ó, Jézusom, jóságod felülmúl minden értelmet. Irgalmad pedig senki sem tudja kimeríteni. A kárhozat (88) azokra a lelkekre vár, akik el akarnak veszni, mert aki törekszik az üdvösségre, annak az Úr rendelkezésre bocsátja az irgalom tengerét. Hogy tudna befogadni egy kis edény egy végtelen tengert?...

632   Midôn elbúcsúztam a nôvérektôl, mert már el kellett indulnom, egy nôvér nagyon kérte, bocsássak meg neki, mert a munkában oly keveset segített nekem, de nemcsak hogy nem segített, de igyekezett mindig megnehezíteni azt. Lelkemben azonban nagy jótevômnek láttam ôt, mert gyakoroltatta velem a türelmet. Oly annyira próbára tett engem, hogy egy idôsebb nôvér megjegyezte: ,,Fausztina nôvér vagy ostoba vagy szent, mert egy átlagos ember sem tudná elviselni, hogy valaki állandóan ellene tegyen.'' Én azonban mindig jó szívvel közeledtem feléje. Ez a nôvér annyira igyekezett megnehezíteni a munkámat, (89) hogy erôfeszítéseim ellenére néha sikerült szétrombolnia, amit már jól elvégeztem -- ahogy azt most búcsúzáskor elárulta és bocsánatomat kérte. Nem akartam kideríteni a szándékát. Viselkedését isteni megpróbáltatásnak fogtam fel.

633   Roppant csodálkozom, hogy létezik ilyen nagy féltékenység. Én, ha látom mások jóságát, úgy örülök neki, mintha sajátom lenne. Mások öröme az én örömöm, mások szenvedése az én szenvedésem. Ha ez másképp lenne, nem mernék kapcsolatban lenni az Úr Jézussal. Jézus lelke mindig egyszerû, gyengéd, ôszinte. Minden jóindulatú mosollyal álcázott gonoszság, féltékenység, rosszindulat egy intelligens kis ördög, míg az ôszinte szeretetbôl fakadó kemény szó nem sebzi meg a szívet.

634   (90) 1936.3.22. Varsóba megérkezve bementem egy percre a kis kápolnába, hogy megköszönjem az Úrnak a szerencsés utat. Kértem kegyelmét és segítségét mindahhoz, ami itt vár rám -- de mindenben alávetem magam szent akaratának. Ekkor e szavakat hallottam: ,,Ne félj semmitôl, minden nehézség azt szolgálja, hogy megvalósuljon az akaratom.''

635   Március 25. Reggel az elmélkedés alatt különös módon elfogott Isten jelenlétének érzése, látva az Ô rendkívüli nagyságát, s egyidejûleg lehajlását teremtményeihez. Akkor megláttam a Szûzanyát is, aki így szólt hozzám: ,,Ó, mily kedves Istennek az a lélek, aki hûségesen követi az Ô kegyelmének sugallatát. Én adtam a világnak a Megváltót, neked pedig nagy irgalmáról kell beszélned a világ elôtt, s felkészítened a világot újbóli eljövetelére, (91) amikor nem mint irgalmas Megváltó, hanem mint igazságos Bíró fog eljönni. Ez a nap rettenetes lesz, ki van jelölve az igazság napja, Isten haragjának napja, mely elôtt megremegnek az angyalok. Hirdesd Isten irgalmasságát a lelkeknek, amíg tart az irgalom ideje! Ha most hallgatsz, felelned kell azon a rettenetes napon nagyon sok lélekért. Ne félj semmitôl! Maradj mindvégig hûséges! Veled érzek.''

636   Midôn Walendówba értem, az üdvözléskor azt mondta az egyik nôvér:[233] ,,Most, hogy hozzánk jött, nôvér, minden jóra fordul.'' Megkérdeztem: ,,Miért mondja ezt, nôvér?" Azt válaszolta, hogy így érzi ezt lelkében. Ez a lélek csupa egyszerûség. Igen kedves Jézus Szívének. A ház valóban rendívül nagy szükségben szenvedett.[234] Nem akarok itt most mindent megemlíteni.

637   (92) Gyónás. Amint a gyónásra készültem, azt mondtam a Legméltóságosabb Oltáriszentségben elrejtôzött Jézusnak. ,,Jézusom, szólj hozzám ennek a papnak [235] szájával! A jel az lesz nekem, ha ô, aki nem tudja, hogy Te tôlem az irgalmasság mûvének megalapítását kívánod, mond nekem valamit errôl az irgalmasságról!'' Midôn beléptem a gyóntatószékbe, s elkezdtem gyónni, a pap félbeszakítja gyónásomat, s nagy nyomatékkal elkezd beszélni Isten irgalmáról úgy, ahogy még nem hallottam errôl beszélni senkit. Megkérdezte, tudom-e, hogy Isten irgalma minden más mûve felett áll, megkoronázása az összes többinek. Figyelmesen hallgattam e szavakat, melyeket az Úr a papon keresztül hozzám intézett. Bár hiszek abban, hogy a gyóntatószékben mindig Isten szól a pap által, most mégis egész különös módon tapasztaltam ezt. (93) Bár nem beszéltem a lelkemben uralkodó Istennel egyesült életemrôl, csupán hibáimat soroltam fel, mégis sok olyan dologról beszélt magától a pap, ami a lelkemben van. Kötelezett, hogy kövessem hûségesen Isten sugallatait. Azt mondta: ,,Az életben együtt haladsz a Szûzanyával, aki Isten minden sugalmazását hûségesen követte.'' -- Ó, Jézusom! Ki fogja fel jóságodat?

638   Ó, Jézusom! Háríts el tôlem minden gondolatot, ami akaratoddal nem egyezik. Felismertem, hogy az irgalmasság ügyén kívül már semmi sem köt a földhöz.

639   Csütörtök. Az esti imádási óra alatt megpillantottam a megostorozott, megkínzott Úr Jézust, aki azt mondta nekem: ,,Leányom, azt kívánom, hogy a legkisebb dolgokban is függj a gyóntatódtól. A legnagyobb áldozataid sem tetszenek nekem, ha nem (94) kapod meg rá a gyóntatód jóváhagyását, s fordítva, a legkisebb dolognak is nagy értéke van elôttem, ha ezt gyóntatód engedélyével viszed végbe. A legnagyobb tettek is jelentéktelenek az én szememben, ha önfejûen végzik ôket, mivel gyakran nem egyeznek meg az én akaratommal, inkább büntetést érdemelnek, mint dicséretet. De legkisebb tetted is kedves és rendkívül drága nekem, ha gyóntatód hozzájárulásával teszed. Jegyezd ezt meg mindenkorra! Állandóan ügyelj rá, mert a mû miatt az egész pokol ellened tör! Ugyanis sok lélek fog általa visszafordulni a pokol kapujától, és irgalmamat dicsérni. De ne félj semmitôl, én veled vagyok. Tudd, hogy magadtól semmit sem tehetsz!''

640   A hónap elsô péntekén a Szentáldozás elôtt megpillantottam egy óriási edényt (95) telve Szent Ostyákkal. Egy kéz elém helyezte, s én kezembe vettem ezt az edényt. Ezer élô Ostya volt benne. Akkor meghallottam ezt a hangot: ,,Ezeket az Ostyákat azok a lelkek vették magukhoz, akik számára az ôszinte megtérés kegyelmét elnyerted ebben a Nagyböjtben.'' Ez Nagypéntek elôtt egy héttel történt. Ezt a napot nagy belsô áhítatban töltöttem, kiüresítettem magam a lelkek javára.

641   Ó, milyen öröm megsemmisülni a halhatatlan lelkekért! Tudom, hogy az étkezésre szolgáló búzaszemet el kell pusztítani, kövek közt szét kell morzsolni. Így engem is szét kell zúzni, hogy az Egyháznak és a lelkeknek hasznára válhassak, bár külsôleg senki sem veszi észre áldozatomat. Jézusom! Külsôleg rejtve leszek, akár ez az ostya, amelyben a szem mit se lát, én mégis Neked szentelt szent ostya vagyok.

642   (96) Virágvasárnap. Ezen a napon rendkívüli módon átéltem Jézus legédesebb Szívének érzéseit. Ott járt a lelkem, ahol Jézus tartózkodott. Láttam Ôt szamáron ülve, s azt, hogy a tanítványok és a hatalmas tömeg örvendezve együtt vonult az Úr Jézussal. Kezükben ágakat tartottak, melyeket magasba emeltek, mások meg lábaihoz szórták, amerre elvonult. Ugrándoztak, s nem tudták, örömükben mit tegyenek. Láttam egy másik tömeget is, akik épp ilyen örömteljes arccal, ágakkal a kezükben szembejöttek. Szüntelenül örömkiáltásokban törtek ki; kisgyermekek is voltak köztük. -- Jézus azonban nagyon komoly volt, s tudtomra adta az Úr, mennyire szenvedett ez idô alatt. Ebben a pillanatban nem láttam mást Jézuson kívül, akinek Szíve csordultig volt az [emberek] hálátlanságával.

643   (97) Negyedévi gyónás. Páter Bukowskinál gyóntam. Amikor egy belsô erô újból gyors cselekvésre ösztönzött, hogy ne halogassam tovább ezt az ügyet, nem találván békére közöltem ezt a gyóntatómmal, s azt, hogy nem tudok tovább várni. Erre így válaszolt: ,,Nôvér, ez képzelôdés. Az Úr Jézus nem kívánhat ilyet. Ön örök fogadalmat tett. Csak ámítja magát. Ön valami eretnekséget gondolt ki.'' -- Mindezt hangosan kiáltva mondta. Megkérdeztem: ,,Minden ámítás lenne?'' Azt felelte: ,,Minden!'' Ezután arra kértem, mondja meg, hogyan viselkedjem tovább? -- ,,Nem szabad, nôvér, a sugallataira hallgatnia! Legyen ez irányban szétszórt, ne figyeljen arra, amit a lelkében hall! Törekedjék jól ellátni a kötelességeit, s egyáltalán ne gondoljon ezekre a dolgokra! Tökéletes szétszórtságban éljen!'' Azt válaszoltam: ,,Jól van, eddig saját lelkiismeretem szerint cselekedtem, most az atya parancsára nem fogok bensômre hallgatni.'' -- Erre így szólt: ,,Ha az Úr Jézus újra mondana magának valamit, tudassa velem, de ön, nôvér, nem teljesítheti azt!'' ,,Jó -- válaszoltam -- igyekezni fogok engedelmeskedni.'' -- Nem tudom, miért volt olyan szigorú az atya?

644   Ahogy kiléptem a gyóntatószékbôl, egy sor különbözô gondolat nyomasztotta lelkemet. Miért legyek ôszinte? Amiket elmondtam, azok nem bûnök, tehát nem kötelességem tájékoztatni ezekrôl a gyóntatót. Másrészrôl milyen jó, hogy már nem kell hallgatnom a bensômben unszoló hangra. Elég, ha kívül minden rendben van. Most már semmire sem kell figyelnem. Valóban fölösleges hallgatnom a bensô hangra, ami oly sok megaláztatásomba került. Most már szabad leszek. Lelkemet azonban különös fájdalom fogta el. (99) Többé már nem lehetek kapcsolatban Azzal, akire oly nagyon vágyódom, aki lelkem egész ereje. Elkezdtem szólongatni: ,,Kihez menjek, ó, Jézus?'' A gyóntató tilalmával azonban nagy sötétség borította el lelkemet, rettegek, nehogy valami bensô hangot halljak újra, mert ezzel megtöröm a gyóntató parancsát. Másrészt majd elpusztulok az Isten utáni vágytól. Bensôm szétszakítva, saját akaratomtól megfosztva, teljesen Istenre vagyok utalva.

Ez Nagyhét szerdáján volt. Nagycsütörtökön még hevesebbé váltak szenvedéseim. Az elmélkedés alatt agóniaszerû állapotba jutottam. Nem éreztem Isten jelenlétét, de Isten egész igazságossága rám nehezedett. Úgy éreztem, elpusztulok a világ bûneiért. A sátán elkezdett gúnyolni: ,,Látod, most már nem fogsz törôdni a lelkekkel. Nézd, mi a jutalmad! Senki se hiszi el neked, hogy ezt Jézus kívánja (100) tôled. Látod, hogy szenvedsz most? S hogy fogsz még szenvedni! A lelkiatyád már felmentett minden alól.'' -- Most már úgy élhetek, ahogy nekem tetszik, csak kívülrôl legyen minden rendben. Ezek a szörnyû gondolatok egy óra hosszáig kínoztak. Midôn a szentmise ideje közeledett, szívemet elárasztotta a fájdalom. El kell hát hagynom a Rendet? De hát az atya azt mondta, a dolog eretnekség. Távolodjam el hát az Egyháztól? Fájdalommal telve az Urat hívtam. ,,Ments meg, Jézus!'' Mégse hatolt egyetlen fénysugár sem a lelkembe. Úgy érzem, elhagy az erôm, mintha lelkem el akarná hagyni a testemet. Isten akaratára bízom magam, s csak azt ismételem: ,,Történjék meg velem, ó, Istenem, amit elrendeltél! Nincs bennem már semmi, ami az enyém lenne.'' Ekkor hirtelen körülvett Isten jelenléte, s a csontom velejéig átjárt. (101) Ez az Áldozás ideje alatt volt. Röviddel Áldozás után minden elveszett számomra, ami körülöttem létezett.

645   Megpillantottam az Úr Jézust a képen lefestett alakban. Így szólt: ,,Mondd meg a gyóntatódnak, hogy ez a mû az enyém, és téged mint nyomorúságos eszközt használlak fel.'' -- Azt mondtam: ,,Jézus, nem tudom megtenni, amit mondasz, mert a gyóntatóm szerint minden csak önámítás, s nem szabad hallgatnom semmilyen parancsodra. Nem teszek meg semmit, amivel most megbízol. Kérlek, bocsáss meg, Uram, nem tehetek semmit; hallgatnom kell a gyóntatómra. Jézus, kérlek szépen, bocsáss meg! Te tudod, hogy szenvedek ettôl a helyzettôl, de gyóntatóm nem engedte meg, hogy parancsaidat kövessem.'' Jézus kedvesen, s megelégedéssel hallgatta panaszaimat. Úgy gondoltam, (102) most nagyon megbántom az Urat. Ellenkezôleg, Jézus elégedett volt velem, s jóságosan azt mondta: ,,Mondj el mindig mindent a gyóntatódnak, amit parancsolok, s amit mondok neked, de csak azt tedd, amire engedélyt kapsz. Ne aggódj, és ne félj semmitôl, én veled vagyok!'' -- Lelkem örömmel telt meg. Minden nyomasztó gondolatom elszállt, és bátorság tért vissza lelkembe.

646   Valamivel késôbb azonban elmerültem a szenvedésben, melyet Jézus az Olajfák hegyén átélt. Ez egész péntek reggelig tartott. Pénteken Jézus kínjait éltem át, de most más módon. Ezen a napon eljött hozzánk Derdybôl P. Bukowski. Egy különös erô arra késztetett, hogy menjek el gyónni hozzá, s mondjak el mindent, ami velem történt, s amit Jézus mondott nekem. Mikor mindenrôl beszámoltam, egész másként reagált, mint a múltkor. (103) ,,Ne féljen, nôvér, önnel nem történhet semmi rossz, nem engedi meg az Úr. Ha engedelmes marad, ilyen magatartással nem kell aggódnia. Isten talál majd rá utat, hogy mûvét keresztülvigye. Kérem, tartsa magát ehhez az egyszerûséghez és az ôszinteséghez, s mondjon el mindent az általános fônöknônek. Amit mondtam, azért tettem, hogy figyelmeztessem a nôvért, mert még a szentek is tévedhetnek. Néha az ördögtôl jön egy-egy sugalmazás, néha saját magunktól. Ezért kell óvatosnak lennünk. Továbbra is úgy viselkedjék, mint azelôtt. Látja, nôvér, ezért nem haragszik az Úr. Némely dologról, ami most történt, értesítse az állandó gyóntatóját.''

647   Egy dolgot megértettem. Sokat kell imádkoznom a Szentlélek (104) világosságáért a gyóntatók részére. Ha anélkül lépek a gyóntatószékbe, hogy elôtte buzgón imádkoztam volna a gyóntatóért, megtörténik, hogy nem ért meg. A páter felbátorított, imádkozzam csak buzgón ezekre a szándékokra. Kérjem Istent, ismertesse fel jobban, s értesse meg velem, mit kíván tôlem. ,,Mondja csak az egyik kilencedet a másik után, s Isten nem tagadja meg kegyelmét öntôl.''

648   Nagypéntek. Három órakor megpillantottam a keresztre feszített Úr Jézust. Rám nézett, s azt mondta: ,,Szomjazom!'' -- Ebben a pillanatban megpillantottam az oldalán a két sugarat, ami a képen látható. Lelkemben vágyat éreztem a lelkek megmentésére s a megsemmisülésre a szegény bûnösökért. Felajánlottam magam a világért a haldokló Jézussal az Örök Atyának. Jézussal, Jézus által, (105) Jézusban egyesülök Veled, ó, Örök Atya! Nagypénteken Jézus lélekben már másképp szenvedett, mint Nagycsütörtökön.

649   A Feltámadás ünnepe. [1936. Április 12.] Mikor a kápolnába léptem, lelkem elmerült Istenben, egyetlen Kincsemben! Jelenléte betöltött egészen.

650   Ó, Jézusom, Mesterem, Vezetôm! Erôsíts meg, világosíts meg életem ezen nehéz óráiban. Emberektôl nem várok segítséget. Benned van egész reményem. Egyedül állok kívánságaiddal szemben. Természetem félelme és idegenkedése ellenére egész életemben és halálomban teljesítem szent akaratodat oly hûségesen, ahogyan csak bírom. Jézusom, Veled mindent meg tudok tenni. Tégy velem, amit akarsz, nekem csak irgalmas Szívedet ajándékozd! Ez elég nekem.

(106) Ó, Uram, Jézusom, segíts, hogy mindaz megtörténjék velem, amit öröktôl fogva elrendeltél részemre. Kész vagyok szent akaratodat teljesíteni. Világosítsd meg értelmemet, hogy felismerjem, mi a Te akaratod. Ó, Istenem, aki átjárod a lelkemet, Te tudod, hogy semmi vágyam sincs, csak a Te dicsôítésed.

Ó, Isten akarata, szívem gyönyörûsége, lelkem tápláléka, értelmem világossága, akaratom mindenható ereje, mert ha a Te akaratoddal egyesülök, ó, Uram, akkor a Te erôd hat rajtam keresztül, és elfoglalja saját gyenge akaratom helyét. Naponta törekszem teljesíteni Isten kívánságát.

651   Ó, felfoghatatlan Isten! Irgalmad nagysága felülmúlja az emberek és angyalok együttes értelmét. Minden angyal (107) és minden ember irgalmad bensejébôl származik. Az irgalom a szeretet virága: Isten maga a szeretet. Az irgalom Isten mûve, mely a szeretetbôl veszi a kezdetét, s az irgalomban nyilvánul meg. Amire csak nézek, minden Isten irgalmát hirdeti. Még Isten igazságossága is végtelen irgalmáról beszél, mert az igazságosság is szeretetébôl fakad.

652   Egy szóra ügyelek, ezzel mindig számolok, ez mindenem, ezzel élek és halok -- s ez Isten szent akarata. Ez a mindennapi táplálékom. Egész lelkem Isten kívánságát hallgatja. Mindig azt teszem, amit Isten kíván tôlem. Néha ugyan elborzad tôle természetem, és érzem, hogy kívánsága meghaladja erômet. Jól tudom, mi vagyok magamtól, de azzal is tisztában vagyok, mekkora az engem támogató isteni kegyelem.

653   (108) 1936.4.25. Walendów. Ezen a napon oly heves volt lelkem szenvedése, mint ritkán azelôtt. Már kora reggel óta úgy éreztem, mintha testem elválna a lélektôl. Isten teljesen átitatott. Érzem magamban Isten igazságosságát. Érzem, hogy egyedül állok színe elôtt. Úgy gondoltam, lelki vezetôm egyetlen szava meg tudna nyugtatni, de ô nincs itt. Elhatároztam, hogy mégiscsak a szentgyónásban keresek megvilágosodást. Midôn lelkemet feltártam a pap elôtt, félt tovább hallgatni gyónásomat. Ez a tény még nagyobb szenvedést okozott. Ha látom egy pap félelmét, nem jutok lelki békességre. Így elhatároztam, hogy csak a lelki vezetôm elôtt tárom fel teljesen a lelkem a legnagyobbtól a legkisebb dologig. Tanácsait pedig szigorúan követem.

654   Most már értem, hogy a gyónás a bûnök (109) bevallására szolgál. A lelki vezetés azonban egészen más dolog, de nem errôl akarok beszélni. Most csak arról a különös dologról írok, ami elsô alkalommal történt meg velem. Mikor a gyóntató beszélni kezdett, s egyetlen szót sem értettem meg, hirtelen megláttam a megfeszített Úr Jézust. Azt mondta nekem: ,,Szenvedéseimben keress erôt és megvilágosodást!'' A gyónás után elgondolkodtam Jézus borzasztó szenvedéseirôl, s megértettem, hogy saját szenvedéseim a Megváltó kínszenvedéseihez képest semmik. Az ô szörnyû szenvedéseihez minden, még a legkisebb gyarlóság is hozzájárul. Erre lelkemet mélységes bûnbánat fogta el. Most láttam meg igazán, hogy Isten szeretetének és végtelen irgalmának tengerében vagyok. Ó, milyen kevés szó áll rendelkezésemre, hogy kifejezzem, amit átélek! Úgy érzem, mintha egy harmatcsepp lennék, amelyet felszívott Isten irgalmának feneketlen óceánja.

655   (110)	+ 1936.5.11. Krakkóba érkeztem, s örültem, hogy most már mindent teljesíthetek, amit az Úr kíván tôlem.

Midôn P. A.-val[236] találkoztam, s mindent elmondtam neki, azt válaszolta: ,,Imádkozzék, nôvér, egészen Jézus Szíve ünnepéig. Csatoljon még hozzá valamilyen önmegtagadást! Jézus Szíve ünnepén megadom a választ.'' Egy nap a következô szavakat hallottam a lelkemben: ,,Ne félj semmitôl, én veled vagyok.'' E szavakra oly erôs késztetés fogta el a lelkem, hogy nem vártam Jézus Szíve ünnepéig, s a gyónás alatt kijelentettem, hogy elhagyom a Kongregációt.[237] A páter azt felelte: ,,Nôvér, ha egyedül dönt, minden felelôsséget magára vállal. Menjen hát, nôvér!'' -- Örültem, hogy elmehetek.

A következô reggel hirtelen elhagyott (111) Isten jelenlétének érzése. Sötétség töltötte be lelkemet, nem tudtam imádkozni. Isten hirtelen távozása miatt úgy gondoltam, mégis elhalasztom a végleges döntést, míg újból meg nem beszélem az atyával.

P. Andrasz azt válaszolta: ,,Ilyesfajta változás gyakori a lélek életében. Ez nem akadály a cselekvésben.''

656   Midôn az általános fônöknôvel[238] minderrôl beszéltem, a következôket mondta: ,,Nôvér, bezárom önt az Úr Jézussal a tabernákulumba. Bármerre is indul onnan, nôvér, az lesz az Úr akarata.''

657   Június 19. Midôn elmentünk a jezsuitákhoz a Jézus Szíve körmenetre, az ima alatt láttam a Legszentebb Ostyából ugyanazokat a sugarakat elôtörni, mint amelyek a képen láthatók. Lelkemet nagy vágyódás fogta el Isten után.

658   (112)

1936. 6. Beszélgetés P. Andrasz-sal

,,Tudnod kell, hogy ezek a dogok nagyon nehezek és súlyosak; a te igazi vezetôd a Szentlélek, mi sugalmazásainak csupán megfelelô irányt szabhatunk, de az igazi vezetôd a Szentlélek marad. Ha ön, nôvér, magától úgy döntött, hogy elhagyja a Rendet, nem tiltom meg ezt, s nem rendelek el semmit, de ebben az esetben magára kell vállalnia a felelôsséget. Azt mondom, elkezdhet cselekedni, képes is erre, azért kezdheti el. Minden valószínû, amit most és azelôtt[239] mondott, ez tehát mellette szól ennek. Mégis, mindenben nagyon óvatosnak kell lennie, sokat kell imádkoznia, és kérjen megvilágosítást részemre.''

659   A szentmise alatt, melyet P. Andrasz celebrált, láttam a kis Jézust. Azt mondta, hogy mindenben ôtôle kell függnöm. ,,Semmilyen önkényes cselekedet nem tetszik nekem, még ha sok fáradságot fektetsz is bele.'' (113) Megértettem ezt a függôséget.

660   Ó, Jézusom, az utolsó ítéletkor számon kéred majd tôlem, amit az irgalmasság mûvében tôlem kívántál. Ó, igazságos Bíró, de egyúttal Jegyesem, segíts szent akaratodat teljesítenem! Ó, irgalmasság, isteni erény.

Jegyesemnek, Jézusnak legirgalmasabb Szíve! Alakítsd szívemet a Te Szíved szerint.

661   Július 16. Ma az egész éjszakát imában töltöttem; az Úr szenvedésein elmélkedtem, s lelkemre nehezedett Isten igazságossága. Megérintett Isten keze.

662   Július 17. Ó, Jézusom, Te tudod, milyen nagy viszontagságokon kell keresztülmennem ügyedben. Mennyi szemrehányást kell elviselnem, mennyi ironikus mosolyt kell higgadtan eltûrnöm. Ó, magamtól nem tudnám mindezt túlélni, (114) de Veled mindenre képes vagyok, ó, Mesterem! Mennyire megsebez egy ironikus mosoly, amikor valamit egészen ôszintén mondok.

663   Július 22. Ó, Jézusom, tudom, hogy egy ember nagyságát nem a szavai, sem érzései, hanem tettei bizonyítják. A mûvek, melyek tôlünk erednek, fognak igazolni minket. Jézusom, ne engedj nekem semmi álmodozást, hanem adj erôt és bátorságot szent akaratod teljesítésére.

Jézusom, ha életem végéig is bizonytalanságban hagysz, legyen áldott ebben is a Te neved!

Június

664   + Ó, Jézusom, mennyire örvendezek a bizonyosságnak, melyet adtál, hogy ez a Kongregáció létezni fog. Nincs már egy leheletnyi kételyem sem ebben, és látom, milyen nagy dicsôségére lesz Istennek. Isten legfôbb tulajdonságát, irgalmasságát fogja tükrözni. A rend tagjai (115) szüntelenül irgalmasságért fognak esedezni a maguk és a világ részére. Az irgalmasság valamennyi cselekedete Isten szeretetébôl fakad, mellyel a rendtagok teljesen eltelnek. Igyekezni fognak maguk is elsajátítani Istennek ezt a tulajdonságát, vele élni, s azon fáradozni, hogy mások is megismerjék azt, s bízzanak Isten jóságában. Az Isteni Irgalmasságnak ez a Kongregációja az Isten Egyházában olyan lesz, mint elrejtett, csendes méhkas egy csodálatos kertben, ahol a nôvérek, mint kis méhek dolgoznak majd, hogy felebarátaik lelkét mézzel táplálják, s a viasz Isten dicsôségére folyjon.

+ 1936. június 29.

665   P. Andrasz meghagyta nekem, imádkozzam egy kilencedet, hogy Isten akaratát jobban felismerjem. Buzgón imádkoztam, s bizonyos testi önmegtagadást is hozzáfûztem. A kilenced befejezése elôtt megvilágosodást és bizonyosságot éreztem, hogy meglesz ez a Kongregáció, és Istennek tetszô lesz. A nehézségek és (116) viszontagságok ellenére felülrôl béke és erô szállt a lelkembe. Felismertem, hogy lehetetlen ellenállni Isten akaratának, s kioltani sem lehet azt. Megértettem, hogy követnem kell Isten akaratát a viszontagságok, üldözések, szenvedések minden fajtája ellenére, s természetem ellenállásának és félelmének dacára is.

666   Megértettem azt is, hogy a tökéletességre való minden törekvés és a teljes szentség Isten akaratának teljesítésén alapszik. Isten akaratának tökéletes teljesítése a szentségben való érettségrôl tanúskodik. Itt nincs helye semmiféle kételynek. Ha Istentôl világosságot és felismerést nyertünk arról, hogy mit kíván tôlünk, de nem cselekszünk eszerint, ez Isten fölségének nagy megbántása. Az ilyen lélek megérdemli, hogy Isten teljesen elhagyja. Hasonló lesz Luciferhez, aki a legnagyobb fény osztályrészese volt, de nem teljesítette Isten akaratát. Sajátságos öröm tölti el lelkemet, ha arra gondolok, hogy a nagy nehézségek ellenére is mindig hûségesen teljesítettem (117) Isten felismert akaratát. Ó, Jézus, add kegyelmed, hogy ezt az akaratot tettekre váltsam.

667   Július 14. Három órakor kaptam egy levelet.[240] Ó, Jézusom, Te tudod egyedül, hogy mennyire szenvedek, de hallgatni fogok, és nem szólok errôl a teremtményrôl, mert tudom, hogy senki sem tud engem megvigasztalni. Te vagy mindenem, ó, Isten, a Te szent akaratod a táplálékom, most abból élek, amibôl az örökkévalóságban élni fogok.

Nagyon tisztelem Szent Mihály arkangyalt, mert neki nem volt példaképe Isten akaratának teljesítésében, s mégis hûségesen teljesítette Isten óhajait.

668   + Július 15. A szentmisén Jézus legszentebb Szívén át felajánlottam magam a mennyei Atyának. Tegyen velem, amit akar. Magamtól semmi vagyok, s nyomorúságomban nem tudok Hozzá méltó dolgot nyújtani, ezért, ó, Uram, belevetem magam irgalmasságod tengerébe.

669   (118) Július 16. Jézustól tanulok jónak lenni, attól, aki maga a jóság, hogy a mennyei Atya lányának hívhassanak. Ma délelôtt egy nagy kellemetlenség kapcsán igyekeztem ebben a szenvedésben akaratomat Isten akaratával egyesíteni, s hallgatva dicsértem Istent. Délután ötperces imádásra mentem, s hirtelen megláttam a keresztet, melyet a mellemen viselek, élôként; Jézus azt mondta nekem: ,,Leányom, a szenvedés lesz a jele, hogy veled vagyok.'' Ezekre a szavakra igen meghatódtam.

670   Ó, Jézus, Mesterem és lelki Vezetôm! Csak Veled tudok beszélni. Senkivel sem olyan egyszerû a beszélgetés, mint Teveled, Istenem.

671   A lelki életben mindig szilárdan tartani fogom magam a papi kéz vezetéséhez. Lelki életemrôl és szükségleteimrôl csak a gyóntatómmal beszélek.

672   (119) + 1936. augusztus 4.

Több mint két óráig tartó lelki kín. Haldoklás... Hirtelen átjár Isten jelenléte. Érzem, hogy az igazságos Isten uralma alá kerültem. Igazsága csontom velejéig hatolt. Külsôleg elveszítettem erômet és öntudatomat. Felismerem Isten nagy szentségét és saját nyomorúságomat. Lelkembe szörnyû kín hatol. A lélek elôtt ott állnak mindazon tettei, amelyek nem makulátlanok. S ekkor a lélekben feltámad a bizalom ereje,... és minden igyekezetével Istenhez törekszik. Látja azonban, hogy milyen nyomorult, és milyen hitvány mindaz is, ami körülveszi. Így áll szemben ezzel a Szentséggel -- szegény lélek...

673--674   Augusztus 13. Egész nap szörnyû kísértések gyötörtek. Istenkáromlások tolultak ajkamra, minden szent és isteni dolog ellen idegenkedést éreztem. De küzdöttem ellene egész napon át. Este fokozott szorongás fogta el értelmemet. Miért beszéljek mindenrôl a gyóntatómnak? (120) Kinevet majd! Ellenérzés és kedvetlenség fogta el lelkemet. Azt gondoltam, ilyen állapotban semmiképpen sem szabad áldoznom. Midôn erre gondoltam, annyira nagy fájdalom fogta el lelkemet, hogy majdnem hangosan felkiáltottam a kápolnában. De tudtam, hogy jelen vannak más nôvérek is, és így elhatároztam, hogy kimegyek a kertbe, s elrejtôzve legalább hangosan jól kisírom magam. Hirtelen ott állt mellettem Jézus, és megkérdezte: ,,Hová akarsz menni?'' Nem feleltem erre, de kiöntöttem Elôtte minden fájdalmamat. Erre a sátán minden kísértése eltûnt. Jézus pedig ezt mondta: ,,Az a belsô béke, amely most benned van, kegyelem.'' -- És hirtelen eltûnt. Boldognak és nyugodtnak éreztem magam. Valóban, csak Jézus hatalma tudja elérni, hogy egyetlen pillanat alatt ilyen mértékben visszaálljon a lélek békéje. Ô -- a legfôbb Úr!

675   (121)	+ 1936.8.7.

Midôn megkaptam az Isten irgalmasságáról szóló cikket[241] ezzel a képpel,[242] Isten jelenléte különös módon átjárt. Ahogy elmerültem a hálaadásban, megpillantottam Jézust, nagy fényben, ahogy a képen látható. Lábainál láttam P. Andraszt és Sopocko atyát. Mindkettô töltôtollat tartott a kezében, és mindkét toll hegyébôl villámszerû fény lövellt ki, s megcélzott egy nagy tömeget. A tömegben levô emberek nagy futásban voltak, de nem tudtam, hová szaladnak. Akit eltalált a sugár, elfordult a tömegtôl, s kinyújtotta kezét Jézus felé. Némelyek nagy örömmel tértek vissza, mások nagy szenvedéssel és fájdalommal. Jézus nagy jósággal tekintett egyikükre és másikukra is. Kis idô múlva egyedül maradtam Jézussal, s azt mondtam Neki: Jézusom, vigyél most már el engem, hiszen teljesült akaratod. Erre azt felelte Jézus: (122) ,,Még nem teljesült egészen az akaratom benned. Még sokat fogsz szenvedni, de én veled vagyok, ne félj!''

676   Sokat beszélek Jézussal P. Andraszról és Sopocko atyáról is. Tudom, hogy az Úr semmit sem tagad meg tôlem, hanem megadja nekik, amire csak kérem Ôt. Érzem és tudom, mennyire szereti ôket Jézus, nem akarok részleteiben is írni errôl, de tudom jól, és határtalanul örülök neki.

+ 1936.8.15.

677   P. Andrasz miséje alatt -- röviddel az átváltozás elôtt -- lelkemet eltöltötte Isten jelenléte, s az oltárhoz vonzotta. Megpillantottam a Szûzanyát a kis Jézussal. A kis Jézus a Szûzanya kezét fogta, majd örömmel az oltár közepére szaladt. A Szûzanya azt mondta nekem: ,,Nézd, milyen nyugodtan bízom kezeire a kis Jézust. Így kell neked is a lelkedet rábíznod, s gyermekként kell viselkedned Vele szemben.'' Szavaira különös bizalom töltött el. A Szûzanya fehér ruhában volt, különösen fehér, áttetszô ruhában, vállain átlátszó kék fátyollal. A feje fedetlenül látszott, kibontott hajjal. Rendkívül szép volt. Nagy jósággal tekintett a páterre, de az néhány pillanat múlva megtörte a gyönyörû Gyermeket, akibôl igazi vér tört elô, a páter föléje hajolt, s magához vette ezt az élô, igazi Jézust; vajon megette Ôt, s hogy ezt hogyan tehette, nem tudom. Ó, Jézus, Jézus! Nem tudlak követni. Egyetlen pillanat alatt felfoghatatlanná válsz számomra.

678   Az erények tartalma: Isten akarata. Aki hûségesen teljesíti Isten akaratát, az minden erényt gyakorol. Az élet minden helyzetében és körülményeiben dicsérem és áldom Isten szent akaratát. Isten szent akarata az én szeretetem tárgya. (124) Lelkem legrejtettebb zugaiban az Ô akaratával élek. Külsôleg pedig, amennyiben felismerem ezt az akaratot, aszerint cselekszem. Gyötrelmek, szenvedések, üldözések és különbözô kellemetlenségek Isten akarataként kedvesebbek nekem, mint saját akaratomból a siker, dicséret, elismerés.

679   Jó éjszakát, Jézusom, a harang szava pihenni szólít. Látod, hogy haldoklom a lelkek megmentése utáni vágytól. Jó éjt, Jegyesem! Örülök, hogy újból egy nappal közelebb vagyok az örökkévalósághoz. Ha pedig megengeded, Jézus, hogy holnapra ébredjek, új himnusszal dicsérlek majd Téged.

680   + Július 13. Ma az elmélkedés alatt arra a belátásra jutottam, hogy bensô élményeimrôl senkivel sem beszélek, de lelki vezetôm elôl semmit se rejtek el. Egész lelkembôl kérek Istentôl kellô világosságot neki. (125) Nagyobb súlyt helyezek a gyóntató szavára, mint összes bensô sugallatomra.

681   + Legnagyobb fájdalmaimban tekintetem a megfeszített Jézusra emelem. Nem várok segítséget az emberektôl, bizalmamat csak az Istenbe helyezem. Végtelen irgalma egyetlen reményem.

682   + Minél jobban érzem, hogy Isten átalakít engem, annál inkább hallgatásba burkolózom. Isten szeretete kezdi bevégezni mûvét a lelkemben. Látom, hogy az Úrtól rám bízott küldetés teljesítése elkezdôdik.

683   + Midôn egy alkalommal buzgón imádkoztam a jezsuita szentekhez, hirtelen megpillantottam Ôrangyalomat, aki Isten trónja elé vezetett. A szentek serege közt haladtam át. (126) Sok, a képeikrôl ismert szentet találtam, köztük sok jezsuitát, akik megkérdezték: melyik rendbôl jött ez a lélek? Midôn válaszoltam, megkérdezték: ki a lelki vezetôd? P. Andrasz, mondtam. Midôn többet akartak mondani, Ôrangyalom jelt adott a hallgatásra. Eljutottunk Isten trónja elé. Megközelíthetetlen nagy fényességet láttam, s megláttam kijelölt helyemet is Isten közelében. De nem tudtam megnézni milyen, mert egy felhô eltakarta elôlem. Az Ôrangyalom azt mondta: ,,Itt van trónod, az isteni akarat hûséges teljesítéséért.''

684   + Szent óra. -- Csütörtök. Ezen az imaórán megengedte Jézus, hogy belépjek az Utolsó Vacsora termébe, s átéljem, ami ott történt. Legjobban az a pillanat hatott meg,[243] amikor az átváltoztatás elôtt Jézus égre emelte (127) a szemét, s Atyjával titokzatos párbeszédbe merült. Ezt a pillanatot teljesen csak az örökkévalóságban fogjuk megérteni. Szemei lángoltak, arca fénylett, s fehér volt, mint a hó, egész alakja fenséget, lelke vágyakozást sugárzott. Az átváltozás pillanatában megpihent, eltöltötte a szeretet -- az áldozat beteljesedett. Most már csak a halál külsô szertartásának kell végbemennie -- a külsô pusztításnak. A lényeg itt történt meg, az utolsó vacsora termében. Egész életemben nem éltem át ilyen mélységben ezt a titkot, mint ebben az esti imádási órában. Ó, hogy vágyódom arra, hogy az egész világ ismerje meg ezt a titkot!

685   Az imaóra végén, amikor a cellámba értem, felismertem, hogy egy, a szívemhez közelálló személy nagyon megbántja Istent. Lelkemet fájdalom járta át. Levetettem magam a porba az Úr elôtt, s irgalomért könyörögtem. Két órán át könnyekkel, imával, ostorozással (128) igyekeztem megakadályozni a vétek elkövetését, mire éreztem, hogy Isten irgalma megindította a lelket. Ó, mibe kerül egyetlenegy bûn!

686   + Szeptember. Elsô péntek. Este megpillantottam a Szûzanyát keblén szétvont ruhában, s szívébe egy tôr hatolt. Keservesen sírt, s elrejtett bennünket Isten szörnyû büntetése elôl. Isten borzasztó büntetést akar ránk mérni, de nem tud, mert a Szûzanya eltakar bennünket. Iszonyú rémület futott át lelkemen. Szüntelenül imádkozom Lengyelországért, az én drága Lengyelországomért, amelyben oly kevés a hála a Szûzanya iránt. Ha nem lenne velünk a Szent Szûz, a mi igyekezetünk igen kevés hasznot hajtana. Megsokszoroztam imáimat és áldozati erôfeszítéseimet drága Hazámért, de látom, csak egy csepp vagyok a gonoszság árjával szemben. Hogy tarthatna fel egy csepp egy egész hullámhegyet?! Ó, valóban! Magában tényleg semmi egy csepp, de Veled, Jézusom, a gonosz egész árjával szembeszállok bátran, sôt az egész pokollal is. (129) Mindenhatóságod megtehet mindent.

687--688   Amikor egy nap a folyosón a konyhába mentem, e szavakat hallottam lelkemben: ,,Szüntelenül imádkozd azt a rózsafüzért, amit megtanítottam neked. Bárki, aki imádkozni fogja, halála óráján tapasztalni fogja nagy irgalmamat. A papok úgy fogják a bûnösöknek nyújtani, mint az utolsó mentôövet.[*] Ha csak egyszer is elimádkozza valaki, legyen bár a legmegátalkodottabb bûnös, elnyeri végtelen irgalmam kegyelmét. Azt akarom, hogy az egész világ megismerje irgalmamat. Felfoghatatlan kegyelmekben részesítem azokat a lelkeket, akik bizalommal vannak irgalmasságom iránt.'' Jézus, Igazság és Élet, Mesterem, vezesd életem minden lépését a Te szent akaratod szerint.

689   (130) + Egy alkalommal láttam Isten Bárányának trónusát, és trónja elôtt három szentet: Kosztka Szent Szaniszlót, Bobola Szent Andrást és Szent Kázmér királyfit, akik Lengyelországért jártak közben. Akkor megláttam egy óriási könyvet, amely a trón elôtt volt. Odanyújtották nekem, hogy olvassam. Vérrel volt megírva, de nem tudtam belôle olvasni, csak Jézus nevét. Akkor hallottam egy hangot, amely azt mondta: ,,A te órád még nem érkezett el.'' Elvették elôlem a könyvet, s hallottam: ,,Te az én végtelen irgalmamról fogsz tanúskodni. Ebben a könyvben azok a lelkek vannak feljegyezve, akik irgalmamat dicsôítették.'' Ó, hogy örülök Isten nagy jóságának!

690   + Egyik napon megláttam két szerzetesnôvér lelkiállapotát, akik bensôleg zúgolódtak a fônöknô kiadott parancsa ellen. Ezért Isten visszatartotta a részükre szánt különleges kegyelmeket. (131) Fájdalom járta át szívemet, mikor ezt láttam. Ó, Jézusom, milyen szomorú, mikor mi magunk vagyunk az okai a kegyelmek elvesztésének. Ki érti ezt? Ki tud mindig hûséges lenni?

691   + Csütörtök. Ma, bár nagyon kimerült vagyok, elhatároztam, hogy megtartom a szent órát. Nem tudtam imádkozni, térdelni sem, de végig kitartottam az egész imaórán át, s lélekben csatlakoztam azokhoz a lelkekhez, akik már tökéletes módon dicsérik Istent. Az óra végén hirtelen megpillantottam Jézust. Mélyen szemembe nézett, s kimondhatatlan jósággal így szólt hozzám: ,,Imád rendkívül kedves nekem.'' E szavakra lelkembe különös erô és öröm költözött. Isten jelenléte teljesen áthatott. Ó, mi történik egy lélekkel, aki szemtôl szembe találkozik az Úrral! Nincs toll, amely ezt valaha is leírhatná...

692   (132) + Ó, Jézusom, tudom, hogy a Te irgalmad felfoghatatlan, ezért kérlek, tedd oly naggyá szívemet, hogy az egész világon élô összes lélek szükségeit felfoghassa. Ó, Jézusom, szeretetem kiterjed a világon túl, egészen a tisztítótûzben szenvedô lelkekig. Számukra is el akarom nyerni az irgalmasságot búcsúimák által. Isten irgalma végtelen és kimeríthetetlen, mint maga Isten. Ha a leghatásosabb szavakat használnám Isten irgalmának kifejezésére, meg se közelítenék a valóságot. Jézusom, tedd fogékonnyá szívemet felebarátaim minden testi, lelki szenvedése iránt! Jézusom, tudom, hogy úgy bánsz velünk, ahogy mi bánunk a felebarátainkkal.

Jézusom, alakítsd szívemet a Te irgalmas Szíved szerint! Segíts, hogy mindenkivel jót cselekedve haladjak át az életen!

693   (133) 1936.9.14. A vilniusi érsek eljött hozzánk. Bár látogatása rövid volt, alkalmam volt ezzel a tiszteletreméltó pappal az irgalmasság mûvérôl beszélni. Nagy jóakaratot mutatott a mû iránt. -- ,,Legyen tökéletesen nyugodt, nôvér, ha ez az Isteni Gondviselés rendelése, meg fog történni. Közben imádkozzék egyértelmû külsô jelért, hogy adja meg önnek Jézus a világos felismerést. Kérem, várjon még egy kicsit, az Úr úgy fogja elrendezni a körülményeket, hogy minden jó legyen."

694   1936.9.19. Midôn eljöttünk az orvostól,[244] s egy rövid idôre felkerestük a kápolnát, amely itt a szanatóriumban volt, lelkemben meghallottam a következô szavakat: ,,Gyermekem, még pár csepp a kehelybe -- nem tart már soká!'' (134) Öröm töltötte el a lelkem. Ez volt Jegyesem és Mesterem elsô hívása. Szívem meghatódott. Volt egy pillanat, amikor lelkem Isten irgalmának egész tengerébe merült. Úgy éreztem, küldetésem egész terjedelmében megkezdôdött. A halál nem pusztít el semmit, ami jó. Legtöbbet azokért a lelkekért imádkozom, akik bensôleg szenvednek.

695   Egy alkalommal két nôvérre vonatkozó belsô felismerést nyertem. Láttam, hogy nem lehet mindenkivel szemben egyformán viselkedni. Vannak, akik ügyesen tudnak mások barátságába férkôzni. Enyhülést ígérve egyik szót a másik után csalják ki belôlük, majd adott idô múlva ezeket a szavakat arra használják, hogy kárt okozzanak. Ó, Jézusom, mily különös az emberi gyengeség! De a Te szereteted segítheti az embereket, miként viselkedjenek helyesen másokkal.

696   (135)	+ 1936. szeptember 24.

A fônöknô elrendelte,[245] hogy minden más gyakorlat helyett imádkozzam egy tized rózsafüzért, s azután rögtön feküdjek le. Amint lefeküdtem, azonnal elaludtam, mert nagyon ki voltam merülve. Kis idô múltán azonban felébresztett a fájdalom. Oly erôs volt, hogy a legkisebb mozdulatot sem tudtam tenni, még a nyálat se tudtam lenyelni. Ez az állapot kb. 3 óra hosszat tartott. Arra gondoltam, hogy felébresztem a novíciát, akivel együtt laktam, de aztán eszembe jutott, hogy úgysem tud rajtam segíteni -- aludjon csak tovább, kár lenne felkelteni. Teljesen átadtam magam Isten akaratának, s azt gondoltam, hogy már elérkezett halálom napja, melyre annyira vágyódtam. Most alkalmam volt egyesülni a kereszten szenvedô Jézussal. Másképp nem is tudtam imádkozni. A fájdalmak csillapodása után (136) elkezdtem izzadni, de nem tudtam megmozdulni, mert visszatértek az elôzô fájdalmaim. Reggel nagyon kimerült voltam, de testileg már nem szenvedtem. A szentmisére azonban nem tudtam felkelni. Azt gondoltam, ha ilyen nagy szenvedés után nem következik a halál, milyen nagy lehet a halálos kín?

697   Jézusom, Te tudod, hogy szeretem a szenvedést, s ki akarom üríteni a kelyhét az utolsó cseppig, most azonban a természetem mégis elborzadt, s félelem töltött el. -- De rögtön feléledt bennem Isten végtelen irgalmába vetett bizalmam, de oly hatalmas erôvel, hogy elôle mindennek menekülnie kellett, mint árnyéknak a nap sugarai elôl. Ó, Jézus, mily nagy a Te jóságod! Ó, ez a végtelen jóság, melyet jól ismerek, azt is megengedi nekem, hogy bátran nézzek a halál szemébe. Tudom, hogy beleegyezésed nélkül semmi sem történhet velem. Dicsérni akarom végtelen irgalmad életemben s a halál óráján, a feltámadásban s az örökkévalóságban.

(137) + Ó, Jézusom! Erôm, békém és pihenésem! Naponta irgalmad sugaraiban fürdik a lelkem. Nincs életemnek egyetlen pillanata sem, amelyben nem éreztem volna irgalmadat. Ó, Istenem, egész életemben semmi másra nem hagyatkozom, csak végtelen irgalmadra. Uram! Ez életem vezérgondolata. Lelkemet teljesen betölti Isten irgalma.

698   + Ó, mily mélységesen meg tudja sebezni egy kiválasztott lélek hálátlansága az Urat. Felfoghatatlan szeretete vértanúságot szenved. Isten végtelen Lényének teljességével szeret minket. S itt a nyomorult por pedig megveti ezt a szeretetet. Szívem megszakad a fájdalomtól, látva az ilyen hálátlanságot.

699   Egyszer ezeket a szavakat hallottam: ,,Leányom, hirdesd az egész világnak felfoghatatlan (138) irgalmamat! Kívánom, hogy az Irgalmasság ünnepe menedék és menekvés legyen minden lélek, fôleg a szegény bûnösök részére. Ezen a napon megnyílik irgalmam mélysége; a kegyelmek egész tengerét árasztom minden lélekre, aki irgalmam forrásához közelít. Az a lélek, amely gyónáshoz és Szentáldozáshoz járul, teljes bûnbocsánatot nyer, és mentesül a büntetés alól. Ezen a napon nyitva állnak Isten zsilipjei, melyeken keresztül a kegyelmek folynak. Egy lélek se féljen közeledni hozzám, még ha a bûnei skarlátpirosak lennének is. Irgalmam oly nagy, hogy sem az angyali, sem az emberi értelem nem bírja kikutatni az egész örökkévalóságon át. Minden, ami csak létezik, irgalmamból származik. Az örökkévalóságban minden lélek irgalmamról és szeretetemrôl fog gondolkodni. Az Irgalmasság ünnepe bensômbôl származik. (139) Azt kívánom, hogy ünnepélyesen tartsák meg a Húsvét utáni elsô vasárnapon. Az emberiség nem talál békét, míg irgalmam forrásához nem folyamodik.''

700   + Egy alkalommal nagyon szenvedtem, és nagyon kimerült voltam. Megmondtam ezt a fônöknônek, aki azt válaszolta, hogy meg kell szoknom a szenvedést. Meghallgattam szavait, aztán elmentem tôle. Fônöknônk nagy felebaráti szeretettel rendelkezik, fôleg a beteg nôvérekkel szemben. Közismert ez a tulajdonsága. De ami engem illet, Isten különös módon megengedte, hogy ne értsen meg, s gyakran próbára tett.


2. füzet -- 701--800
Napló -- 2. füzet	701--800

701   Ezen a napon különösen rosszul éreztem magam. Elmentem dolgozni, de állandóan rosszul éreztem magam. Ráadásul annyira meleg volt, hogy már munka nélkül is lehetetlenül (140) érezte magát az ember. Mit mondjon akkor az, aki dolgozik, s még szenved is hozzá. Délelôtt munka közben az égre tekintettem nagy bizalommal, s így szóltam az Úrhoz: ,,Jézus, takard el a napot, mert már nem bírom tovább elviselni a hôséget.'' Különös dolog történt ebben a pillanatban. Egy fehér felhôcske úszott a nap elé, s ettôl fogva mérséklôdött a hôség. Mikor aztán szemrehányást tettem magamnak, amiért nem bírtam elviselni a nagy hôséget, és enyhülésért imádkoztam, Jézus maga nyugtatott meg.

702   1936. augusztus 13. Ma este átjár Isten jelenléte. Egyszerre felismerem Isten nagy szentségét. Ó, mennyire nyomaszt Isten nagysága, hiszen ilyenkor ismerem fel a bennem tátongó szakadékot, és hogy mennyire semmi vagyok. Ez nagy kín, mert a felismerést mindjárt a szeretet követi. A lélek hevesen Istenhez tör, és szembekerül a kétféle szeretet: a Teremtôé és a teremtményé; (141) egyetlen csepp próbál mérkôzni az óceánnal. Az elsô pillanatban a csepp magába szeretné zárni a hatalmas óceánt, de ugyanebben a pillanatban belátja, hogy ô csak egy csepp, s legyôzve elmerül magában az Istenben, mint csepp az óceánban... Ez a pillanat elôször kín, de oly édes, hogy a lélek végtelenül boldog ebben a tapasztalatban.

703   Most részletes lelkiismeret-vizsgálatot tartok: egyesülni az irgalmas Jézussal. Ez a gyakorlat különleges erôt ad. A szív mindig Azzal egyesül, akit kíván, és tetteit a szeretetbôl fakadó irgalmasság szabályozza.

704   Minden szabad pillanatomat az elrejtett Isten lábainál töltöm. Ô az én Mesterem, megkérdezek Tôle mindent, s mindent elmondok Néki. Belôle merítek erôt és világosságot, itt tanulok meg mindent, itt kapom meg a megvilágosodásokat, hogyan viselkedjem felebarátaimmal. Attól a pillanattól fogva, hogy (142) kikerültem a novíciátusból, bezárkóztam Mesteremmel, Jézusommal a tabernákulumba. Ô maga vonzott ide, az élô szeretet tüzébe, amely körül minden összpontosul.

705   9.25. Fájdalmat érzek kezeimen, lábaimon, oldalamon -- azokon a helyeken, ahol Jézust átszúrták. Ezeket a fájdalmakat fôleg akkor érzem, ha olyan lélekkel találkozom, aki nincs a kegyelem állapotában. Ilyenkor buzgón imádkozom, hogy az Isteni Irgalom hassa át ezt a lelket.

706   9.29. Szent Mihály arkangyal ünnepén láttam ôt, az égi parancsnokot, aki megjelent nálam, és így szólt hozzám: ,,Az Úr megparancsolta, hogy különösképpen ügyeljek rád. Tudd meg, gyûlöl téged a gonosz, de ne félj. Ki olyan, mint az Isten?'' -- és eltûnt. De jelenlétét és segítségét továbbra is érzem.

707   (143) 1936.10.2. A hónap elsô pénteke. A Szentáldozás után hirtelen megpillantottam az Urat, aki így szólt hozzám: ,,Most látom, hogy nem a kegyelmek és adományok miatt szeretsz. Akaratom drágább neked, mint az élet. Ezért egyesülök veled olyan bensôségesen, ahogyan egyetlen teremtménnyel sem.''

708   Ebben a pillanatban Jézus eltûnt. Lelkemet betöltötte Isten jelenléte. Tudom, hogy Uralkodóm pillantása elôtt állok. Egészen elmerültem az örömben, mely Istenbôl árad. Egész nap megszakítás nélkül éltem Benne. Este hirtelen különös öntudatlanságba kerültem, a haldoklás furcsa érzése kerített hatalmába; azt kívántam, hogy szeretetem legyen oly nagy, mint Uralkodómé. Szeretetem oly hevesen tör Feléje, hogy Isten különleges segítsége nélkül ezt a hatalmas kegyelmet lehetetlen elviselni. Mindenek ellenére egészen világosan látom, hogy Jézus maga tart fenn, megerôsít, és képessé tesz a Vele való érintkezésre. Mindebben a lélek különösen aktív.

709   (144) 1936.10.3. Ma a rózsafüzér ima alatt hirtelen megláttam a cibóriumot a Legszentebb Oltáriszentséggel. Az edény nyitva állt, jól megtöltve Ostyákkal. Egy hang hallatszott belôle: ,,Ezeket az Ostyákat azok a lelkek vették magukhoz, akik a te szenvedéseid árán és imáid segítségével tértek meg.'' Itt gyermekként éreztem meg Isten jelenlétét -- valóban úgy éreztem magam, mint egy gyermek.

710   Midôn az egyik napon azt éreztem, hogy 9 óráig nem tudok fenn maradni, kértem N. nôvért, adjon ennem valamit, hogy elôbb fekhessem le, mert nem érzem magam valami jól. N. nôvér ezt felelte: ,,Ön nem beteg, nôvér, csak azt akarták, hogy kipihenje magát, s ezért keltették a betegség látszatát.'' Ó, Jézusom, betegségem már olyan elôrehaladott, hogy az orvos elkülönített a többi nôvértôl,[246] nehogy megfertôzzem ôket. Mégis így ítélnek meg. De jól van ez így -- mindent Teérted, Jézusom! Nem akarok sokat írni külsô dolgokról, mert nem ezek késztetnek írásra. (145) Mindenekelôtt a kegyelmeket akarom leírni, melyeket az Úr adott, mert ezek nemcsak az én részemre szólnak, hanem sok léleknek.

711   [1936.] 10.5. Ma levelet kaptam Sopocko atyától, amibôl megtudtam, hogy szándékában van kiadni az Irgalmas Jézusról egy képecskét. Kér, küldjek egy imát, amit a kép hátoldalán nyomtathatna ki, feltéve ha az érsek engedélyezi. Szívemet nagy öröm töltötte el, hogy Isten látnom engedi az irgalmasság mûvét. Mily nagy mûve ez a leghatalmasabb Istennek, melynek én csupán kis eszköze vagyok. Ó, mily forrón vágyódom az Isteni Irgalmasság ünnepére, amit Isten általam kívánt. De ha Isten azt kívánná, hogy csak halálom után kerüljön az ünnep bevezetésre, én akkor is örülök neki, s a lelkiatyám engedélyével bensôleg már most megtartom.

712   (146) + Ma megpillantottam P. Andraszt, amint imádságban mélyen elmerülve térdelt. Jézus hirtelen melléje állt, mindkét kezét a feje fölé tartotta, s ezt mondta nekem: ,,Ne félj! Ô fog téged keresztülsegíteni a nehézségeken.''

713   Október 11. Ma este, amikor Isten nagy irgalmáról írtam, és arról, hogy milyen nagy hasznát látják a lelkek, nagy dühösen, fúriaként berontott a sátán, megragadta a paravánt, és elkezdte tépni, zúzni. Az elsô pillanatban kissé megrémültem, de aztán kis keresztemmel a kereszt jelét rajzoltam feléje. A bestia azonnal megnyugodott, és eltûnt. Ma nem láttam borzalmas alakját, csupán a mérgét érzékeltem. A sátán dühe iszonyatos. A paraván nem sérült meg. Nyugodtan tovább írhattam. Jól tudom, hogy ez a szerencsétlen Isten akarata nélkül nem érhet hozzám. De mire készül? Iszonyú dühvel és gyûlölettel nyíltan rám ront (147), de egy pillanatra sem tud kihozni a sodromból -- a nyugalmam pedig feldühíti.

714--715   + Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Menj a fônöknôhöz, s mondd meg neki, hogy minden nôvér és gyerek imádkozza azt a rózsafüzért, amit tanítottam neked. Kilenc napig imádkozzák a kápolnában, hogy kiengeszteljék Atyámat és könyörögjék ki Isten irgalmát Lengyelország részére.'' Azt válaszoltam, hogy értesíteni fogom a fônöknôt, de elôbb Andrasz atyával fogom megbeszélni a dolgot. Elhatároztam, hogy amint jön az atya, megtárgyalom vele ezt a rendelkezést. Mikor megérkezett, úgy adódtak a dolgok, hogy nem találkozhattam vele. Érzem, nem kellett volna tekintettel lennem a körülményekre, hanem egyenesen hozzá kellett volna mennem, hogy elintézzem az ügyet. No, majd a következô alkalommal. Ó, mennyire (148) nem tetszett ez az Úrnak. Azonnal elhagyott Isten jelenléte. -- A hatalmas isteni jelenlét, amely érezhetôen folyamatosan bennem van, most teljesen elhagyott. Sötétség borította el a lelkemet. Ez olyan nagy volt, hogy azt se tudtam, a kegyelem állapotában vagyok-e, vagy sem. Ezért négy napig nem is áldoztam. Négy nap múlva találkoztam az atyával, s mindent elmondtam neki. A páter megvigasztalt: ,,Isten kegyelmét nem veszítetted el'' -- de rögtön hozzátette -- ,,légy hû Istenhez!'' Ahogy kiléptem a gyóntatószékbôl, újra átölelt Isten jelenléte, mint azelôtt. Megértettem: úgy kell fogadnunk Isten kegyelmét, ahogy adja; s oly módon, ahogy Ô akarja; s olyan formában, amilyenben küldi.

716   Ó, Jézusom, ebben a pillanatban örök és erôs elhatározást teszek a Te kegyelmed erejére és irgalmasságodra hagyatkozva: hû leszek legkisebb kegyelmedhez is.

717   (149) Egész éjszaka a Szentáldozásra készültem, mert testi szenvedéseim miatt nem tudtam aludni. Lelkem szeretetbe és bûnbánatba merült.

718   A Szentáldozás után ezeket a szavakat hallottam: ,,Látod, mi vagy magadtól, de ne rémülj meg ettôl. Ha feltárnám egész nyomorúságodat, s meglátnád, mi vagy, meghalnál a rémülettôl. Mégis tudnod kell, hogy mi is vagy. Éppen azért, mert ilyen nyomorult vagy, tártam fel elôtted irgalmam egész tengerét. Hozzád hasonló lelkeket keresek és kívánok, de ilyenek csak kevesen vannak. Irántam való nagy bizalmad késztet, hogy folyamatosan kegyelmekkel halmozzalak el. Bizalmad révén nagy és felfoghatatlan jogod van a szívemre. Szeretetem nagyságát, amit irántad érzek, nem bírnád elviselni, ha itt a földön teljes egészében feltárnám elôtted. Gyakran fellebbentem elôtted e titok leplének szegélyét, de tudd, hogy ez az én rendkívüli kegyelmem. Szeretetem és irgalmam nem ismer határokat.''

719   (150) Ma ezeket a szavakat hallottam: ,,Tudd meg, gyermekem, hogy miattad az egész környékre kegyelmeket árasztok, de neked helyettük is hálát kell adnod, mert ôk nem köszönik meg a jótetteket, melyekben részesítem ôket. A te hálád miatt továbbra is áldásomban részesítem ôket.''

720   Ó, Jézusom, Te tudod, milyen nehéz a közösségi élet. Mennyi meg nem értés, félreértés adódik, néha még mindkét fél ôszinte jóakarata ellenére is. De ez a Te titkod, Uram, melyet majd az örökkévalóságban ismerünk meg. -- Ítéleteink mindig legyenek enyhék.

721   Ha van lelki vezetônk, az Isten nagy és mérhetetlen kegyelme. Érzem, most nem tudnék egyedül haladni a lelki életben. A papnak nagy a hatalma. Szünet nélkül köszönöm Istennek, hogy adott lelki vezetôt.

722   (151) + Ma e szavakat hallottam: ,,Látod, milyen gyenge vagy! Mikor is számíthatok majd rád?'' -- Azt feleltem: ,,Jézus, légy velem mindig, hiszen én a Te kicsi gyermeked vagyok. Te tudod, hogyan viselkednek a gyermekek.''

723   + Ma ezt hallottam: ,,A neked adott kegyelmek nemcsak neked szólnak, de sok-sok léleknek... Szívedben állandó lakhelyem van. Nyomorúságod ellenére, ami nagy, egyesülök veled. Elveszem nyomorúságodat, s irgalmamat adom neked. Minden lélekben végbeviszem az irgalom mûvét, s minél nagyobb bûnös valaki, annál nagyobb joga van irgalmasságomhoz. Kezem minden mûve felett áll irgalmam. Aki bízik irgalmamban, nem vész el, mert minden ügye az enyém is, ellenségei pedig szétzúzódnak lábam zsámolyánál.''

724   (152) A lelkigyakorlat elôtti napon imádkozni kezdtem, hogy az Úr adjon nekem egy kis egészséget, hogy részt vehessek a lelkigyakorlaton, mert oly rosszul érzem magam, hogy lehet, ez lesz számomra az utolsó. Amint azonban imádkozni kezdtem, valami különös elégedetlenséget éreztem. Abbahagytam a kérést, s elkezdtem köszönetet mondani mindenért, amit Isten küld részemre. Egészen szent akaratára bíztam magam. Lelkemben hirtelen mély békét éreztem.

+ Az Isten akaratára való hûséges ráhagyatkozás mindig és mindenütt, minden körülmény között és minden élethelyzetben nagy dicsôséget szerez Istennek. Az Isten akaratára való ráhagyatkozás nagyobb értéket képvisel az Ô szemében, mint a hosszú ideig tartó böjtök, önmegtagadások és a legszigorúbb vezeklés. Az Isten akarata iránti szeretô odaadás egyetlen aktusa is nagy jutalmat érdemel. Míg ezt írom, elragad a gondolat, mennyire szereti lelkemet az Isten, s milyen nagy békének örvend már itt a földön.

  +

(153)	JMJ	Krakkó -- 1936.

Ó, Isten akarata, légy az én szerelmem!

725

+ Nyolcnapos lelkigyakorlat -- 1936.10.20.

Jézusom, ma kimegyek a pusztába, hogy egyedül csak Veled beszélgessek, én Mesterem és Uram! Hallgasson el a föld, egyedül Te szólj hozzám, Jézus. Te tudod, hogy nem értek meg más szót a Tiéden kívül -- jó Pásztorom. Szívem hajlékában van ez a puszta, ahová semmilyen teremtménynek nincs belépése. Te magad vagy benne a Király.

726   + Midôn ötperces imára beléptem a kápolnába, megkérdeztem az Urat, hogyan tartsam meg ezt a lelkigyakorlatot. Ekkor ezt a hangot hallottam lelkemben: ,,Azt akarom, válj egészen szeretetté, s lángolj a tiszta szeretet áldozataként!''

727   (154) Ó, örök Igazság, ajándékozz meg engem világosságod sugarával, hogy felismerjelek Téged, Uram, s méltóképpen dicsérhessem végtelen irgalmadat. Ugyanakkor add, hogy megismerjem önmagam, és nyomorúságom mélységét, azt, ami vagyok.

728   + Ennek a lelkigyakorlatnak védôszentjeiül Boldog Colombière Kolost és Szent Gertrúdot választottam, hogy a Szûzanyánál és az irgalmas Megváltónál szünet nélkül közbenjárjanak értem.

729   A teremtésrôl való elmélkedésen... lelkem az egyik pillanatban egyesült Teremtôjével, Urammal. Ebben az egységben megláttam célomat és rendeltetésemet. Célom: szeretet által szorosan egyesülni Istennel; rendeltetésem: Isten irgalmát dicsôíteni és hirdetni.

Az Úr ezt világosan értésemre adta, sôt még fizikailag is érezhetôen. Nem gyôzök eleget álmélkodni, midôn felismerem és tapasztalom Isten felfoghatatlan szeretetét, mellyel engem elhalmoz. Kicsoda Isten és -- ki vagyok én? Nem tudok tovább (155) gondolkodni. Csak a szeretet érti a két lélek, Isten -- a Lélek -- és a teremtmény lelke közti találkozást és egyesülésüket. Minél jobban megismerem Ôt, annál jobban elmerülök Benne lényem minden erejével.

730   + ,,E lelkigyakorlat alatt folyamatosan szívemnél tartalak, hogy jobban megismerd irgalmamat, amellyel az emberek, és fôleg a szegény bûnösök iránt viseltetem.''

731   A lelkigyakorlat elsô napján odajött hozzám egy nôvér, aki örök fogadalmának letételére jött ide, s bevallotta, nincs semmi bizalma Isten iránt, s minden apróság kedvét szegi. Azt válaszoltam: ,,Jó, hogy ezt megmondta, nôvér, majd imádkozom magáért." Még pár szót szóltam hozzá, megemlítettem, milyen fájdalmat okoz az Úrnak a bizalom hiánya, s éppen egy választott lélek részérôl. Azt felelte: majd az örök fogadalom után gyakorolni fogja a bizalmat. Most látom, hogy még a választott lelkek is, akik a szerzetesi és a lelki életben (156) elôrehaladottabbak, nem mernek bízni Istenben, mert csak kevés lélek ismeri Isten végtelen irgalmát és nagy jóságát.

732   + Isten nagy fensége, mely ma átjárta és átjárja lelkemet, nagy félelmet ébresztett bennem, de ez tiszteletbôl adódó és nem szolgai félelem volt, ami az elôbbitôl nagyon különbözik. A tiszteletteljes félelem ma szeretetbôl és Isten nagyságának megismerésébôl született a szívemben, s ez nagy öröm a léleknek! A lélek fél Isten legcsekélyebb megsértésétôl, de ez nem zavarja, s nem homályosítja el boldogságát. Ahol a szeretet a vezérelv, ott minden jó.

733   Az elmélkedés[247] hallgatásakor elôfordul, hogy egy szó szorosabb egységbe forraszt Istennel, s ilyenkor nem tudom, mit mond a pap. Tudom, hogy Jézus legirgalmasabb Szívén vagyok, lelkem elmerül Benne, s egyetlen pillanat alatt többet megértek, (157) mint többórás értelmezô kutatás és elmélkedés alatt. Ezek hirtelen megvilágosodások, amelyek megengedik a dolgokat úgy meglátnom, ahogy Isten nézi ôket. Legyenek ezek bensô vagy külsô, világi ügyek.

734   Látom, hogy ez alatt a lelkigyakorlat alatt Jézus maga mûködik a lelkemben. Én csupán azon fáradozom, hogy hû legyek kegyelméhez. Egész lelkemet Isten befolyása alá helyezem. Ez az égi Uralkodó egész lelkemet tulajdonába vette, s érzem: ég és föld fölé emelt, Isten belsô életébe, ahol megismerem az Atyát, a Fiút és a Szentlelket, mindig fenséges Egységben.

735   + Jézus vigasztalására bezárkózom az Ô szenvedéseinek kelyhébe. Mindent meg akarok tenni a lelkek megmentéséért, ami csak a módomban áll -- imával, szenvedéssel.

(158) + Azon igyekszem, hogy mindig Jézus Betániája[248] legyek, ahol sok fáradságát kipihenheti. A Szentáldozásban kapcsolatom oly szoros Jézussal, s oly felfoghatatlan, hogy ezt, ha akarnám sem tudnám leírni, mert nincs rá kifejezés.

736   Ma este láttam a szenvedô Úr Jézust. Szemeit felemelte az Atyához, és imádkozott értünk.

737   Bár beteg vagyok, de elhatároztam, hogy ma is megtartom a szent órát, mint máskor. Ebben az órában megláttam az Urat, amint ostorozták az oszlop mellett. Ez alatt a borzalmas kínzás alatt is imádkozott. Azt mondta: ,,Kevés lélek szemléli igaz érzéssel szenvedéseimet; a legtöbb kegyelmet azoknak a lelkeknek juttatom, akik áhítattal gondolnak kínszenvedéseimre.''

738   + ,,Különleges segítségem nélkül még kegyelmeimet sem tudnád elfogadni -- tudod, mi vagy.''

739   (159) Ma, Szentáldozás után, nagyon sokat beszéltem Jézusnak azokról a személyekrôl, akik fontosak számomra. Ekkor hallottam Jézust: ,,Leányom, ne törekedj erre a bôbeszédûségre! Azokat, akiket különösen szeretsz, én is szeretem. Rád való tekintettel elárasztom ôket kegyelmeimmel. Kedves nekem, ha beszélsz róluk, de ne tedd ezt túlzott törekvéssel.''

740   + Ó, világ Megváltója, egyesülök irgalmaddal. Jézusom, minden szenvedésemet összekapcsolom a Tieddel, s odaadom az Egyház kincseihez, a lelkek javára.

741   Ma egy angyal levitt a pokol mélyére. Ez nagy kínok helye. Hatalmas nagy a térsége. A szenvedések fajtái, melyeket láttam, a következôk: az elsô kín, mely a poklot alkotja -- Isten elveszítése, a második -- a szüntelen lelkiismeret-furdalás, a harmadik az, hogy a lelkek sorsa itt már sohasem változik meg. (160) A negyedik kín -- a tûz, amely átjárja a lelket anélkül, hogy elpusztítaná. E szörnyû szenvedés tisztán lelki tûz, amit Isten haragja gyújtott lángra. Az ötödik -- az állandó sötétség és az iszonyú, fullasztó szag. Bár sötét van, az ördögök és az elkárhozott lelkek kölcsönösen látják egymást, látják mások és a maguk gonoszságát. A hatodik fajta szenvedés -- a sátán szüntelen társasága, a hetedik -- a szörnyû kétségbeesés, a gyûlölet Isten ellen, istenkáromlások, átkok, gyalázkodások. Ezek azok a fájdalmak, melyeket az összes kárhozott lélek közösen szenved. De ezzel nincs vége. Különleges lelki fájdalmak is léteznek, nevezetesen az érzékek kínjai. Amivel az egyes lelkek vétkeztek, az által szenvednek leírhatatlanul irtózatos módon. Rettenetes barlangjai és mélységei vannak a gyötrelemnek, ahol az egyik fájdalom különbözik a másiktól. Látva ezeket a szörnyû gyötrelmeket, meghaltam volna, ha Isten mindenhatósága nem tart fenn. A bûnösöknek tudniuk kell, hogy az egész örökkévalóságon át (161) az által az érzékük által fognak gyötrôdni, amellyel vétkeztek. Isten parancsára írok ezekrôl a dolgokról, hogy egyetlen lélek se mentegethesse magát azzal, hogy nincs pokol, és nem volt ott senki, nem lehet tudni, mi van ott.

Én, Fausztina nôvér, Isten parancsára jártam a pokol szakadékaiban, hogy hirdessem és tanúsítsam a lelkeknek, létezik a pokol. Most nem beszélhetek róla, mert Istentôl azt a parancsot kaptam, hogy írásban hagyjam hátra ezeket. Az ördögök nagyon gyûlöltek, de Isten parancsára engedelmeskedniük kellett nekem. Amit leírtam, az csak gyenge árnyéka a valóságnak, amit láttam. Egyet megjegyeztem: a legtöbb ott szenvedô lélek olyan, aki nem hitte el, hogy van pokol. Midôn magamhoz tértem, nem tudtam a rémülettôl rendbe jönni, annyira lesújtott a lelkek szenvedése. Ezért még buzgóbban imádkozom a bûnösök megtéréséért. Szünet nélkül könyörgök értük Isten irgalmához. Ó, Jézusom, inkább haldokolnék a legnagyobb kínok között a világ végezetéig, mintsem megbántsalak a legkisebb vétséggel!

 +

(162)	JMJ

742   ,,Leányom, ha általad kívánom az emberektôl irgalmam tiszteletét, legelôször neked kell kitûnnöd irgalmam iránti bizalmaddal. Az irántam való szeretetbôl fakadó irgalmasság cselekedeteit kívánom tôled. Felebarátaid iránt mindig és mindenhol irgalmasságot kell tanúsítanod. Ez elôl nem térhetsz ki sem kényszerre hivatkozva, sem kifogással, sem bocsánatkéréssel.

Három módot adok neked, hogyan tanúsíts irgalmasságot felebarátaid iránt: elsô: -- a cselekedet; második: -- a szó; harmadik: -- az imádság. E három fokozat tartalmazza az irgalmasság teljességét, egyúttal megdönthetetlen bizonyítéka az irántam tanúsított szeretetnek. Ezáltal dicséri és tiszteli a lélek irgalmamat. Igen, a Húsvét utáni elsô vasárnap Irgalmasságom ünnepe, de tettekre is szükség van. Azt akarom, hogy tiszteljék irgalmasságomat az ünnep megtartásával és a megfestett kép tisztelete által. A kép, amely révén sok kegyelmet adok a lelkeknek, emlékeztessen irgalmam követelményeire, mert a legerôsebb hit sem (163) segít cselekedetek nélkül.'' Ó, Jézusom, mindenben Te támogass engem, mert látod, milyen kicsiny vagyok. Ezért hagyatkozom egyedül a Te jóságodra, Istenem.

+ Részletes lelkiismeret-vizsgálat

743   Egyesülés az irgalmas Jézussal. Szívembe fogadom az egész világot, fôleg a pogány és az üldözött országokat. Számukra könyörgök irgalomért.

Két általános elhatározás:

Elsô: Törekvés a belsô csendre és a hallgatás szabályának szigorú betartására.

Második: A bensô sugallatokhoz való hûség; azok életre és tettekre váltása a lelki vezetô ítélete szerint.

Betegségemben Istent akarom dicsôíteni. Amennyire erômbôl telik, minden közös gyakorlaton igyekszem részt venni. Ôszintén megköszönök Istennek minden kellemetlenséget és szenvedést.

744   + Sokszor érzem, hogy Jézuson kívül senkitôl sem kapok segítséget. Pedig néha nagy szükségem lenne Jézus kívánságainak magyarázatára.

Ma este, valamely ügyben, Istentôl hirtelen megvilágosodást kaptam. Tizenkét évig foglalkoztam egy bizonyos dologgal, de nem tudtam megérteni. Ma tudatta Jézus, mennyire tetszett ez neki.

Krisztus Király ünnepe [1936.10.25.]

745   A szentmise alatt oly erôsen izzott fel szívemben az Isten iránti szeretet és a vágy a lelkek megmentése iránt, hogy képtelen vagyok kifejezni azt. Érzem, csupa tûz vagyok, s az irgalmasság fegyverével fel fogom venni a harcot minden gonoszság ellen. Ég bennem a vágyakozás, hogy lelkeket mentsek. Keresztülfutom a földet széltében-hosszában, (165) eljutok a legvadabb helyekig, hogy megmentsem a lelkeket. Mindezt imával és áldozattal teszem. Azt kívánom, hogy minden lélek dicsérje Isten irgalmát, mert mindenki megtapasztalja ennek hatását önmagán. A szentek az égben dicsérik Isten irgalmát, én már itt a földön kívánom magasztalni, és terjeszteni tiszteletét, ahogy Isten ezt tôlem megkívánja.

746   Megértettem, hogy némely, fôleg a legnehezebb pillanatokban egyedül leszek, mindenkitôl elhagyatva, magamnak kell állnom a viharokat. Lelkem egész erejével harcolnom kell, még azok ellen is, akiktôl segítséget vártam volna.

De nem vagyok egyedül, mert Jézus velem van. Ha Vele vagyok, semmitôl sem félek. Teljesen tudatában vagyok annak, mit kíván tôlem Isten. Szenvedés, megvetés, csúfolódás, üldözés, megaláztatás lesz állandó osztályrészem. Nem ismerek más utat: ôszinte szeretetért -- hálátlanság. Ilyen az én Jézus nyomaival jelzett ösvényem.

(166) Jézusom, erôm és egyetlen reményem! Egyedül Benned van minden reményem, s tudom, nem csalódom ebben a bizodalmamban.

747   A fogadalom megújításának napja.[249] Isten jelenléte járja át lelkemet, de nemcsak lelkileg, testileg is érzem ezt.

748   [1936.] November 2. Este, a vesperás után kimentem a temetôbe.[250] Imádkoztam egy darabig, amikor megláttam egyik nôvérünket, aki így szólt hozzám: ,,A kápolnában vagyunk.'' Megértettem, hogy oda kell mennem, ott kell imádkoznom, hogy bûnbocsánatot nyerjek számukra. Másnap, a szentmise alatt láttam, hogy három fehér galamb száll fel az oltárról az ég felé. Megvilágosodás révén tudtam, hogy nemcsak az a három lélek jutott az égbe, akiket láttam, hanem sok más is, akik nem a mi intézetünkben haltak meg. Ó, milyen irgalmas és jó az Úr!

749   (167) Beszélgetés Andrasz atyával a lelkigyakorlat végén. Egy dolgon mindig nagyon csodálkoztam. P. Andrasz-sal folytatott minden beszélgetésben, tanácsainál vagy útmutatásainál, s minden kérdésemre az Úr kívánságaira vonatkozóan olyan határozottan és világosan válaszolt, mintha maga is átélte volna ezt. Ó, Jézusom, ha több ilyen lelki vezetô lenne, irányításukkal rövid idô alatt eljuthatnának a lelkek a szentség magaslataira, s nem fecsérelnének el nagy kegyelmeket. Szünet nélkül köszönöm Istennek nagy kegyelmét, hogy kegyeskedett lelki életem útjára állítani ezeket a világító oszlopokat, akik bevilágítják utamat, nehogy eltévelyedjek, s ne habozzak törekvéseimben bensôleg egyesülni az Úrral. Nagyon szeretem az Egyházat, aki neveli a lelkeket, és Istenhez vezeti ôket.

(168)	1936.10.31.

Beszélgetés az általános fônöknôvel[251]

750   Amikor a rendbôl való kilépésrôl beszélgettem az általános fônöknôvel, a következô választ kaptam: ,,Ha az Úr azt parancsolja, hogy a nôvér hagyja el ezt a Kongregációt, adja nekem valamilyen jelét ennek a kívánságának. Imádkozzék, nôvér, ezért a szent jelért, mert attól félek, hogy tévedés áldozata lesz, másfelôl nem szeretném Isten akaratát keresztezni vagy hátráltatni, mert magam is Isten akaratát akarom teljesíteni.'' -- Megbeszéltük tehát, hogy itt maradok, míg az Úr felismerteti a generális anyával, hogy Ô az, aki akarja, hogy elhagyjam a zárdát.

751   Így a dolog egy ideig elhúzódott. Látod, Jézusom, most már csak Tôled függ ez a dolog. Teljesen nyugodt vagyok a nagy szorongatások ellenére. A magam részérôl már megtettem mindent. Rajtad a sor, Jézusom. Ezáltal válik láthatóbbá (169) a Te ügyed. Teljesen akaratodra bízom magam, tégy velem, amit akarsz. Add kegyelmedet, Uram, hogy egyre bensôségesebben szeresselek! Ez a legkedvesebb nekem, semmire se vágyom Rajtad kívül --örök Szeretet! Mindegy, milyen úton vezetsz -- fájdalom- vagy örömteljes úton. Életem minden pillanatával Téged akarlak szeretni. Ha azt parancsolod, Jézus, hogy menjek, s teljesítsem akaratod -- én megyek; ha azt parancsolod, maradjak -- maradok. Nem fontos, mit kell szenvednem egyik vagy másik esetben. Ó, Jézusom, ha elmegyek, tudom, mit kell elviselnem és szenvednem. Teljes tudattal beleegyeztem ebbe, s akaratom máris elfogadta mindezt. Nem fontos, mit tartalmaz a kehely számomra, elég azt tudnom, hogy Isten szeretô keze nyújtotta nekem. Ha visszahívsz errôl az útról, s azt parancsolod, hogy maradjak -- minden belsô sürgetés ellenére maradok. Ha lelkemben (170) továbbra is megtartod ezeket, s ha ebben a belsô haldoklásban hagysz engem életem végéig -- akaratom teljes tudatában elfogadom azt is. Ó, Istenem, ha maradok, elrejtôzöm irgalmadban, mégpedig oly mélyen, hogy semmiféle tekintet nem vesz észre. Szeretnék életemben tömjénfüstölô lenni, telve rejtett parázzsal, s azt szeretném, hogy a Feléd felszálló tömjénfüst kedves legyen Elôtted, élô Ostya. Érzem szívemben, hogy minden apró kis áldozat feléleszti Irántad érzett szeretetemet, bár oly halkan és rejtve, hogy senki sem veszi észre.

752   Midôn elmondtam a generális fônöknônek, hogy Isten haragjának csillapítására az Úr eme rózsafüzér imádkozását kívánja a Kongregációtól, a fônöknô kijelentette: egyelôre nem szabad olyan új imádságot bevezetnie, amely egyházilag nincs engedélyezve. --,,De adja ide, nôvér, ezt a rózsafüzért, talán egy imaórán elmondhatjuk, (171) majd meglátjuk. Jó volna, ha dr. Sopocko kiadna egy füzetet ezzel a rózsafüzérrel. Így egyszerûbb lenne imádkozása a Kongregációban, mert így kissé nehézkes.''

753   Isten irgalmát azok a lelkek dicsôítik a mennyben, akik azt magukon megtapasztalták. Amit ezek a lelkek megtesznek ott fenn -- azt én már itt a földön elkezdem. Áldani fogom az Istent végtelen jóságáért, s azon fogok fáradozni, hogy más lelkek is megismerjék és dicsôítsék kimondhatatlan és felfoghatatlan irgalmát.

754   + Az Úr ígérete: ,,Azokat a lelkeket, akik ezt a rózsafüzért imádkozzák, már életükben körülöleli irgalmam, különösen pedig haláluk óráján.''

755   Ó, Jézusom, engedd feltárnom irgalmad és szereteted bensejét azok részére, akik ezt kérik. Jézusom, Vezetôm, taníts meg, kérlek, hogy minden imámon és cselekedetemen legyen rajta a Te irgalmasságod pecsétje.

756   (172) 1936.11.18. Ma arra törekedtem, hogy áldásig befejezzem minden gyakorlatomat, mert betegebbnek éreztem magam, mint egyébként. Így aztán mindjárt az ájtatosság után elmentem pihenni. Ahogy azonban beléptem a cellámba, azt éreztem bensômben, hogy N. nôvérhez kell mennem, mert segítségre van szüksége. Ahogy beléptem cellájába, így szólt hozzám: ,,Ó, milyen jó, hogy Isten idevezette hozzám.'' Oly halkan beszélt, hogy alig értettem. Azt mondta nekem: ,,Nôvér, kérem, hozzon nekem egy citromos teát. Nagyon szomjas vagyok, de mozdulni sem tudok, mert nagyon szenvedek.'' Tényleg nagyon szenvedett, és magas láza is volt. Elvégeztem mellette ezt a kis szolgálatot, s a tea csillapította a szomját. Midôn visszakerültem saját cellámba, lelkemet erôsen átölelte Isten szeretete. Rájöttem, milyen fontos dolog, hogy figyeljünk bensô sugallatainkra, s hogy hûen kövessük azokat, s hogy valamely kegyelem iránti hûség másik kegyelmet vonz maga után.

757   (173) 1936.11.19. Ma a szentmisén megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Légy nyugodt, leányom! Látom erôfeszítéseidet, melyek nagyon kedvesek nekem.'' Ezután eltûnt az Úr. Éppen Szentáldozás ideje volt. A Szentáldozás után megláttam az Utolsó Vacsora termét, és benne Jézust és az Apostolokat; láttam az Oltáriszentség megalapítását. Jézus megengedte, hogy behatoljak bensejébe, és felismertem nagy méltóságát, s egyúttal nagy leereszkedését is. Az a rendkívüli fény, melyben felismerhettem az Ô fenségét, egyúttal megvilágította azt is, ami az én lelkemben lakik.

758   Jézus megmutatta nekem szelídségének és alázatának mélységét. Megértette velem, hogy kifejezetten ezt kívánja tôlem is. Lelkemen éreztem Isten pillantását, mely felfoghatatlan szeretettel töltött el. Megértettem, hogy az Úr erényeimre és hôsies erôfeszítéseimre nézett oly nagy szeretettel, s felismertem, hogy ez az, ami Istent a szívembe vonzza. Rájöttem, hogy nem elég az egyszerû erényeket gyakorolni, (174) hôsies erényekre kell törekednem. Külsôleg egyszerû dolognak látszhat ez is, de a mód és kivitel erôsen különbözik az elôbbitôl. Ez csak Isten szeme elôtt lesz látható. Ó, Jézusom, amit most leírtam, csak gyenge árnyéka annak, amit megértettem lelkemben. Ezek tisztán lelki dolgok. De ha valamit le akarok írni abból, amit az Úr megértetett velem, olyan szavakat kell használnom, melyekkel egyáltalán nem vagyok megelégedve, mert nem tudják visszaadni a valóságot.

759   Midôn elôször éreztem az Úr szenvedéseit,[252] ez így zajlott le: egyéves fogadalmam[253] után az egyik napon az ima alatt megpillantottam egy nagy fényességet. Ebbôl a fénybôl sugarak törtek elô, s vettek körül. Kezeimen, lábaimon, oldalamon szörnyû fájdalmakat, a fejemen pedig a töviskoronát éreztem. Ezeket a kínokat pénteki napon éltem át, a szentmise alatt, de csak nagyon rövid ideig. Néhány pénteken megismétlôdtek. Késôbb nem éreztem ezeket a fájdalmakat egészen mostanáig, ez év szeptember (175) végéig. Betegségemben pénteken újra elôjöttek a szentmise alatt. Újra átjárnak ugyanazok a fájdalmak. Ez ismétlôdik minden pénteken, és néha olyan találkozások idején is, amikor az a lélek, akivel találkozom, nincs a kegyelem állapotában. Bár ez ritkán fordul elô, s a fájdalmak is rövid ideig tartanak, de oly szörnyen hevesek, hogy Isten különleges kegyelme nélkül nem tudnám elviselni ôket. Külsôleg nincs semmi jele ezeknek a fájdalmaknak. Mi lesz ezután -- nem tudom. Mindent a lelkekért...

760   1936.11.21. Jézusom, Te látod, hogy sem súlyos beteg, sem egészséges nem vagyok. Lelkembe cselekvésre késztetô buzgóságot öntesz, de nincs semmi erôm. Ég bennem szereteted tüze, s amire testi erôm képtelen, azt kiegyenlíti szeretetem.

761   Jézusom, lelkem csupa vágyódás, szeretnék egyesülni Veled, de mûveid még visszatartanak. Még nem teljes a lelkek száma, akiket Hozzád kell vezetnem. Vágyom a fáradságra és szenvedésre, hogy teljesedjék be mindaz, amit felôlem (176) öröktôl fogva elhatároztál -- ó, Uram, Teremtôm! Egyedül a Te szavadat értem, egyedül ez ad nekem erôt. Lelked, Uram, a békesség lelke, s lelkem mélyét semmi sem tudja megzavarni, mert Te laksz ott, ó, Uram.

Tudom, hogy különösen rajtam pihen tekinteted, ó, Uram. A velem kapcsolatos terveidet nem vizsgálgatom félelemmel; az én feladatom az, hogy kezeidbôl mindent elfogadjak. Nem félek semmitôl, bár tombol a vihar, és szörnyû villámok csapkodnak körülöttem. Ilyenkor egyedül érzem magam, de szívem megsejt Téged, és bizalmam nôttön-nô. Látom mindenhatóságodat, ami fenntart engem. Jézusom, Veled haladok át az életen. Szivárványon át vagy viharok közt, örömkiáltással, irgalmad dalát énekelve. Nem némul el szeretethimnuszom, amíg csak az angyalok kara át nem veszi tôlem. Nincs olyan erô, ami Istenhez vezetô utamon feltarthatna engem. Látom, hogy még elöljáróim sem mindig értik meg ezt az utat, melyen Isten vezet engem, de ezen nem csodálkozom.

762   (177) Egy alkalommal megpillantottam Sopockó atyát imádságba merülve, amint épp ezeken a dolgokon[254] gondolkozott. Feje felett hirtelen kirajzolódott egy fénykarika. Bár távol vagyunk egymástól, gyakran látom ôt; legtöbbször úgy, amint kimerültsége ellenére íróasztalánál dolgozik.

763   1936.11.22. Ma szentgyónás alatt maga az Úr szólt hozzám a pap szájával. Ez a pap nem ismerte a lelkemet, én pedig csak a bûneimmel vádoltam magam, mégis a következôket mondta: ,,Hûségesen teljesíts mindent, amit Jézus mond neked, a nehézségek ellenére is. Tudj róla, hogy ha az emberek haragszanak is rád, Jézus sohasem haragszik, és soha nem is fog rád haragudni. Ne törôdj az emberek véleményével.'' -- Elsô pillanatban csodálkoztam ezeken az intelmeken, de aztán megértettem, hogy az Úr szólt általa hozzám, s hogy maga a pap sem tudta ezt. Ó, szent titok! Mily nagy kincsek vannak elrejtve benned! Ó, szent hit, te vagy útmutatóm.

764   (178) 11.24. Ma levelet kaptam Sopocko atyától.[255] Megértettem belôle, hogy maga Isten vezeti az egész ügyet, s ahogy az Úr megkezdte, úgy Ô is vezeti tovább. Minél nagyobb nehézségeket látok, annál nyugodtabb leszek. Ó, ha ez a mû nem szolgálná Isten nagyobb dicsôségét, ha nem lenne oly sok lélek hasznára, a sátán nem dolgozna oly erôsen ellene, de ô jól tudja, mit fog ezzel veszíteni. Most értettem meg, hogy a sátán legjobban az irgalmasságot gyûlöli, számára ez a legnagyobb kín. Az Úr szava viszont el nem múlik, elevenen él; a nehézségek nem teszik tönkre Isten mûveit, inkább bebizonyítják, hogy ezek Istentôl valók.

765   Egyik alkalommal megláttam az új Kongregáció zárdáját. Ahogy körüljártam, mindent jól szemügyre vettem, hirtelen megláttam egy csapat gyermeket, akik nem lehettek több, mint 5-11 évesek. Amint megláttak, körülvettek, s elkezdtek hangosan kiabálni : ,,Védj meg minket a gonosztól!'' (179) -- majd bevezettek a kolostor kápolnájába. Amint beléptem oda, megláttam a szenvedô Urat. Jézus jóságosan rám nézett, s azt mondta, hogy a gyermekek súlyosan megbántották Ôt. -- ,,Te védd meg ôket a gonosztól!'' Azóta imádkozom a gyermekekért, de érzem, hogy az ima egyedül nem elég.

766   Ó, Jézusom, Te tudod, milyen erôfeszítésre van szükségünk ahhoz, hogy ôszintén és egyszerûséggel viselkedjünk azokkal, akiktôl egész lényünk visszariad, vagy azokkal, akik akarva vagy akaratlanul fájdalmat okoztak nekünk. Emberileg ez lehetetlen. Ilyen pillanatokban jobban, mint máskor, azon igyekszem, hogy az illetôben Jézust lássam, s ennek a Jézusnak a kedvéért tegyek meg mindent az illetô személynek. Az ilyen cselekedetekben tiszta a szeretet. Az ilyen szeretetgyakorlat megedzi és erôsíti a lelket. Nem várok semmit a teremtményektôl, ezért nem érnek csalódások. Tudom, hogy minden teremtmény magától nagyon szegény (180) -- tehát mit várhatok tôle? Nekem Isten a minden, mindent Hozzá viszonyítva akarok értékelni.

767   + Mostanában beszélgetéseim az Úrral egészen lelkiek. Megérintette ugyanis lelkemet az Úr, s lelkem teljesen önfeledten merült el Benne. Egészen áthatott az Isten, elmerülök szépségében, úgyszólván egészen Beleolvadtam. -- Nem tudom ezt leírni, mert az íráshoz használnom kell az érzékeimet, ott az Istennel való egybeolvadásban azonban az érzékek nem mûködnek. Ott Isten és a lélek egyesül, a lélek Istenben él. Ezt a nyelv képtelen kifejezni. Amikor a lélek visszatér a közönséges életbe, meglátja, hogy ez az élet csak szürkület, köd, fáradt összevisszaság. Olyan, mint egy bebugyolált csecsemô. Ebben az állapotban a lélek csak Istenbôl merít, magától nem tesz semmit, semmiféle erôfeszítést, mindent Isten mûvel benne. Ha a lélek újra megszokott állapotába jut, látja, hogy nem bírna (181) tovább megmaradni ebben az egyesülésben. Az egyesülés pillanatai rövidek, mivel a lélek nem tud huzamosabb ideig megmaradni az Istennel való egyesülés állapotában, mert ha ez [az Istennel való egyesülés] tovább tartana, el kellene válnia a testtôl. Erre a rövid idôre is csak Isten tudja fenntartani csodálatos módon. Isten világosan megérteti a lélekkel, mennyire szereti ôt, mintha csak ô lenne egyedül szeretetének tárgya. A lélek világosan felfogja ezt, s mintegy leplezetlenül, teljes erejével Istenhez tör -- de érzi, hogy olyan, mint egy gyermek, akinek ez nem áll hatalmában. Ezért Isten ereszkedik le hozzá, s egyesül vele oly módon... itt el kell hallgatnom, mert nem bírom leírni, mit érez a lélek.

768   Különös dolog, hogy bár a lélek, aki átéli ezt az egyesülést Istennel, nem tudja ezt a kapcsolatot, a formáját sem tudja meghatározni, de ha egy hasonló lélekkel találkozik, csodálatosképpen kevés szóból is pontosan megértik egymást. Az a lélek, aki így egyesült Istennel, könnyen megismeri a hasonló lelket még akkor is, (182) ha ez a lélek nem tárja fel bensôjét, csak közönséges beszélgetést folytatnak. Ez valamiféle lelki rokonság. Kevés lélek van, akit Istenhez ilyen kapcsolat fûz, sokkal kevesebb, mint gondolnánk.

769   Megállapítottam, hogy az Úr kétféle célból adja ezt a kegyelmet. Elôször: ha a léleknek valami nagy mûvet kell megvalósítania, ami emberileg nézve meghaladja az erejét. Másodszor: Isten ezt a kegyelmet -- így vettem észre -- hasonló lelkek vezetéséhez és megnyugtatására adja. Bár Isten úgy adhatja ezt a kegyelmet, ahogy akarja és akinek akarja. Ezt a fajta kegyelmet három papi személynél tapasztaltam meg. Egyikük egyházmegyés pap, a másik kettô szerzetespap. Két apáca is [megkapta ezt a kegyelmet], de nem ugyanolyan mértékben.

770   Ami engem illet, ezt a kegyelmet elsô alkalommal egy rövid pillanatra 18 éves[256] koromban Úrnapja nyolcadán kaptam meg, amikor a litánián Jézusnak az örök szüzességi (183) fogadalmat tettem. Akkor még a világban éltem, de hamarosan beléptem a zárdába. Ez a kegyelem csak rövid ideig tartott, de ereje igen nagy. Ezután hosszú szünet következett. Valójában e szünet idején is sok kegyelmet kaptam az Úrtól, de másfajta kegyelmeket. Ez a tisztulás és próbatétel ideje volt. Ezek a tapasztalatok oly fájdalmasak voltak, hogy lelkem Istentôl teljesen elhagyatottnak érezte magát, s nagy sötétségbe merült. Éreztem és felfogtam, hogy ezekbôl a kínokból engem senki nem tud kivezetni, és megérteni sem [képes]. Két alkalommal fogta el lelkemet a kétségbeesés. Egyszer fél órára, egyszer meg háromnegyed óráig. Amint a kegyelmek nagyságát nem tudom leírni, úgy a megpróbáltatásokét sem. Bármely szó csak halvány árnyéka lenne a valóságnak. De ahogy Isten belemerített a szenvedésekbe, ugyanúgy ki is emelt belôlük. Jó néhány évbe beletelt mégis, mire az Istennel való egyesülés rendkívüli kegyelmét megkaptam, (184) ami egészen a mai napig tart. Ebben a megújított egyesülésben is voltak azonban rövid szünetek. Most már egy idô óta nem érzek szüneteket, hanem mindjobban elmerülök Istenben. Nagy fényében megvilágosodik értelmem, s ennek segítségével felismerem Isten nagyságát -- nem úgy, mint azelôtt, amikor csak egyes tulajdonságait láttam meg. -- Most ez más. Egyetlen pillanat alatt meglátom Isten teljes Lényét.

771   Ebben a pillanatban a lélek teljesen elmerül Benne, s oly nagy boldogságot érez a lélek,[257] mint a választottak az égben. A választottak ugyan szemtôl szemben látják Istent, s boldogok teljesen. -- istenismeretük mégsem azonos. Ezt Isten adta tudtomra. A mélyebb megismerés a kegyelem révén már itt a földön megkezdôdik, de nagyrészt a kegyelemhez való hûségünktôl függ. Az a lélek, aki az Istennel való egyesülés felfoghatatlan kegyelmében részesül, nem mondhatja, hogy színrôl színre látja Istent. Itt még a hit vékony leple fedi Ôt, de ez a lepel már (185) egészen vékony; úgyhogy a lélek elmondhatja: -- látja Istent, s beszél Vele. Isten egészen átjárja, tudtára adja, mennyire szereti. A lélek látja, hogy nála jobb és szentebb lelkek nem kapták meg ezt a kegyelmet, ettôl elfogja valamilyen szent ámulat, s megmarad mély alázatban. Elmerül saját semmiségében, s a szent ámulatban, s minél jobban megalázkodik, annál bensôségesebben egyesül vele Isten, s száll le hozzá. A lélek ilyenkor mintha rejtve lenne, érzékei kihunynak. Egyszerre felismeri Istent, s elmerül Benne. Megismeri a Kifürkészhetetlen egész mélységét, s minél mélyebben ismeri meg, annál erôsebb lesz a vágyódása Utána.

772--773   Nagy a kölcsönösség a lélek és az Isten között. Ha a lélek elôjön rejtettségébôl, az érzékek is megízlelik mindazt, amit a lélek élvezett. Ez is Isten nagy kegyelme, de ez már nem tisztán szellemi. Az elsô egyesülésben az érzékek nem vesznek részt. Minden kegyelem erôt ad a cselekvéshez, és bátorságot a szenvedéshez. A lélek pontosan tudja, mit kíván tôle Isten, és minden kellemetlenség ellenére (186) teljesíti szent akaratát. Ebben a helyzetben azonban a lélek nem cselekedhet önállóan, igazodnia kell egy világosan látó gyóntató tanácsához, különben eltévelyedhet, vagy semmi hasznot nem merít tapasztalatából.

774   + Jól értem ezt, Jézusom, hogy amint a betegséget lázmérôvel mérik, s a magas láz a betegség súlyosságáról beszél, így a lelki életben a szenvedés az a lázmérô, amely az Istenszeretetet mutatja a lélekben.

775   + Az én célom Isten... Boldogságom pedig az isteni akarat teljesítése. A világon semmi sem tudja megzavarni ezt a boldogságot, semmilyen hatalom vagy erô.

776   Ma a cellámban nálam volt az Úr, s azt mondta: ,,Leányom, nem hagylak már sokáig ebben a Kongregációban. Azért mondom ezt, hogy még nagyobb buzgalommal használd ki a kegyelmeket, melyeket adok neked.''

777   (187) 1936.11.27. Ma lélekben a mennyben voltam, s láttam azt a felfoghatatlan szépséget és boldogságot, ami a halál után vár ránk. Láttam, ahogy minden teremtmény szünet nélkül tiszteletet és dicsôítést tanúsít az Úr iránt. Láttam, mily nagy a boldogság Istenben, amely kiárad minden teremtményre, s ôket is boldogítja, majd a boldogságból fakadó valamennyi dicsôítés és magasztalás visszaáramlik a Forráshoz, behatol Isten mélységébe, szemlélve belsô életét -- az Atya, a Fiú, és a Szentlélek életét -- amit soha senki felfogni vagy kikutatni nem tud.

778   A boldogságnak ez a Forrása saját lényében változatlan, bár mindig új, minden teremtmény részére boldogságot sugároz. Most tudom megérteni szent Pált, aki azt mondta: ,,Szem nem látta, fül nem hallotta, emberi szív fel nem fogta, amit Isten azoknak készített, akik szeretik ôt.'' -- Isten megismertette velem azt az egyedüli dolgot, ami végtelen értékkel bír elôtte. Ez pedig Isten szeretete. Szeretet, szeretet, még egyszer szeretet. -- Semmi sem hasonlítható a tiszta (188) szeretet egyetlen tettéhez. Milyen felfoghatatlan kegyelemben részesíti Isten azt a lelket, aki Ôt ôszintén szereti. Ó, boldog lélek, aki már itt a földön élvezi az Ô különös kegyelmét. Ezek a kicsiny, alázatos lelkek.

779   Isten általam felismert nagy fenségét rangsoruk és a kegyelem fokozatai szerint dicsérik az égi lelkek; midôn Istennek ezt a hatalmát és nagyságát láttam, nem borzalom vagy félelem járta át a lelkem, nem, nem -- egyáltalában nem. Lelkemet béke és szeretet töltötte el, s minél jobban megismerem Istent, annál jobban örvendek annak, hogy ilyen az Isten. Annak is végtelenül örülök, hogy Ô olyan nagy, én pedig ilyen kicsiny vagyok. Éppen azért, mert ilyen kicsiny vagyok, hordoz a kezében, s tart a Szívén.

780   Ó, Istenem! Mennyire sajnálom azokat az embereket, akik nem hisznek az örök életben. Oly erôsen imádkozom értük, hogy az irgalmasság egy sugara érje ôket is, és hogy Isten atyai keblére ölelje ôket. Ó, Szeretet, ó, királynô!

781   A szeretet nem ismer félelmet. (189) Áthatol az Isten trónja elôtt ôrködô angyali karokon. A szeretet semmitôl sem fél. Eléri Istent, elmerül Benne, mint egyetlen Kincsében. A keruboknak, akik tüzes karddal ôrzik a mennyországot, nincs felette semmilyen hatalmuk. Isten tiszta szeretete, milyen nagy és páratlan vagy! Ó, ha a lelkek megismernék hatalmadat!

782   + Ma nagyon gyenge vagyok, nem tudom megtartani a kápolnában az elmélkedést. Le kell feküdnöm. Ó, Jézusom, szeretlek, s gyengeségemmel is dicsérni akarlak Téged. Tökéletesen meghajlok, és szent akaratodra hagyatkozom.

783   + Nagyon vigyáznom kell magamra, mert kezdek különösen érzékeny lenni mindenre. Olyan dolgok, melyeknek egészséges koromban semmi jelentôséget nem tulajdonítottam, most erôsen zavarnak. Ó, Jézusom, Pajzsom és Erôm, adj kegyelmet, hogy ebbôl az állapotból gyôztesen kerülhessek ki. Ó, Jézusom, formálj magaddá szereteted erejével, hogy méltó eszközöd lehessek irgalmasságod hirdetésére.

784   (190) + Köszönöm Istennek ezt a betegséget és testi gyengélkedéseimet, mert így van idôm Jézussal beszélgetni. Gyönyörûség számomra hosszú idôt az elrejtett Úr lábainál eltölteni. Az órák úgy szaladnak, mint a percek, nem tudni, hogyan. Érzem, égô izzás a bensôm, s nem értek meg más életet, mint a szeretetbôl fakadó áldozatét.

785   1936.11.29. A Szûzanya megtanított, hogyan készüljek fel Karácsony ünnepére. Ma a kis Jézus nélkül láttam Ôt. Azt mondta: ,,Leányom, törekedj a csendre és alázatra, hogy Jézus, aki a szívedben lakik, kipihenhesse magát. Tiszteld Ôt a szívedben. Maradj meg lelked legbelsejében. Kérni fogom számodra a lelki életnek ezen kegyelmét, hogy bensôdet el nem hagyva, külsôleg minden kötelességedet még pontosabban teljesíthesd. Szívedben maradj mindig Vele, Ô lesz a te erôd. A teremtményekkel csak annyiban érintkezz, amennyiben szükséges, és (191) kötelességeid megkívánják. Te az élô Isten kedves lakóhelye vagy, ahol Ô mindig szeretettel és jóindulattal tartózkodik. Isten élô jelenléte, melyet mind élénkebben és világosabban megérzel, meg fog abban erôsíteni, leányom, amit most mondtam neked. Karácsonyig igyekezz így viselkedni. Késôbb Ô maga adja majd tudtodra, hogyan fogsz Vele érintkezni és egyesülni.''

786   1936.11.30. Ma a vesperásnál valamiféle fájdalom járta át lelkemet. Látom, hogy az a mû minden szempontból meghaladja az erômet. E feladat nagyságához képest csak kisgyermek vagyok, s csupán Isten kifejezett parancsára teszem meg a kivitelezéshez szükséges lépéseket. Másrészt még e kegyelmek súlya is rám nehezedik, melyeket alig bírok elviselni. Látom elöljáróimban a bizalom hiányát, különbözô kétségekkel és aggályoskodással kezelnek. Jézusom, látom, hogy ezektôl a nagy kegyelmektôl is lehet szenvedni. (192) A szenvedések nemcsak lehetségesek, de, mint az isteni mûködés jeleinek, lenniük is kell. Jól értem: ha Isten maga nem erôsítené meg a lelket a különbözô megpróbáltatások alatt, az magától nem boldogulna. Maga Isten a védôpajzsa. Ahogy a vesperáson a szenvedésnek és a kegyelemnek errôl az együttesérôl elgondolkodtam, hallottam Szent Anyánk szavait: ,,Tudd meg, leányom, hogy bár engem az Istenanyai méltóságra emeltek, mégis a fájdalom hét tôre járta át szívemet. Ne tégy semmit védelmedre, viselj el mindent alázattal. Maga Isten fog megvédeni.''

787   1936.12.1.

Egynapos lelkigyakorlat

Ma reggel a meditáció alatt az Úr tudtomra adta és világosan megértette velem, hogy kívánságai megváltoztathatatlanok. Világosan látom, hogy ez alól a kötelességem alól, miszerint teljesítenem kell Isten felismert akaratát, senki sem menthet fel. Egészségem és testi erôim megfogyatkozása sem kielégítô ok, (193) hogy e mû alól felmentést kapjak. Ezt maga az Úr viszi végbe, én csupán eszköz vagyok a kezében. Íme, Uram, itt vagyok, hogy teljesítsem akaratodat. Parancsolj örök terveid és tetszésed szerint. Csupán azt a kegyelmet add, hogy mindig hûséges maradhassak Hozzád.

788   Midôn az elrejtett Istennel beszéltem, tudatta velem, ne sokat töprengjek, s ne féljek a nehézségektôl, melyekkel esetleg találkozom. ,,Tudd meg, hogy veled vagyok. Én készítettem elô ezeket a nehézségeket, s én gyôzöm le ôket. Az elutasító magatartást ezzel a mûvel szemben egyetlen pillanat alatt jóindulatúvá tudom változtatni.'' A mai beszélgetésben sok mindent megmagyarázott az Úr, bár nem mindent írok le.

789   Minden körülmények között elsôbbséget adni másoknak, fôleg a rekreáción. A társakat csendben meghallgatni. Nem szólni közbe, még ha tízszer is ugyanazt mesélik. Sohasem fogok olyan dolgok után érdeklôdni, melyekre nagyon kíváncsi vagyok.

790   (194) Elhatározás továbbra is ugyanaz: -- az irgalmas Krisztussal egyesülni.

Általános elhatározás: belsô csend, hallgatás.

791   Rejts el, Jézus, irgalmad mélyére! S azután ítélkezzenek felettem felebarátaim, ahogy nekik tetszik.

792   Sohasem beszélek saját élményeimrôl. A szenvedésben enyhülést csak az imában keresek. A legcsekélyebb kétség esetén is kikérem a gyóntató, és csak az ô tanácsát. Nyitva tartom a szívemet mások szenvedései elôtt. Saját fájdalmaimat, amennyire lehetséges, Isten Szívébe rejtem, hogy kívülrôl ne lehessen látni azokat.

Kiegyensúlyozottságra törekszem mindig, viharos körülmények között is. Nem engedem bensô békémet és a csendet semmivel se megzavarni. Nem fogható semmi a lelki békéhez. Nem mentegetôzöm, ha igazságtalan szemrehányás ér. Ha a fônöknô meg akarja tudni az igazat (195) arról, hogy helyesen vagy helytelenül cselekedtem, ezt nem feltétlenül tôlem tudhatja meg. Az én dolgom csak az, hogy mindent belsô alázattal fogadjak.

Ezt az adventi idôt a Szûzanya utasítása alapján akarom eltölteni -- csendben és alázatosan.

793   A Szûzanyával töltöm perceimet. Nagy sóvárgással várom az Úr eljövetelét. Igen nagyok a vágyaim. Azt óhajtom, minden nép ismerje meg az Urat. Szeretnék elôkészíteni minden nemzetet a Megtestesült Ige fogadására. Ó, Jézusom, áradjon bôvebben irgalmad forrása, mert az emberiség nagyon beteg. Most nagyobb szüksége van könyörületedre, mint bármikor. Te vagy nekünk, bûnösöknek, az irgalmasság kimeríthetetlen tengere. Minél nagyobb a nyomorúságunk, annál több jogunk van irgalmadra. Te vagy az a Forrás, aki végtelen irgalmaddal minden teremtményt boldogítasz.

794--795   (196) 1936.12.9. Ma Krakkó közelébe Pradnikba utazom egy kúrára. Három hónapig kell ott maradnom. Elöljáróim nagy gondossága rendezte el, hogy odautazhassak. Fôleg az általános fônöknô, aki különösen törôdik a beteg nôvérekkel. Elfogadtam ezt a kegyelmet, hogy részt vehetek ezen a kúrán, de teljesen átadtam magamat Isten akaratának. Tegyen velem azt, amit akar. Nem kívánok mást, csak szent akaratát teljesíteni. Egyesülök a Szûzanyával, elhagyom Názáretet, s Betlehembe megyek, s ott fogom tölteni a Karácsonyi ünnepeket idegenek között, de együtt Jézussal, Máriával és Józseffel, mert ez az Isten akarata. Igyekszem mindenben teljesíteni Isten akaratát. Nem kívánom jobban a gyógyulást, mint a halált. Egészen rábízom magam Isten végtelen irgalmára. A legteljesebb békében élek, akár egy kisgyermek, csupán azon fáradozom, hogy Iránta való szeretetem mindig mélyebb és tisztább legyen, s Isten tekintete kedvét találja bennem.

796   (197) Azt mondta nekem az Úr, hogy az Irgalmasság ünnepe elôtt az irgalmasság olvasóját kell kilenc napon át imádkozni. Nagypénteken kell elkezdeni. ,,Ez alatt a kilenced alatt megadok a lelkeknek minden kegyelmet.''

797   Félelem fogott el, hogy oly hosszú ideig leszek egyedül a Kongregáción kívül. Ekkor ezt mondta Jézus: ,,Nem leszel egyedül, mert én is veled vagyok mindig és mindenütt; ne félj semmitôl az én szívemen! Én magam vagyok utazásod szerzôje. Tudnod kell, hogy szemeim nagy figyelemmel kísérik szíved minden rezdülését. Elkülönítlek, hogy szívedet jövendô terveimhez formáljam. Mitôl félsz? Ki mer hozzád érni, ha velem vagy? Azonban annak nagyon örülök, leányom, hogy elmondod nekem félelmeidet. Mindent ily nyíltan mondj el nekem, leányom, és ilyen emberien! Ezzel örömet szerzel nekem. Megértelek, mert Istenember vagyok. (198) Szíved egyszerû beszéde kedvesebb nekem, mint a tiszteletemre költött fennkölt himnuszok. Tudd meg, leányom, minél egyszerûbb a beszéded, annál jobban vonzol magadhoz. Most azonban pihenj meg szívemen, tedd félre tolladat, s készülôdj az útra!''

798   1936.12.9. Ma reggel elutaztam Pradnikba. Chrisostoma nôvér kísért el. Külön szobám van, egészen olyan vagyok, mint egy karmelita nôvér. Amint Chrisostoma nôvér visszament, s egyedül maradtam, imába merültem. A Szûzanya különös oltalmába ajánlottam magamat. Ô mindig velem van. Figyeli, mint egy jó anya, minden élményemet, erôfeszítéseimet.

799   Hirtelen megpillantottam az Urat, aki azt mondta: ,,Légy nyugodt, gyermekem! Látod, nem vagy egyedül. Szívem ôrködik feletted.'' Jézus erôt adott bizonyos személlyel kapcsolatban. Megéreztem az erôt lelkemben.

800   (199)

Erkölcsi alapelv

Abban az esetben, ha nem tudjuk mi a helyesebb, jól át kell gondolnunk a dolgot, tanácsot kell kérnünk, mert bizonytalan lelkiismerettel nem szabad cselekedni. Bizonytalanságban ezt kell magunknak mondani: bármit teszek, jó lesz, megvan a jó cselekedet szándéka bennem. Az Úr elfogadja, amit jónak tartunk -- elfogadja, és Ô is jónak ítéli meg. Nem kell aggódni, ha kis idô múltán nem látszanak már jónak ezek a dolgok. Isten a szándékot nézi, amivel megkezdjük a dolgot, s ennek megfelelôen fog jutalmazni. Ez az alapelv, amihez tartanunk kell magunkat.


2. füzet -- 801--900
Napló -- 2. füzet	801--900

801   Ma, mielôtt lefeküdtem, még egy rövid látogatást[258] tettem az Úrnál. Lelkem elmerült Benne, egyetlen kincsemben. Szívem kis ideig Vôlegényem szívén pihent. Tudatta velem, miként viselkedjem környezetemmel. Ezután visszatértem magányomba. Az orvos[259] körülvett gondoskodásával. Körülöttem jóindulatú szíveket látok.

802--804   (200) 1936.12.10. Ma korán keltem, s még a szentmise elôtt megtartottam az elmélkedést. Itt a szentmise 6 órakor van. A Szentáldozás után lelkem elmerült az Úrban, szeretetem egyetlen tárgyában. Úgy éreztem, elragadott mindenhatósága. Midôn magányomba visszatértem, nem éreztem jól magam. Rögtön le kellett feküdnöm. A nôvér[260] cseppeket hozott, de egész nap rosszul éreztem magam. Este igyekeztem megtartani a szent órát, de nem tudtam, ezért csak egyesültem a szenvedô Jézussal. Magánszobám a férfiak terme mellett van. Nem tudtam, hogy ilyen fecsegôk a férfiak. Kora reggeltôl késô éjszakáig beszélgettek különbözô témákról. A nôk terme sokkal csendesebb. Mindig az asszonyoknak tesznek e téren szemrehányásokat -- de most alkalmam volt meggyôzôdni, hogyan is áll ez a dolog. Nehezemre esett ebben a viccelôdésben és nevetésben koncentrálni az imára. Ha Isten kegyelme (201) egészen magába von, nem zavar mindez, mert akkor nem tudom, mi történik körülöttem. Jézusom, milyen keveset beszélnek Rólad ezek az emberek! Minden egyébrôl, csak Rólad nem, Jézus. Mivel keveset beszélnek Rólad, bizonyára gondolni se gondolnak Rád. Az egész világ érdekli ôket, csak éppen Rólad, a Teremtôrôl nagy a hallgatás. Szomorú vagyok, Jézusom, ha látom a teremtményeknek ezt a közömbösségét és hálátlanságát. Jézusom, helyettük is szeretni akarlak. Szeretetemmel adok Néked elégtételt.

805

A Szûzanya Szeplôtelen Fogantatása

Kora reggel óta éreztem a Szûzanya közelségét. A szentmise alatt meg is pillantottam, és oly szép és gyönyörû volt, hogy nincsenek szavak, melyek csak részben is kifejeznék szépségét. Tiszta fehérben volt kék övvel. Palástja is kék volt. A fején korona. Egész alakjából felfoghatatlan fényesség sugárzott. -- ,,Én vagyok az ég és a föld Királynôje, de mindenekelôtt a ti Édesanyátok.'' Szívére ölelt, és ezt mondta: ,,Mindig veled érzek.'' -- Éreztem (202) szeplôtelen Szíve hatalmát, amit megosztott lelkemmel. Most értem meg, miért is készültem már két hónapja erre a várva várt ünnepre. Mától fogva lelkem lehetô legnagyobb tisztaságára törekszem, hogy teljes fényükben tükrözhessem vissza Isten Kegyelmének sugarait. Kristály akarok lenni, hogy tessek Néki.

806   + Ezen a napon megláttam egy papot, ragyogás vette körül, mely a Szûzanyáról sugárzott le rá. Nyilvánvaló, hogy ez a lélek szereti a Szeplôtelent.

807   Különös vágyódás fogja el a lelkem. Csodálom, hogy ez az érzés nem választja el testemtôl a lelket. Vágyom Istenre, szeretnék Beleolvadni. Érzem, milyen szörnyû számkivetésben vagyok. Lelkem teljes erejével Isten felé tör. Ó, hazám lakói, gondoljatok a számkivetettre! Mikor hullik le már részemre is a lepel? Bár látom, és (203) érzem is, milyen vékony ez a lepel, amely elválaszt az Úrtól, szeretném már szemtôl szembe látni Ôt -- de legyen nekem a Te akaratod szerint.

808   12.11. Ma nem tudtam részt venni az egész szentmisén. Csak a legfontosabb részeknél voltam jelen. A Szentáldozás után pedig azonnal visszatértem magányomba. Hirtelen elfogott Isten jelenléte, s egyidejûleg megéreztem -- rövid idôre -- az Úr szenvedéseit. Ekkor mélyebben megértettem az irgalmasság mûvét.

809   Az éjszaka hirtelen felébresztettek. Egy lélek kért imát, akinek nagy szüksége volt erre az imára. Röviden, de egész lelkembôl kértem az Úr kegyelmét számára.

810   A következô napon tizenkettô után, amint beléptem a terembe, megpillantottam egy haldoklót. Megtudtam, hogy az éjjel kezdôdött meg nála az agónia. Éppen akkor, amikor imát kértek tôlem. (204) Hirtelen meghallottam lelkemben a hangot: ,,Imádkozd el azt a rózsafüzért, amit tanítottam néked!'' Szaladtam a rózsafüzéremért, letérdeltem a haldokló mellé, s lelkem egész buzgóságával elkezdtem a rózsafüzért imádkozni érte. Hirtelen kinyitotta a szemét, s rám nézett. Még nem fejeztem be az imát, amikor csodálatos nyugalomban meghalt. Buzgón kértem az Urat, teljesítse ígéretét, amit ehhez a rózsafüzérhez fûzött. Az Úr tudatta velem, hogy ez a lélek elnyerte az ígért kegyelmet. Ez volt az elsô lélek, aki megtapasztalhatta az Úr ígéretét. Éreztem, hogyan fogja körül ôt az Úr irgalmassága.

811   Midôn beléptem magányomba, meghallottam ezeket a szavakat: ,,Minden lelket, aki ezt a rózsafüzért imádkozza, megvédem halálos óráján, mint saját dicsôségemet. Ha mások imádkozzák egy haldokló mellett, az is elnyeri ugyanezt a bûnbocsánatot. Ha ezt (205) az imát a haldokló mellett mondják, mérséklôdik Isten haragja, és mérhetetlen irgalom veszi körül a lelket; -- Fiam fájdalmas szenvedése megindítja irgalmam mélységét.''

Ó, bárcsak mindenki felismerné, milyen nagy az Úr irgalma, mennyire szükségünk van mindnyájunknak erre az irgalomra, fôleg ebben a döntô órában.

812   + Ma harcot vívtam a sötétség szellemeivel egy lélekért. Hogy gyûlöli a sátán Isten irgalmasságát! Látom, milyen ellenállást tanúsít ezzel az egész mûvel szemben.

813   + Ó, irgalmas Jézus, keresztre feszített Jézus, emlékezz meg halálunk órájáról! Jézus lándzsával megnyitott, legirgalmasabb Szíve, rejts el utolsó órámban! Ó, Jézus Szívébôl elôtörô Vér és Víz, kikutathatatlan irgalmad forrása halálom óráján! -- Haldokló Jézus, az irgalom záloga[261] -- enyhítsd halálom óráján Isten haragját!

814   (206) + 1936.12.12. Ma csupán Szentáldozáshoz járultam, és rövid ideig vettem részt a szentmisén. Élô Kenyér! Minden erôm Benned van. Nehezemre esik egy napot is Szentáldozás nélkül eltölteni. Ô az én pajzsom -- Nélküled, Jézus, nem tudok élni.

815   Jézus -- Szerelmem -- ma tudomásomra hozta, milyen nagyon szeret. Bár oly mély szakadék tátong köztünk, Teremtô és teremtmény között, mégis, mintha egyenlôk lennénk -- a szeretet kitölti ezt a szakadékot. Maga az Úr ereszkedik le hozzám, s tesz képessé a Vele való érintkezésre. Elmerültem, s mintegy tökéletesen elvesztem Benne. -- Szeretô tekintete elôtt a lelkem mégis hatalmat, erôt nyer, s tudatosul benne, hogy szeret, s ôt is nagyon szeretik. Tudja, hogy a Hatalmas védi ôt. Az ilyen ima, ha rövid is, nagyon gazdagítja a lelket. Órákig tartó szokványos ima nem világítja meg úgy a lelket, mint az ilyen rövid, de magasabb rendû ima egy pillanata.

816   (207) + Délután volt az elsô verandai [fekvôkúrám].[262] Ma meglátogatott Felicja nôvér.[263] Szükséges apróságokat hozott, meg pár szép almát. A fônöknô és a drága nôvérek üdvözletüket küldték.

817

1936.12.13. Gyónás Jézus elôtt

Sírnom kellett, ha arra gondoltam -- tekintve bûnös lelkemet és bizonyos nehézségeket -- hogy már három hete nem gyóntam. A körülmények úgy adódtak, hogy nem volt rá lehetôségem. Elôször a gyónási napon ágyban kellett maradnom. A következô héten délután volt gyóntatás, de nekem délelôtt már a kórházba kellett jönnöm. Ma délután eljött Andrasz atya, leült a szobámban, hogy meghallgassa gyónásomat. Eleinte egyetlen szót sem szólt. Nagyon örültem, mert már nagyon vágytam gyónni. Mint mindig, kitártam egész lelkemet. Az atya minden csekélységre válaszolt. Egészen különleges módon boldog voltam, hogy mindent elmondhattam. (208) Vezeklésül feladta Jézus Neve litániáját. Midôn el akartam mondani a litánia elmondásával kapcsolatos nehézségeimet, felállt, hogy megadja a feloldozást. Hirtelen nagy fényesség sugárzott alakjából. Ekkor láttam meg, hogy nem P. Andrasz áll elôttem, hanem Jézus. Ruhája fénylett, mint a hó. Azonnal eltûnt. Elôször kissé nyugtalan lettem, de azután valami rendkívüli béke szállt a lelkembe. Rájöttem, hogy Jézus ugyanúgy fogadta gyónásomat, mint egy gyóntató atya. Ez alatt a gyónás alatt lelkemet átjárta valamiféle különleges érzés. Az elsô pillanatban nem is értettem, mit jelenthet ez.

818   1936.12.16. A mai napot -- minden szenvedésemet és imámat -- Oroszországért, ezért a szegény országért ajánlottam fel. A Szentáldozás után azt mondta Jézus: ,,Nem tudom már tovább elviselni ezt az országot. Ne kösd meg kezeimet, leányom!'' (209) Megértettem, hogy az Istennek tetszô lelkek imája nélkül már ez az egész nép elpusztult volna. Ó, hogy szenvedek e miatt a nép miatt, amely kiûzte Istent határai közül.

819   + Ó, Isten irgalmának kimeríthetetlen forrása, áradj ránk egészen! Jóságodnak nincs határa. Nyomorúságom mélysége fölött erôsítsd meg irgalmad hatalmát, mert könyörületed határtalan. Irgalmad felfoghatatlansága és különlegessége ámulatba ejti az angyalok és az emberek értelmét.

820   Ôrangyalom azt mondta, imádkozzam egy bizonyos lélekért. -- Reggel megtudtam, hogy egy olyan emberrôl volt szó, aki éppen haldokolt. Isten különös módon hozza tudomásomra, ha valakinek szüksége van az imámra. Mostanában gyakrabban fordul ez elô, mint korábban.

821   (210) Jézus tudomásomra adta, milyen kedves neki az olyan lélek, aki akarata szerint él, ezzel adja meg Neki a legnagyobb tiszteletet...

822   Ma megértettem: ha semmit sem teljesítenék abból, amit az Úr tôlem kíván, ugyanúgy jutalmazna meg, mintha mindent véghezvittem volna. Ô csak a szándékot nézi, amivel belekezdtem a munkába, s ha még ma magához venne, a mû nem látná kárát, mert Jézus a mûnek és a kivitelezôjének is Ura. Rajtam csak az múlik, hogy szeressem mértéktelenül az Urat. Minden mû csupán egy kis csepp elôtte, csak a szeretetnek van jelentôsége, ereje és érdeme. Jézus lelkemben tágas horizontot nyitott -- a szeretet kiegyenlíti a szakadékokat.

823   1936.12.17. A mai napot a papokért ajánlottam fel. Ezen a napon többet kellett külsôleg és bensôleg is szenvednem, mint bármikor máskor. Nem gondoltam volna, hogy egyetlen nap alatt (211) ennyit lehet szenvedni. Igyekeztem megtartani a szent órát, amikor lelkem megízlelte az Olajfák hegyének keserûségét. Egészen egyedül küzdöttem, csak Jézus karja támogatott a nehézségekben, melyek áthatolhatatlan falként álltak elôttem. Mindezek ellenére bízom az Ô nevének hatalmában, s nem félek semmitôl.

824   Ebben a magányban egyedül Jézus a Mesterem, Ô maga nevel és tanít engem. Érzem, hogy különös befolyása alatt állok. Kifürkészhetetlen tervei miatt különleges módon egyesül velem, s felfoghatatlan titkokba enged bepillantani. Létezik egy titok, amely engem összeköt az Úrral. Errôl senki sem tudhat, még az angyalok sem. Ha akarnám, se tudnám elmondani. Mégis ebbôl élek, s fogok élni örökké. Ez a titok különböztet meg engem minden más lélektôl itt a földön és az örökkévalóságban.

825   (212) Ó, csodálatos, fénylô nap, amelyen minden kívánságom teljesedni fog. Ó, hôn vágyott nap, amely életem utolsó napja lesz. Örülök az utolsó jelnek, amelyet az Isteni Mûvész lelkembe vés, különleges szépséggel látva el lelkemet, amely megkülönbözteti majd minden más lélek szépségétôl. Ó, gyönyörûséges nap, amelyen megszilárdul bennem az isteni szeretet. Ezen a napon dalolom majd elôször ég és föld elôtt az Úr kifürkészhetetlen irgalmának énekét. Ez az én mûvem és küldetésem, amire az Úr már a világ kezdete elôtt kiválasztott. Hogy lelkem éneke kedves legyen a legszentebb Szentháromság elôtt, Isten Lelke, Te magad irányítsd és formáld a lelkemet! Türelemmel vértezem fel magam, s várom eljöveteled, irgalmas Istenem. A rettenetes szenvedések és halálfélelem pillanatában még jobban akarok bízni irgalmad mélységében, mint máskor. (213) Emlékeztetni foglak Téged, irgalmas Jézus és édes Üdvözítô, minden ígéretedre, melyeket nekem adtál.

826   Ma reggel különös élményben volt részem. Megállt az órám, nem tudtam mikor kell felkelnem. Fájt volna elmulasztanom a Szentáldozást. Sötét volt, nem tudtam kitalálni, mikor kell felkelnem. Felöltöztem, elvégeztem az elmélkedést, s elmentem a kápolnába. Minden be volt még zárva. Csend volt. Elmélyedtem az imában, fôleg a betegekért. Most látom, mennyire szükségük van a betegeknek az imára. Végül kinyílt a kápolna. Elfárasztott az ima, mert nagyon kimerült voltam. Áldozás után rögtön visszatértem magányomba. Akkor megláttam az Urat, aki azt mondta: ,,Tudd, leányom, hogy kedves nekem szíved izzása. S ahogy te kívánsz vágyódva egyesülni velem a Szentáldozásban, úgy akarom én is neked adni teljesen magamat. Buzgalmad jutalmául (214) pihenj meg a szívemen!'' Ebben a pillanatban lelkem elmerült az Ô Lényében, egyetlen Kincsemben, mint egy csepp a feneketlen óceánban. Ugyanakkor megláttam, hogy Isten az Ô nagyobb dicsôségére megenged bizonyos nehézségeket.

827   1936.12.18. Ma fájlalni kezdtem, hogy már egy hete senki sem látogatott meg.[264] Midôn elpanaszoltam ezt az Úrnak, így válaszolt: ,,Nem elég neked, hogy én naponta meglátogatlak?'' Bocsánatot kértem az Úrtól, s eltûnt a rosszkedvem. Ó, Istenem, Erôm, Te elég vagy nekem.

828   Ma este megéreztem, hogy egy léleknek szüksége van az imámra. Buzgón imádkoztam, de éreztem, ez még nem elég. Így tovább folytattam az imát. A következô napon megtudtam, hogy abban az órában kezdôdött meg egy illetô haláltusája, s reggelig tartott. Megtudtam, mily nagy harcot élt át. (215) Különös módon adja tudtomra az Úr, ha egy léleknek haláltusájában szüksége van az imámra. Élénken és világosan érzem a lelket, aki imát kér. Nem tudtam, hogy lehet ilyen kapcsolat a lelkek közt. Gyakran az Ôrangyalom mondja ezt nekem.

829--830   Szentmise alatt lelkem öröme a kis Jézus. Gyakran úgy érzem, nincs köztünk távolság. Látok egy papot, aki lehozza Ôt. Nagy vággyal várom Születésének ünnepét. Együtt élem át a várakozást a Szûzanyával. -- Ó, örök Világosság, aki lejössz erre a világra, világosítsd meg értelmemet, erôsítsd akaratomat, hogy ne lankadjak el a nehéz megpróbáltatások során. Ûzze el fényed a kétely minden árnyékát, s mindenhatóságod mûködjék rajtam keresztül. Bízom Benned, örök Világosság. Kis Jézus, Te vagy a példaképem Atyád akaratának teljesítésében, aki azt mondtad: ,,Íme, elmegyek, hogy akaratodat teljesítsem.'' Add, hogy én is mindenben (216) hûségesen teljesítsem Isten akaratát. Ó, Isteni Gyermek, add meg nekem ezt a kegyelmet.

831   Jézusom! Lelkem vágyik a megpróbáltatás napjaira, de ne hagyj egyedül lelkem sötétségében, hanem tarts erôsen magadnál engem. Állíts ôrzôt ajkaimhoz, hogy szenvedésem illatát csak Te ismerd és szeresd.

832   Ó, irgalmas Jézus, milyen vágyódva siettél az Utolsó Vacsora termébe, hogy átváltoztasd az ostyát, melyet majd az én életemben magamhoz veszek. Lakást akartál venni lelkemben, a Te élô véred egyesül az én véremmel. Ki érti ezt a szoros egységet? Szívem magába fogadja a Mindenhatót, a Végtelent. -- Ó, Jézusom! Add nekem isteni életed! Lüktessen a szívemben teljes erejével a Te tiszta és nemes véred! Neked adom egész lényemet, (217) alakíts át magaddá, hogy mindenben szent akaratod tegyem, s viszontszeresselek Téged. Ó, édes Vôlegényem, Te tudod, hogy az én szívem Rajtad kívül senkit sem ismer. Szívem mélyében telhetetlen mélységet nyitottál meg: szeretni Téged. Az elsô pillanattól kezdve, ahogy megismertelek, szívem Téged szeret, elmerült Benned, mint egyetlen tárgyában. A Te tiszta, mindenható szereteted legyen cselekvéseim mozgatója. Ki tudja Szíved mélyébôl elôtörô irgalmad mélységét megérteni?

833   Tapasztaltam, mennyi irigység van még a lelki életben is. Látom, hogy kevés valóban nagy lélek van, akik mindent megvetnek Istenen kívül. Ó, lélek, Istenen kívül nem találsz szépséget! Milyen törékeny alap mások rovására magunkat felmagasztalni. Milyen nagy veszteség!

834   (218) 1936.12.19. Ma este éreztem lelkemben, hogy egy léleknek imámra van szüksége. Azonnal elkezdtem érte imádkozni. Rögtön felismertem, ki az a lélek, aki engem erre kért. Addig imádkoztam, amíg nyugalmat nem éreztem. Nagy segítség a haldoklók részére ez a rózsafüzér. Gyakran imádkozom az így bensôleg felismert szándékra, mindaddig, amíg lelkem meg nem érzi, hogy hatásos volt az imám.

835   Fôleg most, hogy itt vagyok a kórházban, érzem a bensô kapcsolatot a haldoklókkal, akik haldoklásuk kezdetén imát kérnek. Isten különös kapcsolatot ad nekem a haldoklókkal. Most, hogy ez többször elôfordul, alkalmam nyílik az óra ellenôrzésére is. Ma este 11 órakor hirtelen felébresztettek, s tisztán éreztem, hogy egy lélek járt nálam, s imát kért tôlem. Valamilyen ellenállhatatlan erô késztet az imára. Felismerésem tisztán szellemi, hirtelen megvilágosodásból adódik, (219) amit Isten ad az adott pillanatban. Mindaddig imádkozom, amíg békét nem érzek a lelkemben. Nem mindig egyformán hosszú ez az idô. Néha már egy Üdvözlégy után megnyugszom, aztán elmondom még a Mélységbôl kiáltokat..., s abbahagyom. Néha az egész irgalmasság rózsafüzérét el kell mondanom, hogy békét találjak. Itt megállapítottam, hogy ha hosszabb imára érzek késztetést, vagy tovább érzek nyugtalanságot, akkor a lélek nagyobb harcokat áll ki, és hosszabb haláltusát vív. A következô módszerrel állapítom meg a halál óráját. Van órám, s megnézem az imára való indíttatáskor az idôpontot. Másnap, amikor közlik velem az illetô halálát, s annak idôpontját, ez mindig pontosan egyezik az imára való indíttatásom idôpontjával. Mondják, ez és ez a személy nehéz halálküzdelmet folytatott, máskor: meghalt ez és ez, gyorsan, békésen elaludt. Elôfordul, hogy a haldokló a második vagy harmadik barakkban fekszik, de a lélek részére a tér nem létezik. (220) Megesik, hogy több száz km távolságból is megérzem a segélyhívást. Ez néhányszor megtörtént családtagjaimmal, ill. rokonaimmal, rendtársaimmal vagy olyan lelkekkel kapcsolatban, akiket éltükben egyáltalán nem ismertem.

Ó, Istenem! Kikutathatatlan irgalom, aki megengeded nekem, hogy méltatlan imámmal enyhülést nyújthassak a haldoklóknak, légy áldott annyiszor, ahány csillag van az égen, ahány csepp víz az összes óceánban. Irgalmadat zengje az egész földkerekség! Emelkedjék fel trónodig legfôbb tulajdonságodnak -- az irgalomnak -- a dicsérete.

Istenem, ez a felfoghatatlan irgalom mindig új elragadtatásra indítja a szenteket és az égi lelkeket. Ezek a tiszta lelkek szent ámulatba esnek, s dicsérik Isten irgalmát, ami újra és újra elragadtatást kelt bennük. Az ô dicséretük egészen tökéletes. Ó, örök Isten, milyen forró vággyal szeretném dicsérni legfôbb tulajdonságodat (221) -- végtelen irgalmasságodat. Látom, milyen kicsiny vagyok, s nem mérhetem magamat az égi lakókhoz, akik szent csodálattal dicsérnek. De én is találtam egy utat felfoghatatlan irgalmad dicséretére.

836   Ó, édes Jézus, ki megengedted, hogy én, nyomorult, megismerhessem megfejthetetlen irgalmadat, ki kegyesen megbíztál, hogy hirdessem az egész világnak felfoghatatlan irgalmadat. Íme, ma veszem a Te irgalmas Szívedbôl kiáradó két sugarat -- nevezetesen a vért és a vizet -- és szétszórom az egész földgolyóra, hogy minden lélek megtapasztalhassa irgalmadat, és örökké dicsérje azt! Ó, legédesebb Jézus! Felfoghatatlan jóságodban egyesítetted nyomorúságos szívemet irgalmas Szíveddel, s így a Te saját Szíveddel dicsérem Istent, a mi Atyánkat úgy, ahogy még egyetlen lélek sem dicsérte Ôt.

837   (222) 1936.12.21. Délután mindig szól a rádió, ezért hiányzik a csend. Délelôtt hosszas beszélgetések és lárma. Istenem, úgy örültem a várt nyugalomnak, hogy egyedül beszélgethetek az Úrral, s íme, mindennek az ellenkezôje áll fenn. De már nem zavar sem a beszélgetés, sem a rádió. Semmi. Isten kegyelme okozza, hogy imádkozás közben nem tudom hol vagyok, csak azt érzem, hogy lelkem összekapcsolódott Istennel. Így múlnak kórházi napjaim.

838   Csodálom a papot, aki ügyemmel kapcsolatban oly sok megaláztatást és szenvedést vállalt magára. Adott pillanatokban látom ezt, s támogatom ôt méltatlan imádságommal.[265] Csak Isten adhatja a szükséges bátorságot, különben megbénulna a lélek. De örömmel látom azt is, hogy minden kellemetlenség Isten nagyobb dicsôségét szolgálja. -- Nincs sok ilyen lélek. Ó, végtelen Örökkévalóság! Napfényre hozod majd e hôsi lelkek erôfeszítéseit, mert a föld az ilyen erôfeszítéseket csak hálátlansággal és gyûlölettel viszonozza. Ezek a hôs lelkek magányosak (223) -- nincs barátjuk. Megerôsödnek ebben a magányban. Erôt egyedül csak Istenbôl merítenek. Alázatosan, de bátran szembeszállnak minden viharral, amely ôket éri. Állhatatosak és rendíthetetlenek maradnak, mint az ég felé törô tölgy. Íme, ebben áll a titkuk: erejüket Istenbôl merítik, s így mindenük megvan, amire maguknak és másoknak szükségük van. Viselik saját terhüket, de képesek és készek a másokét is magukra venni. Tûzoszlopok Isten útjain. Maguk fényben égnek, s másoknak is világítanak. Fenn élnek a magasban, és képesek másokat, kisebb lelkeket is felsegíteni, ezekre a magasságokra felvezetni.

839   + Jézusom, látod, nem elég, hogy nem tudok írni, ráadásul nincs is elég jó tollam. Néha oly nehezemre esik az írás, hogy betûnként kell mondatot formálnom. De ez még nem minden -- még egy nehézség áll fenn: az írást titokban kell tartanom a nôvérek elôtt. Ezért néha egy pillanat alatt be kell csukni a füzetet, és türelmesen meg kell hallgatnom az (224) illetô személyt; az írásra szánt idô elmúlt, és a füzet hirtelen becsukása miatt szétkenôdött az írás. A fônöknôk engedélyével a gyóntatóm parancsára írok. Furcsa, hogy néha egész elviselhetôen írok, máskor -- valóban csak úgy, hogy magam is alig bírom elolvasni.

840   1936.12.23. Egyes pillanatokat a Szûzanyával élek át, és készülök az Úr eljövetelének ünnepélyes pillanatára. A Szûzanya tanít az Úr Jézussal való bensô életre, fôleg a Szentáldozáskor. Hogy milyen nagy titok játszódik le ilyenkor a lelkünkben -- ezt majd csak az örökkévalóságban fogjuk megérteni. Ezek az élet legértékesebb pillanatai!

841   Ó, édes Teremtôm, úgy vágyom Utánad! Te megértesz, Uram. Számomra minden földi dolog csak halvány árnyéknak tûnik, én Téged kívánlak, és Utánad vágyódom. Bár felfoghatatlanul sokat teszel értem, mert különös módon Te magad keresel fel engem. Ezek a látogatások azonban nem gyógyítják meg szívem sebét, hanem mind nagyobb (225) vágyat keltenek bennem Utánad, Uram. Végy magadhoz engem, Uram, ha ez az akaratod! Tudod, hogy haldoklom a vágytól Utánad, de meghalni nem tudok. Hol vagy, halál? Istenséged mélységeibe vonsz, és mégis sötétségbe burkolódzol. Egész lényem elmélyedt Benned, mégis csak arra vágyom, hogy szemtôl szemben láthassalak Téged. Mikor lesz végre részem ebben?

842   Ma meglátogatott Chryzostoma nôvér.[266] Hozott nekem citromot, almát és egy kis karácsonyfát. Ennek nagyon örültem. A fônöknô Chryzostoma nôvér által megkérte az orvost, hadd utazzak haza az ünnepnapokra. Az orvos[267] szívesen engedélyezte. Örömömben úgy sírtam, mint egy kisgyermek. Chryzostoma nôvér csodálkozott, milyen rosszul nézek ki, s hogy megváltoztam. Azt mondta: ,,Tudod, Fausztina, biztosan meg fogsz halni, bizonyára nagyon szenvedsz, nôvér.'' -- Azt mondtam: ,,Ma többet szenvedek, mint máskor, de ez nem számít. Nem sok ez a lelkek megmentéséért.'' Ó, irgalmas Jézus, adj nekem bûnös lelkeket!

843   (226) 1936.12.24. Ma, a szentmise alatt egészen különleges módon egyesültem Istennel és a Szûzanyával. A Szeplôtelen Szûz alázatossága és szeretete egészen átjárta a lelkemet. Minél buzgóbban haladok a Szûzanya nyomában, annál mélyebben ismerem meg Istent. Ó, milyen felfoghatatlan vágyódás ragadja meg a lelkemet! Jézusom, hogy hagyhatsz még ebben a számkivetésben? Haldoklom a vágytól Utánad! Minden érintésed mérhetetlenül megsebez engem. Együtt van szeretet és a szenvedés. De semmi pénzért sem cserélném el az Általad okozott szenvedést, mert ez a szenvedés felfoghatatlan gyönyör. A lélek ezen sebeit szeretô kéz okozza.

844   Délután megérkezett K. nôvér,[268] hogy hazavigyen az ünnepnapokra. Örültem, hogy együtt lehetek a Szerzetesközösséggel. Midôn átutaztunk a városon, azt képzeltem, Betlehemben vagyok. Láttam a sietô embereket, s arra gondoltam, vajon akad-e olyan ember, aki a mai napon a felfoghatatlan Titkot áhítattal, csendben szemléli? Ó, tiszta Szûz! A mai napon Te is utazol, és én is utazom. Érzem, a mai utazásnak (227) jelentôsége van. Ó, Istenben elmerült Sugárzó Szûz, tiszta vagy mint a kristály. Neked adom egész bensô életemet. Rendezz el bennem mindent úgy, hogy tetszésére legyek Fiadnak. Ó, Anyám! -- Vágyódva áhítom, hogy ma az éjféli misén nekem add a kis Jézust. -- Lelkem mélyén Isten olyan mély jelenlétét éreztem, hogy tudatosan vissza kellett fognom a bennem lévô örömet, hogy külsôleg ne látszódjék, mi megy végbe lelkemben.

845   Vacsora elôtt rövid idôre bementem a kápolnába, hogy azokkal a lelkekkel, kik kedvesek szívemnek, megosszam az ostyát. Név szerint az Úr elé hoztam ôket, és kegyelmét kértem számukra. Ez nem minden. Az Úrnak ajánlottam a szenvedôket, az üldözötteket, és mindazokat, akik nem ismerik a Te nevedet, fôleg a szegény bûnösöket. Ó, kis Jézus, buzgón kérlek, zárd felfoghatatlan irgalmad tengerébe mindannyiukat. Ó, édes kicsi Jézus, vedd a szívemet, legyen részedre kényelmes, kellemes szállás. Ó, mérhetetlen Felség, milyen édes módon közeledtél hozzánk! (228) Itt nem fenyegetnek a nagy [Jahve] villámai, itt egy édes, kicsi Jézus van. Itt egyetlen lélek sem fél, pedig fenséged nem csökkent, csupán elrejtôzött. -- A vacsora után igen fáradtnak és szenvedônek éreztem magam. Le kellett feküdnöm, de virrasztottam a legszentebb Anyával egészen a kis Jézus érkezéséig.

846   1936.12.25. Éjféli mise. A szentmise alatt egészen átjárt Isten jelenléte. Röviddel átváltoztatás elôtt megpillantottam az Anyát, a kis Jézust és a Szent Öreget.[269] A Szûzanya így szólt hozzám: ,,Fausztina lányom, itt van a legdrágább Kincs!'' -- és felém nyújtotta a kis Jézust. Midôn karomba vettem Jézust, lelkem olyan felfoghatatlan örömet érzett, hogy azt leírni nem lehet. De furcsa dolog: kis idô múltán Jézus irtózatos lett, rettenetes, nagy és szenvedô, szörnyû! -- majd eltûnt a látomás. Nemsokára az áldozás ideje következett. Midôn magamhoz vettem az Urat, a Szentáldozásban egész lelkem remegett Isten jelenlétének hatására. Másnap az átváltoztatás alatt rövid ideig újra (229) láttam az Isteni Gyermeket.

847--848   Karácsony másnapján, P. Andrasz mondta nálunk a szentmisét. Ekkor megint láttam a kis Jézust. Délután gyónni mentem. A mûvel kapcsolatban egyes kérdésekre nem felelt az atya. -- Csak annyit mondott: ,,Ha meggyógyulsz, konkrétan beszélünk errôl, most azonban törekedj arra, hogy a kegyelmeket, melyeket az Úr ad, kihasználd. Iparkodj visszanyerni teljes egészségedet. Egyébként -- tudod, hogyan kell döntened, s mihez kell tartani magad ezekben a dolgokban.'' Vezeklésül azt az olvasót adta fel, amire Jézus tanított. Ima alatt ezt a hangot hallottam: ,,Ó, milyen nagy kegyelmekben részesítem majd a lelkeket, akik ezt a rózsafüzért imádkozzák. Irgalmam bensôjéig megindul azok iránt, akik ezt az imát imádkozzák. Írd fel ezeket a szavakat, leányom, hirdesd a világnak irgalmasságomat. Ismerje meg az egész emberiség kifürkészhetetlen irgalmamat. Ez a végsô idôk jele, utána eljön az (230) igazság napja. Amíg még van idô, meneküljenek irgalmam forrásához, használják fel az értük kifolyt vért és vizet!'' Ó, emberi lelkek, hol találtok majd menedéket Isten haragjának napján? Meneküljetek most az isteni irgalom forrásához. Ó, milyen sok lelket látok, akik Isten irgalmát dicsérték, és örökké háladalt fognak énekelni.

849--850   12.27. Ma visszatértem magányomba.[270] Utazásom kellemes volt, mert velem utazott valaki,[271] aki keresztelni vitt egy gyermeket. Elvittük egészen a podgórzei templomig.[272] A kiszállásnál a kisgyermeket karjaimba helyezte. Míg karomon tartottam, buzgó imádsággal Istennek ajánlottam, hogy egyszer majd különös dicsôséget szerezzen az Úrnak. Lelkemben éreztem, hogy Isten egész rendkívüli módon letekintett erre a kis lélekre. Midôn Pradnikba megérkeztünk, N. nôvér[273] segített a csomagomat vinni. Szobámba belépve megpillantottam egy csodaszép, papírból készített angyalt ,,Gloria in...'' felirattal. Azt hiszem, ez attól a (231) beteg nôvértôl van, akinek a karácsonyfát elküldtem. Így múltak el az ünnepek. Semmi sem csillapíthatja lelkem vágyódását. Sóvárgok Utánad, Uram, Teremtôm, örök Isten! Sem az ünnepségek, sem a szép énekek nem vigasztalták meg a lelkemet. Ellenkezôleg, még nagyobb vágyat ébresztenek fel bennem. Lelkem Feléd törekszik már neved puszta említésére is, Uram.

851   1936.12.28. Ma elkezdtem egy kilencedet az Isteni Irgalmassághoz. Lélekben a kép elé állok, s úgy mondom a rózsafüzért, amit az Úr tanított nekem. A kilenced második napján megpillantottam a képet, amely mintha megelevenedett volna. Számtalan fogadalmi tárgy volt körülötte. Nagy embertömeget láttam idejönni. Sokan boldogok lettek itt. Ó, Jézusom, milyen örömmel dobbant meg a szívem. Ezt a kilencedet két személy szándékára imádkozom, nevezetesen az érsekért[274] és Sopocko atyáért. Buzgón kérem Istent, adja meg az érseknek, hogy a Néki oly kedves rózsafüzért és a kép tiszteletét jóváhagyja. Ne halogassa ezt, és ne késleltesse a mûvet.

852   (232) Ma villámként hatolt át rajtam az Úr tekintete. A legkisebb porszemet is felismertem lelkemben. Mélyen átérezve semmiségemet térdre hullottam, és kértem az Úr bocsánatát. Nagy bizalommal vetettem bele magam végtelen irgalmába. Egy ilyen felismerés nem nyomaszt, és nem tántorít el az Úrtól. Sokkal inkább nagy szeretetet ébreszt a lelkemben, és határtalan bizalmat, szívem bûnbánata pedig szeretettel egyesül. Istennek ezek a különös villámai alakítják a lelkemet. Ó, Isten édes fénysugara, világíts át rejtett mélységemig. Szívem és lelkem legnagyobb tisztaságát akarom elérni.

853   Este nagy vágyódás vett erôt lelkemen. Fogtam az Irgalmas Jézus képével kiadott kis brosúrát,[275] és a szívemre szorítottam. Lelkembôl elôtörtek a következô szavak: ,,Jézus, örök Szeretet, Érted élek, Érted halok, Veled akarok egyesülni.'' -- Ekkor megláttam felfoghatatlan szépségében az Urat. Jóságosan nézett rám, és azt mondta: (233) ,,Leányom, én is szeretetbôl jöttem le hozzád az égbôl. Érted éltem, érted haltam meg, s érted teremtettem az eget.'' Szívére szorított, s ezt mondta: ,,Már nem tart sokáig, légy nyugodt, leányom!'' Midôn magamra maradtam, lelkem szenvedésre gyúlt, s ez mindaddig tartott, míg az Úr azt nem mondta: ,,Elég!'' S ha még ezer évig is kellene élnem -- így látom most Isten fényében --, ez csak egy pillanat lenne. A lelkek... [A gondolat nincs befejezve.]

854   1936.12.29. Ma a Szentáldozás után hallottam lelkemben: ,,Leányom, légy éber, mert észrevétlenül jövök el.'' -- ,,Jézus, hát nem akarod megmondani az órát, melyre oly nagyon várok?'' -- ,,Leányom, saját érdekedben megtudod, de nem most. Virrassz!'' Ó, Jézus, tégy velem, amit akarsz; tudom, hogy irgalmas Megváltóm vagy, s tudom, hogy halálom óráján sem változol meg irántam. Ha már most oly sok különleges szeretetet tanúsítasz irántam, s oly kegyesen és bizalmasan egyesülsz velem, még többet remélek halálom (234) óráján. Uram, Istenem, Te nem tudsz megváltozni, Te mindig ugyanaz vagy. Az ég megváltozhat, és minden, ami teremtetett, de Te, Uram, változatlanul létezel mindörökké. -- Tehát jöjj, ahogy akarsz, s akkor, amikor akarsz. Végtelen irgalom Atyja, én, a Te gyermeked, vágyva vágyom eljöveteledet. Ó, Jézus, Te mondtad a szent evangéliumban: ,,Magad szájából ítéllek meg...'' -- Jézus, én mindig csak felfoghatatlan irgalmadról beszélek, így bízom abban, hogy kikutathatatlan irgalmad szerint fogsz megítélni.

855   1936.12.30. Az év a végéhez közeledik. Ma végeztem a havi lelki napomat. Lelkem elmélyült azokban a jótettekben, melyekkel Isten elárasztott az év folyamán. Lelkem megrendült, látva az Úr hatalmas kegyelmeit. Lelkembôl hálaének tört fel Isten felé. Egy óra hosszat elmerültem imádásban és hálaadásban. Isten egyes jótettein s az én hiányosságaimon is elgondolkodtam. (235) Minden, amit ez az év magában rejtett, az örökkévalóság mélységébe jutott. Semmi sem vész el. Örülök, hogy semmi sem vész el.

+ 1936.12.30. Egynapos lelkigyakorlat

856   A reggeli elmélkedés alatt minden teremtett dolog iránt kedvetlenséget és undort éreztem. Minden elhalványult elôttem, lelkem elszakadt mindentôl, egyedül Isten után vágyom, s mégis élnem kell. Ez egy leírhatatlan mártíromság. Isten szeretetreméltó módon odaadja magát a léleknek, bevonja Istenségének felfoghatatlan mélységébe, ugyanakkor itt hagyja a földön egyedül azért, hogy szenvedjen, s haldokoljon az Utána való vágyakozásban. Ez az erôs szeretet annyira tiszta, hogy maga Isten is tetszését találja benne. Tetteihez az önszeretetnek nincsen semmi köze, mert itt mindent áthat a keserûség, s ettôl lesz egészen tiszta. Az élet egy állandó, fájdalmas, szörnyû halál, s ugyanakkor az igazi élet és megfoghatatlan boldogság mélysége, lelkierô, és így lesz képes a lélek nagy tettekre Istenért.

857   (236) + Este pár óra hosszat imádkoztam. Elôször szüleimért és rokonaimért, az általános fônöknôért, az egész Kongregációért, a növendékekért, három papért,[276] akiknek sokat köszönhetek. Körbefutottam keresztül-kasul az egész világot, megköszöntem Isten kikutathatatlan irgalmának minden kegyelmét, melyeket az emberek részére kiosztott, s bocsánatot kértem mindenért, amivel megbántották Ôt.

858   A vesperás alatt megláttam Jézust, aki édesen és mélyen a lelkembe nézett. ,,Légy türelmes, lányom, már nincs sok hátra!'' Ez a mély tekintet s a szavak erôt, bátorságot öntöttek a lelkembe. Bizalom fogott el, hogy az ôrült nehézségek ellenére mindent teljesíteni fogok, amit Ô kért tôlem. Az a meggyôzôdés lett úrrá bennem, hogy az Úr velem van, s Vele minden lehetséges. A világ s az egész pokol minden hatalma semmi nekem, mindennek le kell borulnia az Úr szent nevének hatalma elôtt. Mindent kezeidbe teszek, ó, Uram, Istenem. Lelkem egyetlen Vezére, vezess örök akaratod szerint!

 +

859   (237)	JMJ	Krakkó - Pradnik, 1937.1.1.

Jézusom, bízom Benned

+ Ma, éjjel 12 órakor, elbúcsúztam az 1936-os óévtôl, s üdvözöltem az 1937-eset. Az év elsô órájában félve, aggódva néztem az elôttem álló idôre. Irgalmas Jézus, Veled bátran indulok harcba és csatába. Nevedben mindent teljesítek és legyôzök. Istenem, végtelen Jóság, kérlek, kísérjen mindig és mindenben végtelen irgalmad.

Belépve az új esztendôbe, elfog a félelem az élettel szemben, de Jézus kivezet ebbôl a szorongásból, s tudatja velem, milyen nagy dicsôséget fog hozni Neki az irgalmasság ezen mûve.

860   Vannak az életben pillanatok, amelyekben a lélek egyedül a mély imádságban talál vigaszt, s fontos, hogy ezekben a percekben a lélek kitartson az imában.

  +

(238)	JMJ	Jézusom, bízom Benned

+ Elhatározások az 1937. évre. Elsô hónap, elsô nap

861   Részletes elhatározás: Továbbra is ugyanaz, vagyis: -- egyesülni az irgalmas Krisztussal. -- Mit tenne Krisztus ebben vagy abban az esetben? Lélekben az egész világot átölelni, fôleg Oroszországot és Spanyolországot.

Általános elhatározások:

I. A hallgatás szigorú betartása. -- Belsô csend.

II. Minden nôvérben Isten képét látni. Ebbôl fakadjon mindenfajta felebaráti szeretet.

III. Az élet minden pillanatában hûen teljesíteni és élni Isten akaratát.

IV. Mindenrôl hûségesen tájékoztatni a lelki vezetôt. Az ô beleegyezése nélkül nem kezdek bele semmiféle fontos dologba. Törekedni fogok világosan feltárni elôtte lelkem legtitkosabb mélységét, arra gondolva, (239) hogy ezt magának az Istennek teszem. Az ember csak helyetteséül van itt. Naponta imádkozom számára megvilágosodásért.

V. Az esti lelkiismeret-vizsgálatkor feltenni a kérdést magamnak: ,,És ha ma szólítana el?''

VI. Nem a távolban keresni Istent, hanem saját bensônkben. Vele kell együtt lenni kettesben.

VII. Szenvedésben, kínok között a tabernákulumhoz menekülni és hallgatni.

VIII. Minden szenvedést, imát, munkát, önmegtagadást egyesíteni Jézus érdemeivel, hogy ezáltal irgalmat nyerjünk a világ részére.

IX. Kihasználni minden szabad pillanatot, még ha rövidek is, a haldoklókért való imára.

X. Ne legyen életemben egyetlen nap sem, melyben nem ajánlom fel a legnagyobb buzgalommal Kongregációnk mûvét. Soha nem törôdni az emberek véleményével.

XI. Senkivel sem bizalmaskodni. A lányokkal szemben -- gyengéd határozottság, végtelen türelem, szigorúan büntetni, de ez legyen a büntetés: mély imám és az önfeláldozásom. A szándékaikra történô önmegtagadásban erô rejlik. (240) Ez állandó lelkiismeret-furdalást jelent számukra, s így kemény szívük meglágyul.

XII. Isten jelenléte minden cselekedetem, szavam és gondolatom alapja.

XIII. Kihasználni minden lelki segítséget. Az önszeretetet mindig visszaszorítani az ôt megilletô helyre, nevezetesen az utolsóra. Minden imát úgy végezni, mintha ez lenne életünkben az utolsó. Ugyanígy kell teljesíteni kötelességeinket is.

862   1937.1.2. Jézus neve. Ó, milyen hatalmas a neved, Uram! Ez az én lelkem ereje. Ha elhagy az erôm és sötétség hatol a lelkembe, a Te neved a nap, melynek sugarai világítanak, de melegítenek is. Hatására megszépül a lélek, ragyogóvá válik, mert fényét nevedbôl nyeri. Ha Jézus legédesebb nevét hallom, hevesebben dobban a szívem, s vannak pillanatok, mikor Jézus nevét hallom, s elalélok. Lelkem Hozzá törekszik.

863    (241) A mai nap különösen nagy nekem, mert ezen a napon kezdtem el fáradozni a kép[277] festésén, s így ezen a napon kezdôdött Isten irgalmasságának nyilvános tisztelete, ami ugyan már régóta ismert volt, de most abban a formában valósul meg, amit az Úr kívánt. Jézus legédesebb nevének napja sok rendkívüli kegyelemre emlékeztet engem.

864   1.3. A mai nap meglátogatott a kórházat ellátó Kongregáció fônöknôje egyik nôvérükkel.[278] Sokáig beszélgettünk lelki dolgokról. Láttam, hogy nagyon aszkéta lélek, ezért beszélgetésünk kedves volt Isten elôtt.

Ma egy hölgy jött hozzám. Láttam, hogy szenved -- nem annyira testileg, mint lelkileg. Ahogy tudtam, vigasztaltam, de szavaim nem voltak elegendôk. Szegény árva volt, lelke telve keserûséggel és fájdalommal. Egészen megnyílt elôttem, mindent elmondott. Láttam, (242) hogy itt hatástalanok az egyszerû, vigasztaló szavak. Buzgón imádkoztam az Úrhoz ezért a lélekért. Felajánlottam részére az én örömömet, hogy Isten vegye el tôlem, s adja neki az én összes örömérzésemet. Meghallgatta az Úr imámat, részemre csak az a vigasz maradt, hogy a leány megvigasztalódott.

865   Imaóra. Elsô vasárnap. Az ima alatt oly erôs késztetést éreztem a cselekvésre,[279] hogy elsírtam magamat. Azt mondtam az Úrnak: ,,Jézus, ne késztess engem a tettekre, hanem világosítsd meg azokat, akikrôl tudod, hogy késleltetik mûvedet.'' S ezeket a szavakat hallottam: ,,Leányom, légy nyugodt, már nem tart soká.''

866   A vesperás alatt hallottam: ,,Leányom, meg akarok pihenni szívedben, mert ma sok lélek kivetett a szívébôl. Halálos szomorúság ez számomra.'' Igyekeztem megvigasztalni az Urat, ezerszer is felajánlottam Neki szeretetemet. Lelkemben utálatot éreztem a bûn iránt.

867   (243) + Szívemet állandó keserûség tölti el, mert el akarok már jutni Hozzád az élet teljességére. Ó, Jézus, olyannak látom ezt az életet, mint egy szörnyû vadont. Ez a föld nem nyújt táplálékot sem a szívem, sem a lelkem számára, csak Utánad epedek, ó, Uram. Itt hagytad nekem a Szent Ostyát, ó, Uram, de Ez csak még jobban lángra gyújtja vágyamat Utánad, örök Isten, Teremtôm. Jézus, egyesülni kívánok Veled, hallgasd meg jegyesed sóhaját! Ó, hogy szenvedek attól, hogy még nem tudok Veled egyesülni, de legyen meg a Te akaratod!

868   1937.1.5. Ma este megláttam egy papot, akinek szüksége volt imára egy bizonyos ügyet illetôen. Buzgón imádkoztam érte, mert ezt az ügyet én is nagyon szívemen viselem. Köszönöm, Jézus, jóságod.

869   Jézusom, irgalom! Fogd át a világot, s engem ölelj a Szívedre... Engedd meg a lelkemnek, hogy megpihenhessen kifürkészhetetlen irgalmad tengerében!

870   (244) 1937.1.6. Ma, a szentmisén öntudatlanul elmerültem Isten végtelen fölségében. Az isteni szeretet egész felsége árasztotta el a lelkemet. Ebben a rendkívüli pillanatban felismertem, mennyire leereszkedett hozzám Isten, az urak Ura. -- Ki vagyok én, nyomorúság, hogy velem így érintkezel? Az ámulat, amely e különleges kegyelem után elfogott, egész nap élénken élt bennem. Kihasználtam ezt az Úrtól kapott bizalmas kapcsolatot, s az egész világért könyörögtem Hozzá. Ezekben a pillanatokban úgy érzem, hogy az egész világ függ tôlem.

871   + Mesterem, alakítsd úgy a szívemet, hogy senkitôl se várjak segítséget. Inkább én törekedjek arra, hogy másoknak segítsek, s vigaszt, enyhülést adhassak. Szívem mindig nyitva áll mások szenvedése elôtt. Sohasem zárom be szívemet mások szenvedése elôtt, még ha egyesek gúnyosan lelki szemétládának tartanak is, ahova mindenki bedobhatja (245) személyes szenvedéseit. -- Azt mondtam erre, hogy szívemben mindenkinek helye van, nekem pedig ezért Jézus Szívében. Szeretetemre irányuló megjegyzések nem zárják be szívemet. Lelkem ezen a ponton mindig nagyon érzékeny. Egyedül Jézus ébreszti fel bennem a felebaráti szeretetet.

872   1.7. A szent óra alatt Jézus megengedte, hogy megízleljem szenvedését. Részem volt a szenvedés keserûségében, amely lelkét elárasztotta. Megértette velem, hogy a kínok, a szárazság, a kísértések ellenére a léleknek hûen kell imádkoznia, mert sokszor éppen az ilyen imától függ Isten nagy terveinek megvalósítása. Ha azonban nem tartunk ki az ilyen imában, keresztezhetjük mindazt, amit Isten általunk vagy bennünk akart véghezvinni. Minden lélek jegyezze meg a következô szavakat: ,,Nehéz helyzetben tovább imádkozott.'' Az ilyen imát annyira meghosszabbítom, amennyire módomban áll, s amennyire összhangban áll kötelességeimmel.

873   (246) 1.8. Péntek reggel, midôn a kápolnába mentem a szentmisére, a járda közepén hirtelen megpillantottam egy borókabokrot s benne egy félelmetes macskát, mely gonoszul nézett rám, s elállta a kápolnába vezetô utat. Jézus nevének sóhajtására eltûnt mindez. Az egész napomat a haldokló bûnösökért ajánlottam fel. A szentmise alatt különlegesen éreztem az Úr Jézus közelségét. A Szentáldozás után nagy bizalommal tekintettem az Úrra, s azt mondtam Neki: ,,Jézusom, úgy szeretnék valamit mondani Neked.'' -- Ô szeretettel nézett rám, s kérdezte: ,,És mit kívánsz mondani nekem?'' -- ,,Jézusom, felfoghatatlan irgalmadra kérlek, hogy minden ma meghaló lélek meneküljön meg a pokol tüzétôl, még ha a legnagyobb bûnösök lennének is. Ma péntek van, keserves kereszthalálod emléknapja, mivel irgalmad felfoghatatlan, az angyalok nem fognak csodálkozni ezen.'' -- Jézus Szívére ölelt, s azt mondta: ,,Szeretett leányom, (247) jól megismerted irgalmam mélyét. Megteszem, amit kérsz, de szüntelenül egyesülj haldokló szívemmel, s nyújts elégtételt igazságosságomnak. Tudd, hogy nagy dolgot kértél tôlem, de látom, hogy ezt az irántam érzett tiszta szereteted diktálta, ezért teljesítem kérésed.''

874   Mária, Szeplôtlen Szûz, végy engem különös oltalmadba, s óvd meg lelkem, szívem, testem tisztaságát. Te vagy példaképem s életem csillaga.

875   Ma nagy szenvedés ért nôvértársaim látogatásakor. Megtudtam valamit, ami nagyon megsebezte szívem. De uralkodtam magamon, úgyhogy a nôvérek nem vettek észre semmit. A fájdalom jó ideig marcangolta szívemet, de ezt is felajánlottam a szegény bûnösökért. Ó, Jézus, a szegény bûnösökért! Jézus, Erôm, maradj velem, segíts meg...

876   (248) 1937.1.10. Ma kértem az Urat, adjon erôt, hogy reggel elmehessek a Szentáldozásra. Mesterem, kérlek Téged egész szomjazó szívemmel, hogy amennyiben szent akaratoddal megegyezik, adj nekem olyan szenvedést és gyengeséget, amilyet csak akarsz. Egész nap és egész éjjel szeretnék szenvedni, de buzgón kérlek, erôsíts meg arra a pillanatra, amelyben a Szentáldozáshoz kell járulnom. Látod, Jézusom, itt nem áldoztatják meg külön a betegeket. Ha tehát nem erôsítesz meg arra az idôre, amíg lemegyek a kápolnába, hogyan fogadhatnálak Szereteted Titkában? -- Tudod, mennyire vágyódik Utánad a szívem. Ó, édes Jegyesem, mire való ez a sok magyarázkodás? Te tudod, milyen forrón vágyódom Utánad, s ha akarod, megteheted ezt nekem. -- Másnap reggel úgy éreztem magam, mintha teljesen egészséges lennék. Elmaradtak a gyengeségek, ájulások. De amint visszajöttem a kápolnából, azonnal visszatért minden szenvedés és fájdalom, mintha csak vártak volna rám. Én azonban egyáltalán nem féltem tôlük, (249) mert az erôsek Kenyerével táplálkoztam. Bátran nézek mindenre, akár a halál szemébe is.

877   + Ó, a Szent Ostyában rejtôzô Jézus, édes Mesterem és hûséges Barátom! Milyen boldog a lelkem, hogy ilyen barátom van, aki állandóan társam. Bár magányban vagyok, nem érzem egyedül magam. Jézusom -- Szent Ostyám! Mi ismerjük egymást -- s ez elég nekem.

878   1937.1.12. Ma sehogy sem tetszettem a vizitelô orvosnak. Természetesen erôsen szenvedtem, s a lázam is lényegesen emelkedett. Természetesen elrendelte, hogy nem mehetek áldozni mindaddig, amíg a lázam teljesen el nem múlik. Fájt a szívem, de beleegyeztem. Megmondtam azonban, ha nem lesz lázam, akkor elmegyek. Ezt elfogadta. Midôn elment az orvos, így szóltam az Úrhoz: ,,Jézus, most Tôled függ, mehetek-e, vagy sem.'' S tovább már nem gondolkodtam ezen. Azonban állandóan eszembe jutott, hogy Jézus nélkül (250) kell lennem. -- Nem, ez lehetetlen, és nemcsak egy alkalomról van szó, de mindaddig, amíg a láz elmúlik. Este azt mondtam az Úrnak: ,,Uram, ha kedvesek Neked az áldozásaim, alázatosan kérlek, engedd meg, hogy holnap egyetlen fok hôemelkedésem se legyen. Másnap azt gondoltam a lázméréskor: ha csak egy fokkal is magasabb lesz a hômérsékletem a normálisnál, nem kelek fel, mert ez ellenkezik az engedelmességgel. Felemeltem a hômérôt -- semmi láz. Azonnal felkeltem s elmentem áldozni. Midôn bejött az orvos, elmondtam, hogy nem volt lázam, s elmentem áldozni. -- Nagyon csodálkozott. Kértem, ne nehezítse meg az áldozást nekem, mert ez rossz hatással lenne gyógyulásomra. Az orvos ezt válaszolta: ,,Hogy nyugodt legyen a lelkiismeretem, s önt se akadályozzam, nôvér, egyezzünk meg a következôkben: ha szép idô van, s nem esik, és ön, nôvér, jól érzi magát, kérem, menjen. De lelkiismeretesen be kell ezt tartania.'' -- Örültem, hogy az orvos ennyire tekintettel van rám. (251) Látod, Jézus, ami rajtam múlott, azt már megtettem, most Rád számítok, és tökéletesen nyugodt vagyok.

879   Ma láttam P. Andraszt misézni. Átváltoztatás elôtt megpillantottam a kis Jézust. Nagyon vidám volt. Kitárta kis karocskáit. Kis idô múlva már nem láttam semmit. Szobámban voltam és ott mondtam el a hálaadást. Késôbb azt gondoltam: minek örült úgy a Gyermek Jézus? Hiszen nem mindig ilyen vidám, amikor látom. Erre lelkemben azt hallottam: ,,Mert jól érzem magam a szívében.'' Ezen egyáltalán nem csodálkoztam, mert tudom, hogy szívem nagyon szereti Jézust.

880   Továbbra is szoros kapcsolatban állok a haldoklókkal. Ó, milyen felfoghatatlan Isten irgalma! Megengedi, hogy méltatlan imámmal segítsek a haldoklóknak. Amennyire csak lehet, törekedni fogok arra, hogy ott legyek minden haldokló mellett. Bízzatok Istenben, mert jó és felfoghatatlan, az Ô irgalma meghaladja értelmünket.

881   (252) 1937.1.14. Ma bejött Jézus a szobámba. Fényes ruha volt rajta, arany övvel. Egész alakja nagy méltóságot sugárzott, s így szólt: ,,Leányom, miért engeded, hogy aggódó gondolatok kerítsenek hatalmukba?'' -- Azt válaszoltam: ,,Ó, Uram, Te tudod miért.'' -- ,,Miért?'' -- kérdezte újra. -- ,,A mû miatt aggódom. Te tudod, hogy képtelen vagyok megvalósítani.'' -- ,,Miért?'' -- kérdezte ismét. -- ,,Látod, nem vagyok egészséges, nincs képesítésem, nincs pénzem, én vagyok a nyomorúság mélysége, félek érintkezni az emberekkel. Jézus, én csak Téged akarlak. Te megszabadíthatsz ettôl.'' Az Úr így felelt: ,,Lányom, amit mondtál, az igaz. Nagyon nyomorult vagy, és nekem úgy tetszett, hogy épp általad -- ki teljes nyomorúság vagy -- vigyem végbe irgalmasságom mûvét. Ne aggódj, nem hagylak magadra. Tégy meg mindent, amit csak tudsz ebben az ügyben, s mindazt, amit nem vagy képes megtenni, én fogom végrehajtani. Tudod, mire vagy képes -- tedd azt!'' Az Úr nagy jósággal tekintett lényem mélyére. Úgy éreztem, tekintete alatt meghalok az örömtôl. Az Úr eltûnt, s lelkemben öröm, (253) erô, tetterô maradt. Csodálkoztam mégis, hogy az Úr nem akart felmenteni feladatom alól, s nem változtatta meg, amit egyszer megmondott. Minden örömöm mellett megmaradt a fájdalom árnya. Látom, együtt jár a szeretet és a szenvedés.

882   Kevés hasonló jelenésben van részem, gyakrabban érintkezem az Úrral mélyebben. Ilyenkor érzékeim elhalnak, de minden dolog -- bár az érzékek nem fogják fel ôket -- világosabban jelenik meg elôttem, mintha szemeimmel látnám ôket. Az értelem egyetlen pillanat alatt többet fog fel, mint hosszú évekig tartó gondolkodás és elmélkedés folyamán, ez vonatkozhat akár Isten lényére, akár a kinyilatkoztatott igazságokra, akár saját nyomorúságom megismerésére.

883   Ebben -- az Úrral való egyesülésben -- semmi sem áll utamban, sem a felebarátaimmal való beszélgetés, sem bármiféle kötelesség, még ha egész fontos dolgokat kellene is intéznem. Mindez egyáltalán nem zavar; lelkem Istennel van, bensôm telve Istennel, ezért sohasem keresem Ôt (254) önmagamon kívül. Az Úr átjárja a lelkem, akár a nap a tiszta üveget. Anyám ölében sem voltam olyan szoros kapcsolatban vele, mint most Istennel. Ott nem voltam tudatában a dolgoknak, itt azonban a valóság teljessége, s az egység tudata van jelen. Jelenéseim tisztán bensôek. Megérteni sokkal jobban tudom ôket, mint elmondani.

884   Ó, milyen szép a lélek világa! Vele összehasonlítva a külsô élet csak hitvány káprázat, erôtlenség.

885   Jézusom, adj erôt és bölcsességet, hogy képes legyek átjutni e szörnyû vadonon, és szívem türelmesen elviselhesse az Utánad való vágyat. Ó, Uram, Szent ámulat fog el, ha érzem, hogy közeledsz hozzám. Te, a félelmetes trónus Ura, leereszkedsz ide a számkivetésbe, egy szegény koldushoz, akinek nyomorúságán kívül nincs semmije, s nem tudlak megvendégelni Téged, Királyom, de Te tudod, hogy szívem minden dobbanásával szeretlek Téged. Leereszkedésed mellett is látom (255) felséges voltodat. Tudom, hogy a Vôlegény szeretetével szeretsz, s ez elég nekem. Bár óriási szakadék választ el minket egymástól, mert Te vagy a Teremtô, én pedig a Te teremtményed. Kapcsolatunkat csak a szeretet magyarázza meg, ezen kívül minden felfoghatatlan. Egyedül a szeretet érteti meg a bizalmasságot, mellyel Te viseltetsz irántam. Ó, Jézus! Megrémít a Te nagyságod. Állandó félelemben és rémületben lennék, ha Te magad meg nem nyugtatnál. Minden közeledésedkor képessé teszel a Veled való érintkezésre.

886   1937.1.15. Nem férkôzhet be szomorúság abba a szívbe, amely szereti Isten akaratát. Isten után vágyódó szívem érzi a számkivetés egész nyomorúságát. Bátran haladok hazám felé -- bár sebesek lesznek lábaim ezen az úton. Megerôsít Isten akarata, ez az én táplálékom. Támogassatok, mennyország boldog lakói, hogy nôvéretek ne fáradjon el az úton. Rémes körülöttem a pusztaság, de felemelt homlokkal megyek, s a napba nézek -- azaz Jézus irgalmas Szívébe.

887   (256) 1937.1.19. Életem most Isten csendes tudatában folyik. Belôle él hallgató lelkem, s ez a tudatos isteni élet lelkemben a boldogság és erô forrása. Lelkem mélyén kívül, ahol Isten él, nem keresek boldogságot. Ennek állandó tudatában vagyok. Szinte kényszert érzek, hogy másoknak adjam magam, felfedeztem lelkemben a boldogság forrását, s ez az Isten. Ó, Istenem, látom, hogy mindent betölt az Isten, ami körülöttem van, fôleg a lelkemet, amelyet Isten kegyelme ékesít. Már most megkezdem azt, amivel az öröklétben élni fogok.

888   A hallgatás olyan erôteljes beszéd, amely felér az élô Isten trónjáig. Ez az Ô beszéde, bár titkos, de hatalmas és élô.

889   Jézusom, Te tudatod, s megérteted velem, miben áll a lélek nagysága: nem a nagy cselekedetekben, hanem a nagy szeretetben. A szeretet adja az értéket, s ez teszi tetteinket naggyá, még ha önmagukban cselekedeteink kicsinyek és hétköznapiak is. A szeretet révén tetteink Isten elôtt nagyok, erôsek és hatalmasok (257) lesznek.

890   A szeretet titok, mely mindent, amit megérint széppé és Istennek tetszôvé változtat. Isten szeretete szabaddá teszi a lelket. -- Olyan, mint egy királynô, aki nem ismeri a szolgaság kényszerét. Mindenhez nagy lelki szabadsággal lát hozzá, mert a benne élô szeretet készteti tettre. Minden, ami körülveszi a lelket, azt sugallja számára, hogy egyedül Isten méltó a szeretetére. Egy Istent szeretô és Benne elmerülô lélek kötelességeit ugyanazzal a lelkülettel végzi, amellyel a Szentáldozáshoz járul. A legegyszerûbb cselekedetét is nagy gonddal végzi, Isten szeretô szeme elôtt. Nem zavarja meg, ha kis idô múlva kiderül, hogy amit tett, nem sikerült. Nyugodt marad, mert cselekedetét végezve mindent megtett, ami módjában állt. Ha elveszíti az élô Isten jelenlétét, amelyet majdnem állandóan élvez, azon igyekszik, hogy az élô hitbôl éljen. Lelke megérti, hogy vannak nyugalmas, és vannak harcos idôszakok. Akaratával állandóan Istennél tartózkodik. Lelke, akár egy harcban kipróbált lovag, távolból észreveszi, hol rejtôzik az ellenség, s harcra készen (258) áll. Tudja, hogy nincs egyedül -- Isten az ereje.

891   1937.1.21. Ma kora reggel óta csodálatosan egy vagyok az Úrral. Este meglátogatott a kórház papja. Beszélgetés közben megérzem, hogy lelkem kezd elmerülni Istenben, s lassan elveszítem környezetem érzékelését. Buzgón kértem Jézust: ,,Kérlek, add meg, hogy tudjam folytatni a beszélgetést!'' Megkaptam, hogy akadálytalanul tovább beszélgethettem a káplánnal, de adódott pillanat, amikor nem értettem meg, mit mond. Hallottam a hangját, de nem voltam képes megérteni, amit beszél. Elnézését kértem, amiért nem értem, amit mond, annak ellenére, hogy hallom a hangját. Ez az Istennel való kegyelmi egyesülés pillanata, mely nem tökéletes ugyan, mivel az érzékek sem mûködnek tökéletesen a külvilágban. Ez az állapot nem teljes elmerülés Istenben, mert akkor az érzékek teljesen kikapcsolódnak, ahogy az gyakran megtörténik. Az ember se nem hall, se nem lát. -- A lélek szabadon elmerül Istenben. Ha ez a kegyelem ér, egyedül szeretek lenni. Kértem Jézust, ilyenkor mentsen (259) meg a teremtmények tekintetétôl. Valóban nagyon szégyelltem magam ez elôtt a pap elôtt. Késôbb megnyugodtam, amikor a szentgyónásból valamennyire megismerte a lelkemet.

892   Ma lélekben megmutatta nekem az Úr az Isteni Irgalom kolostorát. Mély lelkiség lakozott benne, de minden nagyon szegény és szerény volt. Ó, Jézusom, megengeded, hogy lélekben érintkezzem ezekkel a lelkekkel, pedig talán sohase tehetem be ide a lábamat. Legyen áldott a Te neved. Történjék meg a Te akaratod.

893   1937.1.22. Ma péntek van. Lelkem a szenvedések tengerében. Mindent elvettek tôlem a bûnösök, de jól van így, hiszen mindent nekik adtam, hogy ismerjék fel ôk is, hogy Te jó vagy, és határtalanul irgalmas. Én úgyis hûséges maradok Hozzád, úgy napsütésben, mint viharban.

894   Ma úgy döntött az orvos, hogy nem mehetek szentmisére, csupán a Szentáldozásra. Vágyódtam részt venni a szentmisén, de a gyóntatóm is azt mondta az orvossal egybehangzóan, hogy engedelmeskednem kell. ,,Isten azt akarja, nôvér, hogy ön egészséges (260) legyen. Ezért nem szabad semmiféle önmegtagadást végeznie. Legyen szófogadó, s Isten meg fogja jutalmazni.'' -- Éreztem, hogy a gyóntató atya szavai az Úr Jézus szavai, és bár fájt, hogy nem vehetek részt a szentmisén, mert ott azt a kegyelmet kaptam, hogy láthattam a kis Jézust, mégis az engedelmességet helyezem minden elé.

Elmélyedtem az imában, és bûnbánatot tartottam. Hirtelen megpillantottam az Urat, aki így szólt: ,,Leányom, tudd meg, hogy egy engedelmes cselekedettel több tiszteletet tanúsítasz irántam, mint hosszú imádságokkal és önmegtagadásokkal.'' Ó, milyen jó engedelmességben élni, tudva, hogy minden, amit teszek, kedves Istennek.

895   1937.1.23. Ma nem volt kedvem írni, mire meghallottam lelkemben a hangot: ,,Leányom, te nem magadért élsz, hanem a lelkekért. Írj az ô hasznukra. Tudod, hogy a gyóntatóid már oly sokszor megerôsítették az írásra vonatkozó akaratomat. Te tudod, mi kedvesebb nekem. Ha kételkedsz szavaimban, tudod, kit kell megkérdezned. -- Megadom neki a világosságot, hogy az én dolgomban helyesen ítéljen; szemem ôrködik felette. Leányom, olyan légy hozzá, mint egy gyermek. Tele egyszerûséggel és ôszinteséggel. Véleménye legyen fölötte az én kívánságaimnak is. Ô majd az én akaratom szerint fog vezetni téged. Ha nem engedi követni kívánságaimat, akkor is maradj nyugodt. Nem foglak emiatt számon kérni. Ez az ügy kettônk dolga. Az enyém és az övé. A te dolgod -- az engedelmesség.''

896   1937.1.25. Ma lelkem keserûségbe merült. Ó, Jézus, ó, Jézusom, mindenki hozzáönthet ma keserû kelyhemhez, akár barát, akár ellenség az illetô. Mindenkinek szabad fájdalmat okoznia nekem, s Te, Jézusom, köteles vagy nekem erôt adni ezekben a nehéz percekben. Szent Ostya! Erôsíts meg, és zárd le ajkaimat, hogy ne zúgolódjak és ne panaszkodjam. Ha hallgatok, tudom, hogy gyôzni fogok.

897   (262) 1937.1.27. Egészségemben lényeges javulást érzek. Jézus a halál kapujából kivezetett az életbe. Nem sok hiányzott már, hogy meghaljak, s íme az Úr megajándékozott újra a teljes élettel. Majdnem teljesen egészséges vagyok, bár még a szanatóriumban kell maradnom. Látom, még nem teljesedett be bennem az Isten akarata, ezért kell még élnem. Hiszen tudom, ha már mindent teljesítettem, amit Isten itt a földön részemre elgondolt, nem fog sokáig számûzetésben hagyni, mivel az én otthonom az ég. Ám mielôtt hazamegyünk, teljesítenünk kell Isten akaratát itt a földön. Ez azt jelenti -- állnunk kell a megpróbáltatásokat és a harcokat.

898   Ó, Jézusom, ha már újra visszaadod az egészséget és az életet, adj erôt is harcolni. Nélküled semmit sem tudok tenni. Adj erôt, mert Te mindent megtehetsz, látod, egy gyenge gyermek vagyok, s azt is, mire vagyok képes.

Ismerem irgalmad egész hatalmát, s bízom abban, hogy mindent megadsz, amire szüksége van gyenge gyermekednek.

899   (263) Mennyire vágytam a halált! Nem tudom, érzek-e még az életben ekkora vágyat Isten után. Voltak pillanatok, amikor a vágytól eszméletemet veszítettem. Ó, ha az ember ismeri az eget, mily rút a föld. Kényszeríteni kell magam, hogy éljek. Ó, Isten akarata, te vagy táplálékom!

900   Ó, egyhangú élet, tele félreértésekkel. Gyakorlom a türelmet, s ebbôl tapasztalat származik; sok mindent megértek, és tanulok naponta, s látom, milyen keveset tudok, és magatartásomban is folytonosan hibákat fedezek fel. Ez nem kedvetlenít el, inkább hálát adok Istennek, hogy megvilágosítja önismeretemet.


2. füzet -- 901--1000
Napló -- 2. füzet	901--1000

901   + Van egy bizonyos személy, aki sok türelmet kíván tôlem. Sok idôt kell rááldoznom. Ha vele beszélek, érzem hogy hazudik, éspedig folyamatosan. Mivel távoli dolgokról beszél, nincs módom ellenôrizni a valóságot. Így folytatja hazugságait. Meg vagyok gyôzôdve róla, hogy abban, amit mond, (264) nincs semmi igazság. Közben elfogott a kétség, hátha én tévedek, s ô mond igazat. Kértem Jézust, adjon jelet a következôképpen. Ha valóban hazudik, vallja be ô maga, éspedig valami olyan dologban, amirôl én úgy gondolom, hogy nem igaz. Ha pedig igazat beszél, vegye el Jézus lelkembôl a gyanút. Nemsokára jött az illetô, s azt mondta: ,,Bocsásson meg, nôvér, de én ebben és ebben a dologban hazudtam.'' -- Megértettem, hogy bensô megérzésem ezzel a személlyel kapcsolatban nem vezetett félre.

902   1937.1.29. Ma elaludtam. Kevés idôm maradt, hogy el ne késsem a Szentáldozásról, mert a kápolna a mi osztályunktól[280] elég távol van. Mikor kiléptem, térdig ért a hó. Mire azonban végiggondoltam, hogy az orvos nem engedte volna meg, hogy ebben a hóban elmenjek, már az Úrnál (265) voltam a kápolnában, megáldoztam, s azonnal visszatértem. Hallottam a hangot: ,,Leányom, pihend ki magad szívemen, ismerem erôfeszítéseidet.'' Lelkem nagyon örül, ha Istenem Szívén nyugodhat.

1937.1.30. Egynapos lelkigyakorlat

903   Mindjobban megismerem Isten nagyságát, és végtelenül örülök Neki. Szívem mélyén folyamatosan Vele vagyok. Legkönnyebben saját lelkemben találom meg Ôt.

904   Az elmélkedés alatt e szavakat hallottam: ,,Leányom, legnagyobb tiszteletet azzal tanúsítasz irántam, ha türelmesen követed akaratomat. Ezáltal oly nagy érdemet nyersz, amelyet sem böjttel, sem önmegtagadásokkal nem érnél el. Tudd meg, leányom, ha akaratodat az enyém alá rendeled, nagy tetszésemet találom benned. Kedves nekem ez az áldozat, édességgel teljes, és ereje van...''

905   (266) + Lelkiismeret-vizsgálat: Továbbra is ugyanaz -- Egyesülés az irgalmas Jézussal. Gyakorlat: Belsô csend, vagyis a hallgatás szigorú betartása.

906   + Nehéz pillanataimban fel fogok nézni a keresztre feszített Jézus csendes Szívére, a feltörô lángok között pedig Irgalmas Szívébôl a harchoz erô és hatalom áramlik belém.

907   Különös dolog, hogy most, télvíz idején egy kis kanári száll az ablakomhoz, és csodálatosan énekel. Meg akartam bizonyosodni, hogy nem valamely kalitkából szállt-e ki, a közelbôl, de sehol sincs ilyen, még a második osztályon sem. Egy másik páciens is hallotta, de csak egyszer, és csodálkozott, hogy dalolhat ilyen fagyban kinn egy kanári.

908   + Ó, Jézusom! Mennyire sajnálom a szegény bûnösöket. Adj nekik bûnbánatot és fájdalmat. Emlékezz keserves kínszenvedésedre! -- Ismerem végtelen irgalmadat, s nem tudom elviselni, hogy egy lélek, aki oly sokba került Néked, elvesszék. Jézus, adj nekem (267) bûnös lelkeket, hadd pihenjék irgalmad bennük. Végy el tôlem mindent, s adj nekem lelkeket! Szeretnék áldozati ostya lenni a lelkekért. Testi burkom rejtse el áldozatomat, mert a Te Legszentebb Szíved is rejtve van az ostyában -- hiszen élô áldozat vagy.

Formálj magaddá, ó, Jézus, hogy élô, Neked tetszô áldozattá váljak! Minden pillanatban elégtételt akarok nyújtani Neked a szegény bûnösökért. Testem leple elrejti lelkem áldozatát. Emberi szem nem látja azt, ezért tiszta s Neked tetszô. Ó, Teremtôm! Nagy Irgalom Atyja, bízom Benned, mert Te magad vagy a jóság. -- Lelkek, ne féljetek Istentôl, hanem bízzatok Benne, mert jó, és irgalma örökké tart.

909   + Szívem lakhelyén az Úr és én jól ismerjük egymást. Igen, jelenleg én fogadlak Téged szívem hajlékába, de közeleg az idô, amikor Te hívsz engem a Te házadba, melyet részemre a világ kezdetétôl elôkészítettél. Ó, mi vagyok én Veled szemben, Uram.

910   (268) Az Úr egy részemre ismeretlen világba vezet. Megismertet nagy kegyelmével, de én félek tôle. Amennyiben hatalmamban áll, nem engedek befolyásának mindaddig, amíg lelkiatyám nem világosít fel, miféle kegyelem is ez.

911   Az egyik pillanatban egész lényemet átjárta Isten jelenléte, s az Ô lényegének felismerésében értelmem különlegesen megvilágosodott; megismertette velem saját bensô életét. Lélekben láttam a Három Isteni Személyt, de egy a Lényük. Ô egyedüli, egy, egyetlen, de három Személyben. Közülük egyik sem kisebb vagy nagyobb a másiknál. Sem szépségben, sem szentségben nincs köztük különbség, mert egyek. Egyek, abszolút egyek. Isten szeretete hozta ezt tudomásomra, s egységbe olvasztott önmagával. Ha az egyik Isteni Személlyel összekapcsolódtam, a második, ill. a harmadik Személyhez is kapcsolódtam, mert ha egyik Személlyel összeolvadunk, akkor összekapcsolódunk a másik két Személlyel is -- ugyanúgy, mint az elsôvel. Egy az akaratuk, egy az Isten, bár Személyében Hármas. Ha a lélek a három Személy közül az egyikkel érintkezik, (269) úgy egy akaratuk miatt összekapcsolódik mind a hárommal, s megtelik azzal az örömmel, amely a Legszentebb Háromságból árad. Ezzel a boldogsággal táplálkoznak a szentek. Az a boldogság, amely a Legszentebb Háromságból buzog, boldogít minden teremtményt. Élet fakad belôle, ami éltet, s életet ad. Belôle veszi kezdetét minden élet. Ebben a pillanatban olyan isteni boldogságot érzett a lelkem, amit nagyon nehéz kifejeznem.

912   Hirtelen megfogalmazott szavakat hallottam. Ezek a következôk voltak: ,,El akarlak jegyezni!'' Lelkemet félelem járta át, mégis nyugodtan átgondoltam, miféle eljegyzés lehet ez? Bár minden alkalommal elfog a félelem, mégis béke van a lelkemben. Egy magasabb erô ôrzi meg ezt bennem.

Hiszen az örök fogadalmon már túl vagyok, s ezt egészen ôszinte akarattal tettem le. És továbbra is azon gondolkodom, mit jelent a hallott kijelentés. Úgy érzem, s azt gyanítom, hogy egy egészen különös kegyelemrôl van szó. Míg ezen gondolkozom, elalélok az Isten utáni vágytól, de ebben az öntudatlanságban értelmemet világosság és fény járja át. Ha Vele (270) egyesülök, szinte ájult vagyok a boldogságtól, de értelmem minden zavar nélkül tiszta és világos. -- Uram, Te leereszkedsz fenségedbôl, hogy egy szegény teremtménnyel lépj kapcsolatba. Köszönöm Neked, ó, Uram, ezt a nagy kegyelmet, mely képessé tesz érintkezni Veled. A neved, Jézusom, gyönyörûség számomra. Messzirôl felismerem Szerelmemet, és vágyódó lelkem karjaiban nyugalmat talál. Nem tudok élni Nélküle. Szívesebben vagyok Vele kínban, szenvedésben, mint Nélküle mennyei gyönyörben!

913   1937.2.2. Ma már kora reggel óta lelkemet isteni áhítat járja át. A szentmise alatt úgy gondoltam, látni fogom a kis Jézust, akit már többször láttam ilyenkor. Ma azonban a szentmisén a megfeszített Jézust láttam. A keresztre volt szegezve, nagy kínok közt. Lelkemet és testemet átjárta Jézus szenvedése, láthatatlanul ugyan, de hasonlóan fájdalmasan. Ó, milyen félelmetes titkok mennek végbe a szentmisén.

914   Nagy titok megy végbe a szentmisén. (271) Milyen áhítattal kellene odafigyelnünk és részt vennünk Jézus halálában. Egy nap majd megtudjuk, mit tesz értünk Isten minden szentmisében, s milyen nagy adományt készít benne részünkre. Egyedül isteni szeretete tudta kigondolni ezt nékünk. Ó, Jézus, milyen nagy fájdalom járja át lelkemet, amikor látom, hogy mily édesen és erôsen árad Belôled az élet forrása minden lélek számára -- s mégis, önhibájukból mennyi hervadt, kiszáradt lelket látok. Ó, Jézusom, hass oda, hogy irgalmad hatalma elérje ezeket a lelkeket is!

915   + Ó, Mária, ma szörnyû tôr[281] járta át a Te szent lelkedet! Istenen kívül senki se tud szenvedésedrôl. Bátor lelked nem törik össze, mert Jézussal van. Édes Anyám! Egyesítsd lelkemet Jézussal, mert csak így tudok kitartani, és áldozataim is csak a Jézussal történô egyesülésben lesznek kedvesek Isten elôtt. Édes Szûzanyám, taníts meg a bensô életre, hogy a fájdalom tôre ne törhessen meg. Ó, tiszta Szûz, önts szívembe bátorságot, s védd meg, kérlek!

916   (272) + Rendkívüli részemre a mai nap, mert bár sok szenvedés ért, lelkemet mégis nagy öröm tölti el. A szomszédos magánszobában feküdt egy súlyosan beteg zsidó nô. Három nappal ezelôtt meglátogattam. Fájt a lelkemnek, hogy hamarosan meg kell halnia anélkül, hogy a keresztség kegyelme megtisztítaná a lelkét. Beszéltem az ápolónôvel, ha elérkezik az utolsó perce, keresztelje meg. De nehézséget okozott, hogy hittestvérei mindig körülötte voltak. Éreztem a sugallatot lelkemben, hogy imádkoznom kell a kép elôtt, amelyet Jézus kívánságára festettek meg. Van egy kis füzetem, melynek borítóját a kép másolata díszíti. Azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, Magad mondtad nekem, hogy a kép révén sok kegyelmet fogsz adni. Most arra kérlek, add meg ennek a zsidó nônek a szent keresztség kegyelmét. Nem fontos, hogy ki fogja megkeresztelni. Az a fontos, hogy meg legyen keresztelve.'' -- E szavak után csodálatosan megnyugodtam, s egész biztos voltam abban, hogy a nehézségek ellenére lelkére fog folyni a szent keresztség vize. Éjjel, (273) midôn nagyon rosszul lett, háromszor is felkeltem miatta, hogy alkalmas pillanatban közvetíthessem részére a kegyelmet. Reggel látszólag jobban lett, de délután már közeledett utolsó órája. Az ápolónôvér azt mondta, nehéz lesz megkeresztelni, mert vannak nála emberek. Elérkezett a pillanat, amikor a beteg kezdte elveszíteni az eszméletét. Egyik orvosért futott, a másik máshová, hogy megmentse a beteget. Így történt, hogy a beteg egyedül maradt. Így aztán az ápolónôvér szépen megkeresztelhette. Mielôtt mindenki visszajött, már szép volt a lelke. Isten kegyelmével ékes. Majd azonnal elkezdett haldokolni. Rövid ideig tartott a haláltusa, mintha csak elaludt volna. Hirtelen megláttam a lelkét, amint csodás szépségben az ég felé szállt. Ó, milyen szép is a lélek a megszentelô kegyelemben! Örültem hogy ilyen nagy kegyelmet nyertem a kép elôtt e lélek számára.

917   Mily nagy az Isten irgalma! Dicsérje minden lélek! Ó, Jézus, ez a lélek az egész örökkévalóság alatt irgalmad himnuszát fogja zengeni. (274) Ezt a hatást, ami a mai napon ért, soha nem fogom elfelejteni. Ez már a második nagy kegyelem, amit ebben a kórházban ez elôtt a kép elôtt elnyertem.

Ó, mily jóságos s könyörületes az Úr! Jézusom, köszönöm Neked ezeket a kegyelmeket.

918   1937.2.5. Ó, Jézusom, mindenek ellenére egyesülni akarok Veled. Jézus, ha lehetséges, végy magadhoz engem, mert úgy érzem, meghasad a szívem az Utánad való vágyakozástól.

Ó, mennyire érzem, hogy számûzetésben vagyok. Mikor leszek már Atyám házában, ahol az a boldogság tölt el, amely a Legszentebb Háromságból sugárzik. De ha az az akaratod, Uram, hogy még éljek és szenvedjek, akkor kívánom, amit részemre szántál; tarts itt a földön, amíg Neked tetszik, akár a világ végéig. Ó, Uram akarata, légy gyönyörûségem és lelkem elragadtatása. Bár a föld annyira benépesült, én mégis egyedül érzem magam, s a föld számomra szörnyû pusztaság. Ó, Jézus, Jézusom, Te ismered szívem lángolását. Egyedül Te tudsz, ó, Uram, betölteni engem.

919   (275) + Ma figyelmeztettem egy hölgyet, ne ácsorogjon férfiakkal órák hosszat a folyosón, mert ez nem illik tisztességes lányokhoz. Elnézést kért, s megígérte, hogy megjavul. Beismerte balgaságát, és még sírt is. Mialatt néhány szóval beszéltem néki az erkölcsrôl, minden férfi odajött a terembôl, s hallgatták oktatásomat. A zsidók kicsit magukra is vették. Késôbb valaki említette, hogy a falhoz tapasztották a fülüket s figyelmesen hallgattak. Valahogy megéreztem ezt a hallgatózást, de mondtam, amit mondanom kellett. Itt oly vékonyak a falak, hogy még a halk beszéd is áthallatszik.

920   + Van itt valaki, aki valamikor nálunk volt növendék. Vele gyakran gyakorolnom kell a türelmet. Naponta néhányszor felkeres. Minden látogatása kimerít, de tudom, hogy az Úr küldte nekem ezt a lelket. Dicsérjen Téged minden, ó, Uram! A türelem is Isten dicsôségét szolgálja. Ó, milyen szegények a lelkek!

921   (276) 1937.2.6. Ma így beszélt hozzám az Úr: ,,Leányom, azt mondják, hogy nagyon egyszerû vagy. Miért nem mondasz el hát nekem mindent, ami téged érint -- még a legkisebb részleteket is? Mondj el mindent, ezzel nagy örömet okozol nekem.'' -- Azt feleltem: ,,Hiszen Te úgyis tudsz mindent, Uram.'' Erre Jézus azt felelte: ,,Igen, mindent tudok, de te ne mentegetôzz ezzel, hanem beszélj velem mindenrôl egy gyermek egyszerûségével, mert fülem és szívem hozzád hajlik, s a beszéded kedves nekem.''

922   + Mikor elkezdtem ezt a nagykilencedet három szándékra, megpillantottam egy kis bogarat a földön. Azt gondoltam: ,,Hogy kerül ez ide tél közepén? Erre ezt a választ hallottam: ,,Látod, én még rá is gondolok, s életben tartom, pedig mi ez hozzád képest? Miért aggályoskodik a lelked akár egy percre is?'' Kértem az Úr elnézését. Jézus azt akarja, maradjak mindig gyermek, aki Rábízza minden gondját, s vakon követi szent akaratát. Ô mindent magára vett.

923   (277) 1937.2.7. Ma így szólt hozzám az Úr: ,,Tökéletes és egészen elégô áldozatot kívánok tôled -- akaratod áldozatát. Ezzel az áldozattal nem hasonlítható össze semmilyen más. Magam irányítom az életedet, és mindent úgy rendezek el, hogy folytonos áldozat légy, és állandóan akaratomat tedd. S hogy ezt az áldozatot beteljesítsd, egyesülni fogsz velem a kereszten. Tudom, mit bírsz el. Sok dolgot egyenesen magam kívánok majd tôled, de kivitelezésüket késleltetem, s másoktól teszem függôvé. De amit az elöljárók nem érnek el, azt közvetlenül magam fogom a lelkedben végbevinni. Így lelked legtitkosabb mélységében lesz a tökéletes égô áldozat, méghozzá nem idôlegesen, hanem tudd meg, leányom, hogy ez az áldozat halálodig fog tartani. De van idô, amikor én, az Úr, minden kívánságodat teljesítem. Kedvemet találom benned, mint élô szent ostyában. Ne rémítsen el semmi, én veled vagyok!''

924   Ma levelet[282] kaptam a fônöknôtôl, melyben megtiltotta, hogy a haldoklók mellett lehessek. Így magam helyett az engedelmességet küldöm a haldoklókhoz, hogy lelküket támogassa. (278) Ez Isten akarata, s elegendô nekem. Amit most nem értek, késôbb majd megtudom.

925   1937.2.7. Ma erôsebben imádkoztam, mint bármikor a Szentatya szándékára, és három papért,[283] hogy sugallja nekik az Úr, amit tôlem kíván, mert ennek a megvalósítása tôlük függ. Ó, mennyire megörültem, hogy a Szentatya egészsége megjavult. Ma hallgattam, miként beszélt az Eucharisztikus Kongresszuson,[284] s lélekben odamentem, hogy részesüljek apostoli áldásában.

926   1937.2.9. Húshagyókedd. A farsang utolsó két napján nagyon sok vétket és büntetést ismertem meg. Az egyik pillanatban megmutatta az Úr a világnak ezen a két napon elkövetett minden vétkét. Elaléltam a rémülettôl, s bár ismerem Isten irgalmának teljes mélységét, mégis csodálkoztam, hogy még tûri az emberiség létezését. Az Úr tudatta velem, hogy kik tartják fenn a világot. Ezek a választott lelkek. Ha betelik a választott lelkek száma, megszûnik a világ.

927   Ezen a két napon a Szentáldozást (279) engesztelésül ajánlottam fel. Azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, ma mindent a bûnösökért ajánlok fel. Igazságosságod csapása engem sújtson, és az irgalmasság tengere jusson a bûnös lelkeknek.'' -- Az Úr meghallgatta kérésemet. Sok lélek megtért az Úrhoz, de én haldokoltam Isten irgalmasságának súlya alatt. Éreztem, hogy a felséges Isten haragjának vagyok a tárgya. Estére szenvedéseim olyan belsô elhagyatottságba torkolltak, hogy akaratlanul is jajszavak szálltak fel lelkembôl. Bezárkóztam magánszobámba, s elkezdtem az imaórát, vagyis a szent órát. A belsô elhagyatottság és Isten igazságosságának tapasztalása -- ez volt az imám; s a lelkemben uralkodó fájdalom és jajkiáltás lépett az Úrral való édes beszélgetés helyébe.

928   Hirtelen megláttam az Urat. Szívére ölelt, és azt mondta: ,,Ne sírj, leányom, nem bírom elviselni a könnyeidet. Megadok nekik mindent, amire kérsz, de hagyd abba a sírást!'' Nagy öröm (280) töltött el, s lelkem, mint mindig, elmerült Benne, egyetlen Kincsemben. Ezen a napon többet beszélgettem Jézussal, mert felbátorított jósága.

929   Midôn legédesebb Szívén pihentem, így szóltam Hozzá: ,,Jézusom, annyi mondanivalóm van Neked.'' Jóságosan válaszolt: ,,Beszélj, leányom.'' Elkezdtem kiönteni szívem bánatát, hogy annyira szívemen viselem az egész emberiséget, s hogy nem mindenki ismer Téged, akik meg ismernek, azok sem szeretnek annyira, amennyire méltó vagy rá, hogy szeressenek; látom, milyen rettenetesen megbántanak a bûnösök. Másfelôl látom a hivôk elnyomását és üldözését, fôleg szolgáidét. Sok lélek vakon veti magát a pokol szakadékába. Látod, Jézusom, ezek a fájdalmak mardossák szívemet és csontjaimat, s bár megajándékoztál rendkívüli szereteteddel, szívemet elárasztottad örömöddel; szenvedéseim, melyeket most Neked felsoroltam, nem gyengülnek, inkább még erôsebben (281) átjárják szegény szívemet. Ó, annyira forrón óhajtom, hogy az egész emberiség bizalommal forduljon irgalmadhoz. Csak akkor könnyebbül meg szívem, ha így meglátom Neved dicsôségét. -- Jézus komolyan és érdeklôdve hallgatta végig szívem kifakadását. Úgy tett, mintha nem tudna ezekrôl a dolgokról, így szabadabban szólhattam róluk. Majd így szólt az Úr: ,,Leányom, szíved szava kedves nekem. Az irgalmasság olvasójának imádkozásával közelebb hozod hozzám az emberiséget.'' E szavak után magamra maradtam, de Isten jelenlétét állandóan éreztem lelkemben.

930   + Ó, Jézusom, ha Hozzád jövök, s ha Te töltesz el engem, az a boldogság teljessége számomra, de akkor sem feledkezem el az emberiségrôl. Fel akarom lebbenteni a menny kárpitját, hogy az emberek ne kételkedjenek Isten irgalmában. Pihenésem a Te irgalmad hirdetése. A lelkek akkor adják meg Teremtôjüknek a legnagyobb dicsôséget, ha bizalommal fordulnak Isten irgalmához.

931   (282)	1937.2.10. Ma Hamvazószerda van

Szentmise alatt rövid ideig megéreztem tagjaimban Jézus fájdalmait. A Nagyböjt -- a papi tevékenység különleges ideje. Segíteni kell nekik a lelkek megmentésében.

932   Néhány nappal ezelôtt írtam lelkiatyámnak.[285] Kértem, engedélyezzen számomra a Nagyböjt idejére valamilyen kisebb gyakorlatokat. Mivel az orvos nem engedélyezte számomra a városba utazást, ezért kellett ezt levélben kérnem. Ma már Hamvazószerda van, de még nem kaptam választ. Reggel Szentáldozás után elkezdtem kérni Jézust, világosítsa meg az atyát a választ illetôleg. Lélekben megláttam, hogy az atya nem utasítja el kérésem, s megadja a kért engedélyt. Így teljes nyugalommal elkezdtem azt gyakorolni, amit kértem. Még aznap délután megkaptam az atya levelét (283) benne a gyakorlatra vonatkozó engedéllyel. Rendkívül örültem, hogy a belsô megérzésem megegyezett a lelkiatya véleményével.

933   Lelkemben e szavakat hallottam: ,,Nagyobb jutalmat kapsz az engedelmességedért és a lelkiatyádtól való függésedért, mint a gyakorlatért, melyet folytatni fogsz. Leányom, tudd ezt, és eszerint cselekedj: még a legkisebb dolog is nagy az én szememben, ha magán viseli a lelkiatya iránti engedelmesség pecsétjét.''

934   Kis gyakorlatok a Böjtre. Nagy készségem és vágyódásom ellenére nem tudok szigorú önmegtagadásokat végezni, mint azelôtt, mert az orvos szigorú felügyelete alatt állok. De kis dolgokat mégiscsak tehetek. Utóbbi idôben -- párna nélkül alszom, eltûrök egy kis éhséget, mindennap kitárt karokkal elimádkozom az olvasót, amelyre az Úr tanított; idônként kitárt karokkal imádkozom -- szavak nélkül is. (284) Szándékom: kérni Isten irgalmát a szegény bûnösök részére, a papok számára pedig erôt, hogy fel tudják olvasztani a bûnösök szívét.

935   A haldokló lelkekkel éppoly szoros a kapcsolatom, mint azelôtt. Gyakran segítek egész távoli haldoklóknak. Legnagyobb örömöm az, ha látom, hogy ezekben a lelkekben beteljesedik az irgalmasság ígérete. Hûséges az Úr, amit egyszer megígért -- azt meg is tartja.

936   + A mi osztályunkon fekvô egyik beteg halálán volt. Igen keservesen kínlódott már harmadik napja. Csak alkalmanként tért magához. Az egész terem imádkozott érte. Én is oda akartam menni, de a fônöknô megtiltotta, hogy haldoklóhoz járjak. Így csak a szobámban imádkozhattam érte. Mikor hallottam, hogy még mindig haldoklik, s bizonytalan, mikor jön a vég, valami megmozdult a lelkemben, s azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, ha mindaz, amit teszek, kedves Neked, kérlek, (285) add ennek jeléül, hogy ez a lélek ne kínlódjék, hanem azonnal jusson el az örök boldogságba.'' -- Pár perc múlva megtudtam, hogy oly békésen és hamar elszenderült, hogy még a gyertyákat sem tudták meggyújtani.

937   + Szeretnék még pár szót szólni itt a lelki vezetômrôl. Különös, hogy kevés az olyan pap, aki a lelkekbe erôt, bátorságot és hatalmat tud adni, hogy a lélek kínlódás nélkül tudjon mindig elôrehaladni. Ilyen vezetés mellett még a gyenge lélek is sok dicsôséget tud szerezni Istennek. Felismertem egy titkot ezzel kapcsolatban. Azt ugyanis, hogy a gyóntató, vagyis a lelki vezetô nem hanyagolja el a kis dolgokat sem, amelyeket feltár elôtte a lélek. Ha pedig a lélek látja, hogy ezen kisebb dolgokat is ellenôrzik, lelkesen fogja gyakorolni ôket, s az erényre vezetô legapróbb lehetôséget is ki fogja használni, és a legkisebb hibát is kerülni fogja. -- Ezekbôl a kis építôkövekbôl felépül egy csodálatos lelki szentély. (286) És fordítva: Ha a lélek észreveszi, hogy a lelkiatyja elhanyagolja a kis dolgokat, ô is kezdi majd lebecsülni ôket. Nem számol be róluk a gyóntatónak. Ami még rosszabb, hogy hanyaggá válik a kis dolgokban, s ahelyett, hogy elôrehaladna, lassan hátrafelé megy. A lélek ezt csak akkor veszi észre, ha már komolyabb dolgokba esik, és ilyenkor felmerül a kérdés -- ki a hibás? A lélek vagy a gyóntató, vagyis a lelki vezetô. Itt inkább a lelki vezetôrôl beszélek. Úgy vélem, a hibát a meggondolatlan lelki vezetô terhére kell írni. A lélek csupán annyiban hibás, hogy maga választotta a lelki vezetôjét. A jó lelki vezetô elvezetheti Isten útján a lelket egészen a szentség magaslatára.

938   A léleknek hosszabb ideig forróan kell imádkoznia lelki vezetôért, s kérnie kell Istent, hogy Ô maga válasszon részére megfelelô vezetôt. Ami Istennel kezdôdött -- az isteni lesz, ami pusztán emberi kezdeményezésbôl indul -- az emberi marad. Az Isten az Ô irgalmasságában (287) megsegíti a lelket -- maga választ számára jó vezetôt, a léleknek pedig világosságot ad, hogy felismerje, ki az, aki elôtt ki kell tárulkoznia lelke legtitkosabb mélyéig, ahogyan Jézus elôtt. Ha a lélek jól megfontolja, és megállapítja, hogy mindezt Isten intézte így, buzgón kérjen az Istentôl kellô világosságot is lelki vezetôjének lelke felismerésére. Ne változtassa meg lelki vezetôjét, csak ha erre komoly oka van. Ahogyan a lelki vezetô megválasztása elôtt is sokat és forrón imádkozott Isten akaratának a felismeréséért, úgy akkor is, ha változtatni akar, buzgón kell imádkoznia, a felismerésért, valóban Isten akarata-e, hogy elhagyja a régi vezetôjét, s újat keressen. Ha a változtatással kapcsolatban nem látja világosan Isten akaratát, ne változtasson, mert a lélek egyedül nem sokra megy. A sátán pedig csak arra vár, hogy a szentségre törekvô lélek saját magára hagyatkozzék, mert ebben az esetben szóba sem jöhet, hogy el is jut oda.

939   Egy kivétel van, az, amikor a lelket közvetlenül maga Isten vezeti. De a gyóntató azonnal (288) felismeri, ha a lelket maga Isten vezeti. Isten világosan és érthetôen tudtul adja ezt neki. Az ilyen lelkek a lelkiatya még szigorúbb ellenôrzéseire vannak azonban utalva, mint más lelkek. Ebben az esetben a lelkiatya nem annyira irányít, és nem az utat mutatja, hanem jóváhagyja vagy megerôsíti, hogy az illetô jó úton jár, s jó lélek vezeti. Itt nemcsak szentnek kell lennie a lelkiatyának, de tapasztaltnak s körültekintônek is. Ha a lélek a gyóntató szavát Isten szavainál is fontosabbnak tartja, biztos lehet benne, hogy sem csalódás, sem tévedés nem éri. Az a lélek, aki sugallatait nem veti alá az Egyház, azaz a lelki vezetô szigorú ellenôrzésének, megmutatja ezzel, hogy nem jó lélek vezeti. A lelkiatyának igen elôvigyázatosnak kell lennie e téren, s a lelket próbára kell tennie az engedelmességben. A sátán olykor még az alázat palástjába is bebújik, de az engedelmesség köpenyét nem tudja felölteni. (289) Itt megmutatkozik minden mesterkedése. A lelkiatyának azonban nem kell túlzottan félnie sem egy ilyen lélektôl. Ha Isten rábíz egy ilyen lelket, akkor rendkívüli világosságot is ad a lelkébe, mert különben hogyan tudná megítélni Isten és a lélek között fennálló nagy titkot?

940   Ebben a dologban magam is eleget átszenvedtem, és sok-sok próbán átestem. Amirôl írok, azt magam is tapasztaltam. Sok kilencedet, imát és vezeklést ajánlottam fel, mire Isten küldött egy olyan papot, aki megértette lelkemet. Jóval több szent lélek lenne, ha több tapasztalt és szent lelki vezetô lenne. Sok, ôszintén szentségre törekvô lélek egyedül nem boldogul, s ha a megpróbáltatás ideje jön, letér a tökéletesség útjáról. Ó, Jézusom, adj nekünk buzgó és szent papokat!

941   Ó, nagy a papok méltósága, de nagy a felelôsségük is. Sokat kaptatok, papok, de sokat is fognak számon kérni tôletek...

942   (290) 1937.2.11. Ma péntek van. A szentmise alatt nagy kínokat éreztem a testemben: kezeimen, lábaimon, oldalamon. Ezeket a szenvedéseket a bûnösökért való engesztelésül engedi rám az Úr. Rövid ideig tartanak, de nagyon súlyosak; nem szenvedek többet pár percnél, de a benyomás sokáig tart, és nagyon élénk.

943   + Ma olyan elhagyatottnak érzem magam lelkileg, hogy ezt sehogyan sem tudom megmagyarázni magamnak. Legszívesebben elrejtôznék az emberek elôl, és szünet nélkül sírnék. Senki sem érti meg a szeretettel megsebzett szívet, s belsô elhagyatottságánál senki se tud neki vigaszt nyújtani. Ó, bûnös lelkek, elvettétek tôlem az Urat. De jól van ez így, nagyon jól, tudjátok meg ti is, milyen édes az Úr. A keserûség tengere ömöljék csak a szívembe, Isten minden vigaszát átadtam nektek.

944   + Vannak pillanatok, amikor nem bízom magamban. Mélységesen meg vagyok gyôzôdve saját gyengeségemrôl és nyomorúságomról. Látom, hogy ilyen pillanatokban egyedül Isten (291) végtelen irgalmában bízva tudok kitartani. Türelem, ima és hallgatás -- ezek erôsítik a lelket. Vannak percek, amikor a léleknek hallgatnia kell, mert nem illik ilyenkor a teremtményekkel beszélgetnie, ezek az önmagunkkal való elégedetlenségnek azon pillanatai, amikor a lélek olyan gyengének érzi magát, mint egy kisgyermek. Akkor minden erejével Istenbe kapaszkodik. Ezekben a pillanatokban kizárólag csak a hitbôl élek. Midôn Isten kegyelmébôl újra megerôsödöm, bátrabb vagyok a felebarátaimmal való beszélgetésben és érintkezésben.

945   Este azt mondta az Úr: ,,Pihenj meg a szívemen, gyermekem! Látom, kimerültél a szôlômben való munkától.'' -- Lelkemet eltöltötte Isten öröme.

946   1937.2.12. Ma napsugárként átjár Isten jelenléte. Lelkem annyira vágyódik Isten után, hogy folyton elalélok. Érzem, hogy az örök Szeretet érinti szívemet. Kicsiny mivoltom ezt nem bírja el, (292) ezért alélok el folyton, a bensô erô azonban nagy bennem. A lélek egyenlô akar lenni azzal a Szeretettel, mely ôt szereti. Ezekben a pillanatokban a lélek mélységesen megismeri Istent, s minél jobban megismeri Ôt, annál forróbb és tisztább lesz Iránta való szeretete. Ó, felfoghatatlanok az Istennel érintkezô lélek titkai.

947   Órákig tudok ámulni azon, hogy végtelen Felsége lelkemhez milyen mélyre hajol le. Szüntelen az ámulatom, hogy a legfôbb Úr tetszését találja bennem, s ezt maga mondja nekem. Én pedig még mélyebben belemerülök semmiségembe, mert tudom, mi vagyok magamtól. Be kell azonban vallanom, hogy én is ôrülten szeretem Teremtômet szívem minden dobbanásával, s minden idegszálammal. Lelkem újra és újra öntudatlanul elmerül... Benne. Érzem, hogy semmi sem választhat el az Úrtól, sem ég, sem föld, sem jelen, sem a jövô. Minden változhat, de a szeretet soha, soha, ez mindig ugyanaz marad. (293) Ô, a halhatatlan Uralkodó tudatja velem akaratát, hogy különösen szeressem Ôt, s maga önti lelkembe a képességet arra a szeretetre, amelyet kíván tôlem. Mindjobban elmerülök Benne, és semmitôl sem félek. A szeretet betöltötte egész szívemet. Beszéljenek bár nekem Isten igazságosságáról, s arról, hogy a tiszta lelkek is remegnek Elôtte, eltakarva arcukat, s ezt mondják: Szent, Szent, szüntelenül. S erre azt mondhatják, bizalmas érintkezéseim az Úrral megsértik dicsôségét és fenségét -- ó, nem, nem, még egyszer nem! A tiszta szeretetben minden elfér -- a legnagyobb tisztelet és a legmélyebb imádat is. A szeretet által a legmélyebb békével merül a lélek Istenbe, s ezt kívülrôl semmilyen teremtmény sem tudja befolyásolni. Amit a teremtmények a léleknek Istenrôl mondanak, az halvány árnyék ahhoz képest, amit a lélek bensôleg él át Istennel, s csak csodálkozik azon, hogy egyeseket valakinek Istenrôl szóló beszéde mily elragadtatásba ejt. Hiszen az ilyen léleknek ez a mindennapi kenyere. Tudja, hogy amit szavakkal ki (294) lehet fejezni, az még nem igazán nagy dolog -- tisztelettel meghallgat és elfogad mindent, de neki megvan saját élete Istenben.

948   1937.2.13. Ma a Passió[286] alatt megpillantottam a meggyötört Jézust. Fején töviskoszorú, kezében nádszál. Jézus hallgatott. A zsoldosok versengve fáradoztak kínzásán. Jézus semmit sem szólt, csak rám nézett. Erre a pillantásra megéreztem szörnyû kínjait. Mi még csak nem is sejtjük, mennyit szenvedett értünk Jézus keresztre feszítése elôtt. Lelkem tele van fájdalommal és vágyakozással. Nagy gyûlöletet éreztem lelkemben a bûn iránt. Saját legkisebb hûtlenségem is óriási hegynek tûnik. Önmegtagadással és vezekléssel engesztelek. Ha a meggyötört Jézust nézem, szívem meg akar szakadni, s azon tûnôdöm, mi történik majd a bûnösökkel, ha nem akarnak Jézus szenvedésébôl lelki hasznot meríteni. Jézus szenvedéseiben az irgalom egész tengerét látom.

 +

949   (295)	JMJ	1937.2.12.

+ Isten Szeretete a virág -- irgalma pedig a gyümölcs

Olvassák a kétkedô lelkek ezen sorokat az irgalmasságról, s változzanak bizakodókká![287]

Az Atya ölébôl fakadó Isteni Irgalom -- bízom Benned.

Isten irgalma, Isten legfôbb tulajdonsága -- bízom Benned.

Isten irgalma, felfoghatatlan titok -- bízom Benned.

Isten irgalma, a Szentháromság titkából fakadó forrás -- bízom Benned.

Isten irgalma, kikutathatatlan az angyali és emberi elmék elôtt -- bízom Benned.

Isten irgalma, melybôl minden élet és boldogság fakad -- bízom Benned.

Isten irgalma, mely felér az egekig.

Isten irgalma, csodák és titkok forrása.

Isten irgalma, mely átfogja a világmindenséget.

Isten irgalma, mely leszállt a földre a Megtestesült Ige Személyében.

(296) Isten irgalma, mely Jézus Szívének feltárt sebébôl árad.

Isten irgalma, mely Jézus Szívében lakozol számunkra, de különösen a bûnösök számára.

Isten irgalma, mely megfejthetetlen az Oltáriszentség alapításában.

Isten irgalma, mely megnyilvánult az Egyház alapításában.

Isten irgalma, a keresztség szentségében.

Isten irgalma, kiengesztelôdésünkben Jézus Krisztus által.

Isten irgalma, mely egész életünkben elkísér.

Isten irgalma, mely fôleg halálunk óráján véd meg minket.

Isten irgalma, mely az örök élettel ajándékoz meg minket.

Isten irgalma, mely életünk minden pillanatában mellettünk áll.

Isten irgalma, mely megvéd bennünket a pokol tüzétôl.

Isten irgalma, a megrögzött szívû bûnösök megtérésében.

Isten irgalma, melyet csodálnak az angyalok, s fel nem foghatnak a szentek.

Isten irgalma, kikutathatatlan az isteni titkokban.

Isten irgalma, mely felemel minden nyomorúságunkból.

Isten irgalma, boldogságunk és örömünk forrása.

Isten irgalma, mely bennünket a semmibôl életre hív.

Isten irgalma, mely keze minden mûvét átfogja.

Isten irgalma, mely mindent, ami van, és ami lesz, megkoronáz.

(297) Isten irgalma, melyben mindnyájan elmerülünk.

Isten irgalma, megkínzott szívek édes vigasza.

Isten irgalma, kétségbeesett lelkek egyetlen reménye.

Isten irgalma, szívek pihenôje, rémületben béke.

Isten irgalma, a szent lelkek gyönyörûsége és elragadtatása.

Isten irgalma, reménytelenségben is bizalomra indító.

950   + Ó, örök Isten, akinek irgalma kifürkészhetetlen, s kegyelmének kincse kimeríthetetlen, tekints ránk kegyesen, és gyarapítsd bennünk irgalmadat, hogy nehéz idôkben ne essünk kétségbe, s lelkünkben ne törjünk össze, hanem nagy bizalommal adjuk át magunkat szent akaratodnak, ami maga a szeretet és könyörület.

951   	+Ó, felfoghatatlan, kimeríthetetlen Isteni Irgalom!

Ki tud Téged méltón tisztelni, dicsérni?

Te vagy a mindenható Isten legfôbb tulajdonsága,

A bûnös ember édes reménysége.

Fogjatok össze csillagok, föld és tenger, s hálásan énekeljetek együtt dicsôítô dalt Isten felfoghatatlan irgalmáról!

952   (298) Jézusom, Te látod, hogy szent akaratod a mindenem. Mindegy, mit teszel velem: azt parancsolod, hogy lássak hozzá a mûhöz -- nyugodtan hozzákezdek, bár tudom, hogy nem vagyok rá alkalmas; megparancsolod helyetteseid által, hogy várjak -- hát türelemmel várok; eltöltöd lelkem buzgósággal -- de nem adsz lehetôséget a cselekvésre; magadhoz emelsz az égbe -- de itt hagysz lenn a földön; vággyal töltöd el lelkem Utánad -- de elrejtôzöl elôlem. Haldoklom a vágytól, hogy örökre egyesülhessek Veled -- de nem engeded közelembe a halált. Ó, Isten akarata! Gyönyörûsége és tápláléka vagy lelkemnek. Ha meghajlok Isten akarata elôtt, lelkemet mélységes béke árasztja el.

Ó, Jézusom, Te nem a cselekedet sikeres elvégzését jutalmazod, hanem az ôszinte akaratot és fáradozást. Ezért egészen nyugodt vagyok, még ha fáradozásaim és törekvéseim eredménytelenek is maradnak, vagy sohase teljesülnek. Ha mindent (299) megteszek, ami tôlem telik, a többi nem tartozik rám. Ezért a leghevesebb viharok sem tudják megzavarni békém mélyét. Lelkiismeretemben lakik Isten akarata.

953   + 1937.2.15. Ma kissé hevesebbek voltak szenvedéseim. Nemcsak egész tüdômben érzem a szenvedést, hanem egészen sajátságos módon beleimben is fájdalmakat érzek. Annyit szenvedek, amennyit csak elbír gyenge szervezetem. Mindent a halhatatlan lelkekért, hogy kiesdjem Isten irgalmát a halhatatlan bûnösökre, a papoknak pedig erôt. Ó, mennyire tisztelem a papokat, és esedezem a legfôbb Paphoz: Jézushoz, adjon sok kegyelmet részükre.

954   Ma, a Szentáldozás után, azt mondta az Úr: ,,Leányom, gyönyörûség veled egyesülnöm. A legnagyobb tiszteletet azzal adod meg nekem, ha akaratom alá rendeled magad. Ezáltal az áldások tengerét vonod le magadra. Nem találtál volna nálam különösebb tetszésre, ha nem akaratom szerint élnél.'' -- Ó, édes Vendégem! Érted minden áldozatra kész vagyok, de Te tudod, (300) hogy csupa gyengeség vagyok, Veled mégis mindent meg tudok tenni. Ó, Jézusom, könyörgök Hozzád, maradj minden pillanatban velem.

955   1937.2.15. Ma lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Atyámnak tetszô szent ostya! Tudd meg, leányom, hogy az egész Szentháromság különös tetszését találja benned, mert kizárólag Isten akarata szerint élsz. Semmilyen áldozat sem hasonlítható ehhez.''

956   + E szavak után lelkemben felismertem az isteni akaratot. Ez annyit jelent, hogy -- mindent egy magasabb szempont szerint nézek. Szeretettel fogadok minden eseményt, dolgot, akár kellemes vagy kellemetlen, úgy veszem, mint a mennyei Atya különleges tetszésének jelét.

957   A szeretet oltárán fog égni akaratom tiszta áldozata; s hogy áldozatom tökéletes legyen, buzgón egyesítem Jézus keresztáldozatával. Ha a nagy szenvedések terhe alatt megremeg természetem, s ha ezalatt fizikai és lelki erôim csökkennek, mélyen elrejtôzöm Jézus Szívének nyílt sebében, (301) panasz nélkül hallgatva, mint egy galamb. Legyen minden hajlamom -- még ha az a legszentebb, legszebb, legnemesebb lenne is -- mindig az utolsó helyen, és elsô legyen a Te szent akaratod. Ó, Uram, legkisebb kívánságod drágább nekem, mint az ég minden kincse együttvéve. Tudom jól, hogy nem fognak megérteni a teremtmények, ezért áldozatom még tisztább lesz elôtted, Uram.

958   Néhány napja eljött hozzám valaki, s kérte, imádkozzam szándékára, mert fontos és sürgôs ügyei vannak. Hirtelen megéreztem lelkemben, hogy ez a szándék nem tetszik Istennek. Azt mondtam az illetônek, hogy nem fogok imádkozni erre a szándékra -- imádkozom majd önért, asszonyom, úgy általában. Néhány nap múlva jött az asszony és megköszönte, hogy érte imádkoztam s nem a szándékáért, mert a szándéka tele volt bosszúvággyal valaki ellen, akinek tisztelettel és becsülettel tartozik (304) a 4. parancs értelmében. Jézus megváltoztatta lelkületét, s most maga is belátta hibáját. Csodálkozott azonban, hogy átláttam a titkán.

959   + Ma levelet kaptam Sopocko atyától névnapi jókívánságokkal.[288] Örültem jókívánságainak, de gyenge egészsége szomorúságra hangolt. Belsô felismerés révén már tudtam errôl, de nem akartam elhinni. Most azonban, hogy megírta, hiszem, hogy a többi dolog is, melyekrôl nem írt -- valóság. Tehát belsô felismerésem nem csapott be. Sopocko atya azt tanácsolja, húzzak alá mindent, amirôl tudom, hogy nem tôlem származik. Arról van szó, amit Jézus mond nekem, amit lelkemben hallok. Lelkiatyám már többször kérte ezt tôlem, de nem volt idôm rá, vagy inkább nem tartottam sürgôsnek. -- De honnan tudja, hogy nem tettem ezt meg? Ezen nagyon csodálkoztam, de most aztán teljes szívvel nekifogok a munkának. Ó, Jézusom, helyetteseid akarata egyértelmûen a Te szent akaratod, ehhez a legcsekélyebb kétely sem fér.

960   (303) 1937.2.16. Ma tévedésbôl bementem a szomszéd magánszobába, és elbeszélgettem az ott lévô személlyel. Midôn újra saját szobámban voltam, elgondolkodtam errôl a személyrôl. Hirtelen mellettem állt Jézus, s megkérdezte: ,,Leányom, mirôl gondolkozol ebben a pillanatban?'' Gondolkozás nélkül Szívére simultam, mert rájöttem, hogy túl sokat foglalkoztam egy teremtménnyel.

961   + Ma reggel lelkigyakorlatom után elkezdtem horgolni. Szívemben megéreztem -- Jézus pihen benne. Ez a mély és édes bizonyosság Isten jelenlétérôl felbátorított arra, hogy azt mondjam Jézusnak: ,,Ó, szívemben lakozó Legszentebb Háromság, kérlek, add a megtérés kegyelmét annyi léleknek, ahány hurkot horgolok ma ezzel a tûvel!'' -- Erre ezt a választ hallottam: ,,Leányom, túl nagy a kérésed!'' -- ,,Jézus, de hát Neked könnyebb sokat adni, mint keveset.'' -- ,,Úgy van, könnyebb sokat adnom a léleknek, mint keveset, de minden bûnös lélek megtérése áldozatot kíván.'' ,,Úgy hát, Jézusom, feláldozom ezt a becsületes (304) munkámat. Nem gondolom, hogy ez az áldozat kevés lenne sok lélek megmentésére. Hiszen Te, Jézusom, ilyen munkával harminc évig mentettél lelkeket. Mivel a szent engedelmesség eltiltott a szigorú önmegtagadásoktól és vezeklésektôl, kérlek, nagy dolgok helyett fogadd ezeket a csekélységeket az engedelmesség pecsétjével. Megkaptam a választ lelkemben:'' Kedves leányom, kérésednek eleget teszek.''

962   + Gyakran látok egy személyt, aki kedves Istennek. Nemcsak azért, mert Isten irgalmának tiszteletén buzgólkodik, hanem szeretetéért, mellyel az Úrhoz ragaszkodik. -- Bár ez a lélek ezt a szeretetet nem mindig érzi érzékelhetô módon, szinte állandóan az Olajfák hegyén virraszt. -- Isten mindig szereti ôt, és nagy türelme minden ellenállást le fog gyôzni.

963   + Ó, ha egy szenvedô lélek tudná, mennyire szereti Isten, meghalna az örömtôl és a nagy boldogságtól. Egyszer majd megtudjuk, mit jelent a szenvedés, de akkor már nem tudunk szenvedni. Csak a jelen a miénk.

964--965   (305) 1937.2.17. Ma reggel a szentmisén láttam a szenvedô Jézust. Szenvedését átérezte a testem, bár csak láthatatlanul, de nem kevésbé fájdalmasan. Jézus rám nézett, és ezt mondta: ,,Keserves szenvedéseim ellenére is elvesznek [egyes] lelkek. Utolsó mentôövet.[*] adok nekik, ez Irgalmasságom ünnepe.[*] Ha nem dicsôítik irgalmamat, örökre elvesznek. Irgalmasságom titkárnôje, írj, beszélj a lelkeknek nagy irgalmamról, mert közel a rettenetes nap, igazságosságom napja.''

966   + Ma a következô szavakat hallottam: ,,Leányom, kezdj munkához! Én veled vagyok. Üldözések és szenvedések várnak rád, de vigasztaljon a gondolat, hogy sok lélek menekül meg, és jut szentségre e mû által.''

967--968   Munkámhoz láttam és aláhúztam az Úr szavait,[289] s egyúttal sorban átnéztem mindent. Amikor elérkeztem ahhoz a laphoz, ahol P. Andrasz utasításait és tanácsait jegyeztem fel, nem tudtam, alá kell-e húznom ezeket, vagy sem. Akkor lelkemben a következô szavakat hallottam: ,,Húzd alá, mert ezek az én szavaim, kölcsönvettem szívem barátjának száját,(306) hogy hozzád szóljak, megnyugtatásodra halálodig ezekhez az utasításokhoz kell tartanod magadat. Nagyon nem tetszene nekem, ha eltávolodnál ezektôl az utasításoktól. Tudd meg, hogy ôt állítottam magam és a te lelked közé, a te megnyugtatásodra, hogy el ne tévedj. Mióta különös papi védelem alá helyeztelek, fel vagy mentve, hogy pontosan tájékoztasd elöljáróidat a velem való érintkezésekrôl. E területen kívül gyermekként viselkedj elöljáróiddal! Amit azonban a lelked mélyén teszek, arról ôszintén és kimerítôen csak a papokat tájékoztasd!'' Észrevettem, hogy amióta Isten lelkiatyát adott nekem, már nem kívánta, hogy úgy, mint azelôtt az elöljárókkal is közöljek mindent. Kivételt képeznek a külsô dolgok. Egyébként csak a lelkiatyám ismeri a lelkem. Rendkívüli kegyelem, ha van az embernek lelki vezetôje. Ó, milyen kevés léleknek van része ebben a kegyelemben! Még nagy nehézségek közt is állandó békében él így a lélek. Mindennap a Szentáldozás után hálát adok Jézusnak ezért a kegyelemért. (307) A Szentlélektôl pedig azt kérem, hogy világosítsa meg lelkiatyámat. Lelkemben valóban megéreztem, milyen ereje van a lelkiatya szavának. -- Isten irgalma legyen dicsôítve ezért a kegyelemért.

969--970   + Ma elmélkedésemet a Legszentebb Oltáriszentség[290] elôtt végeztem. Midôn az oltárhoz közeledtem, lelkemben megéreztem Isten jelenlétét. Elmerültem Istensége óceánjában. Jézus azt mondta nekem: ,,Leányom, minden a tiéd, ami csak létezik.'' Azt válaszoltam az Úrnak: ,,Szívem semmit sem kíván, csak Téged, ó, szívem egyetlen kincse! Köszönök minden kegyelmet, melyet nekem adsz, ó, Uram, de én csupán a Te Szíved kívánom. Bár nagy a mennyország, de nekem semmi Nélküled. Te tudod, Jézusom, hogy az Utánad való vágytól szüntelenül elalélok.'' -- ,,Tudd meg, leányom, hogy te azt ízleled meg már most, amit más lelkek csak az örök életben fognak megtapasztalni.'' Hirtelen elöntötte lelkemet az Isten megismerésének fénye. Ó, ki tudok-e fejezni egy kicsit is abból, amit lelkem a felfoghatatlan fenség Szívénél átél. (308) Ezt nem tudom elmondani, csak azok a lelkek ismerik meg ezt a kegyelmet, akik életükben legalább egyszer hasonlóban részesültek. Midôn visszatértem a szobámba, úgy éreztem, mintha a valódi életbôl a halálba tértem volna vissza. Midôn az orvos megmérte a pulzusomat, csodálkozott: ,,Mi történt magával, nôvér? Ilyen pulzusa még sohasem volt. Szeretném tudni, mi okozta pulzusa ily mérvû emelkedését?'' -- Mit mondhattam volna? Magam sem tudtam, hogy ilyen magas a pulzusom. Csak azt tudom, meghalok az Isten utáni vágytól. Ezt persze nem mondtam meg neki, mert mit is segíthet ezen az orvostudomány?

971   1937.2.19. Kapcsolat a haldoklókkal. Imáimat kérik. Imádkozni tudok. Az Isten sajátságos módon megadja nekem az ima lelkületét. Állandóan kapcsolatban vagyok Vele. Teljes egészében érzem, hogy a lelkekért élek, s azért, hogy irgalmadhoz vezessem ôket, ó, Uram. Ebben az irányban semmi áldozat sem túl csekély.

972   (309) Ma döntötte el a doktor,[291] hogy még áprilisig itt kell maradnom. -- Ez Isten akarata -- bár szerettem volna már visszatérni a nôvérek közösségébe.

973   Ma értesültem egyik nôvérünk haláláról,[292] aki Plockban halt meg. Mielôtt még értesítettek volna, itt volt nálam.

974   1937. 2.22. Ma kezdôdött meg kórházkápolnánkban a szolgálattevôk lelkigyakorlata, de bárki részt vehet rajta. Naponta egy tanítás van. Egy piarista, P. Bonaventúra[293] beszél egy órán át, egyenesen a lelkekhez szól. Én is részt vettem a lelkigyakorlaton, mert mélyebben meg szeretném ismerni Istent, s még bensôségesebben szeretni. Megértettem, minél jobban ismerjük, annál jobban szeretjük.

975   Ma ezeket a szavakat hallottam: ,,Imádkozz ezekért a lelkekért, hogy ne féljenek irgalmam törvényszékéhez járulni. Ne fáradj bele a bûnösökért mondott imába. Tudod, mennyire szívemen viselem lelküket. Csillapítsd halálos szomorúságomat, oszd szét irgalmamat!''

976   (310) 1937.2.24. Ma a szentmise alatt láttam a haldokló Jézust. Az Úr szenvedései átjárják lelkemet és testemet -- igaz ugyan, hogy láthatatlanul. De a fájdalom nagy. Csak rövid ideig tart.

977   A Passió[294] éneklése alatt az Úr Jézus szenvedései annyira áthatottak, hogy nem bírom visszatartani a könnyeimet. Legszívesebben elrejtôznék valahol, hogy egészen átadjam magam a fájdalomnak, amit szenvedése szemlélésekor éreztem.

978   Midôn Andrasz páter szándékára imádkoztam, felismertem, mennyire kedves ô az Úrnak. Ettôl az idôtôl kezdve még nagyobb tiszteletet érzek iránta, akár egy szent iránt. Hogy örülök ennek. Istennek buzgón hálát adtam érte.

979   Ma áldás alatt megláttam Jézust, aki így szólt hozzám: ,,Légy mindenben engedelmes lelkiatyádnak. Az ô szava az én akaratom. Erôsítsd meg lelked mélyén a tudatot, hogy én beszélek az ô szájával, és azt kívánom, hogy elôtte lelked állapotát ugyanazzal az egyszerûséggel (311) és ôszinteséggel tárd fel, mint elôttem. Újra elismétlem ezt neked, gyermekem, tudd, hogy szava számodra az én akaratom.''

980   Ma nagy szépségben láttam az Urat. Azt mondta: ,,Kedves szent ostyám, imádkozz a papokért, fôleg az aratás[295] ezen idején. Szívem benned tetszését lelte, s érted megáldom a földet."

981   Megértettem: ebben a kétévi bensô szenvedésben, amelyet eltûrtem, s amelyben Isten akaratának átadtam magam, hogy még jobban megismerjem akaratát, jobban elôrehaladtam a tökéletességben, mint az elôzô tíz esztendôben. Két éve kereszten függök ég és föld között. Ez azt jelenti, hogy az engedelmesség fogadalma miatt egyfelôl a fônöknômnek kell inkább szót fogadnom, mint magának Istennek, másfelôl pedig maga Isten adja tudtomra akaratát. E kettôs feszültségben kínjaim oly nagyok, hogy senki (312) fel nem fogja, sem meg nem érti. Úgy érzem, egyszerûbb odaadni az életünket, mint akár egy óráig is eltûrni ezt a kínt. Nem fogok sokat írni errôl, mert nem is lehetséges leírni, miként lehet közvetlenül felismerni Isten akaratát, ugyanakkor közvetett módon az elöljáróknak, Isten helyetteseinek tökéletes engedelmességgel tartozni. Hála az Úrnak, hogy adott lelki vezetôt. E nélkül egy lépéssel sem jutnék elôre.

982   + Ezekben a napokban a 17 éves húgomtól kaptam egy szerfelett kedves levelet, melyben könyörög és esedezik, tegyem lehetôvé, hogy kolostorba[296] léphessen. Istenért minden áldozatra kész. Látom levelébôl, hogy maga Isten vezeti ôt. Örülök Isten nagy irgalmának.

983   + Ma át-, meg átjárta lelkemet Isten fensége. Annyira elárasztott, hogy egészen belevesztem nagyságába. Szétolvadok, s elveszem Benne -- Életemben, a tökéletes Életben.

984   (313) Ó, Jézusom! Tudom, tökéletességem nem azon alapszik, hogy végrehajtsam ezt a hatalmas mûvet. -- Ó, nem, nem ebben áll a lélek nagysága, hanem az Irántad érzett nagy szeretetben. Ó, Jézusom, lelkem legmélyén érzem, hogy a legnagyobb mû sem hasonlítható az Irántad érzett tiszta szeretet egyetlen tettéhez. Hû akarok lenni Hozzád, s akaratodat akarom teljesíteni. Felhasználom az erômet és értelmemet, hogy mindent teljesítsek, amit ajánlasz, ó Uram, hogy tegyek, de nem akarok árnyalatnyit sem kötôdni ezekhez a dolgokhoz. Mindent megteszek, mert ez az akaratod. Szeretetem nem a mûvedben merült el, hanem Tebenned, magadban, ó, Teremtôm és Uram!

985   1937.2.25. Buzgón imádkoztam a boldog halálért egy bizonyos személy részére. Szegény nagyon kínlódott, két hétig lebegett élet és halál között. Sajnáltam ezt a személyt, ezért így szóltam az Úrhoz: ,,Édes Jézusom, ha tetteim, melyeket dicsôségedre végzek, kedvesek Neked, kérlek, vedd magadhoz ezt a lelket, (314) hadd pihenjen meg irgalmadban.'' Ezután különös nyugodtság fogott el. Rövid idôn belül értesültem, hogy ez a lélek elhunyt.

986   Egy bizonyos papot nagy bajban láttam. Imádkoztam érte, míg Jézus rátekintett jóságosan, s erôt adott néki.

987   Ma értesültem arról, hogy családomban valaki megsérti Istent, és halálos veszedelembe jutott. Ez a felismerés oly nagy kínnal járt, hogy azt hittem, nem bírom elviselni Isten ily nagy megbántását. Nagyon kértem a bocsánatát, de láttam hatalmas haragját.

988   Imádkoztam egy pap szándékára, hogy segítse Isten bizonyos dolgokban. Hirtelen megpillantottam a keresztre feszített Urat. Jézus lezárta szemeit, és elborította a fájdalom. Üdvözöltem öt szent sebét, mindegyiket külön-külön. Kértem áldását erre a papra. Jézus bensôleg ismertette velem, milyen kedves néki (315) ez a lélek. Éreztem, hogy Jézus sebeibôl árad a kegyelem erre a lélekre, aki ugyanúgy, mint Jézus, szintén keresztre van feszítve.

989   Uram, Istenem, Te tudod, hogy lelkem egyedül csak Téged szeret. Egész lelkem elmerült Benned, Uram. Ha semmit sem teljesítenék abból, amit velem tudattál, ó, Uram, nyugodt maradnék, mert e téren mindent megtettem, ami tôlem telt. Jól tudom, Uram, nincs szükséged a mi ténykedésünkre, Te csak szeretetet vársz tôlünk.

990   Szeretet, szeretet és még egyszer Isten szeretete. Nincs ennél nagyobb dolog sem az égen, sem a földön. A legnagyobb nagyság -- Istent szeretni. Az igazi nagyság Isten szeretetében rejlik. Az igazi bölcsesség -- Istent szeretni. Minden, ami nagy és szép -- Istenben van. Istenen kívül nincs sem nagyság, sem szépség. Ó, világ bölcsei és nagy gondolkodói, ismerjétek fel, hogy az igazi nagyság az istenszeretetben van. Ó, hogy csodálkozom azon, hogy némely ember becsapja önmagát, mikor azt állítja, hogy nincs örökkévalóság.

991   (316) 1937.2.26. Ma azt láttam, hogy egy átvonuló vihar miatt a szent titkokat magánházakban, liturgikus öltözet nélkül ünneplik. Láttam a napot, amint elôtört az Oltáriszentségbôl, és elhomályosított más fényeket. Minden tekintet erre a világosságra irányult. Ebben a pillanatban nem értem meg a látomás jelentését.

992   + Életemben szivárványok között és viharokon át haladok, de mindig emelt homlokkal, mert királyi gyermek vagyok, hiszen érzem, hogy ereimben Jézus vére folyik, s bizalmamat az Úr nagy irgalmába vetettem.

993   + Kértem az Urat, hogy egy bizonyos illetô jöjjön ma el hozzám, hogy még egyszer láthassam. Ez legyen a jel, hogy a kolostorba, melynek alapítását Jézus megparancsolta nekem, hivatást kap az illetô. És különös, de ez a személy valóban eljött, s én igyekeztem lelkét elôkészíteni. Megmutattam neki az önmegtagadás és önfeláldozás útját, amit szívesen vállalt. Én azonban az egész ügyet az Úr kezeibe helyeztem, hogy úgy irányítson mindent, ahogy Neki tetszik.

994   (317) Ma, amikor a rádióban meghallottam ezt az éneket: Jó éjszakát, Jézusom szent Feje... lelkem hirtelen elmerült Istenben. Isten szeretete betöltötte a lelkemet. Egy ideig a mennyei Atyával érintkezhettem.

995

Bár nem könnyû állandó agóniában élni,

Midôn keresztre szegez sok fájdalom,

Mégsem vonakodom én a szeretetben égni,

Szeráfként szeretem Istent, bár gyenge lény vagyok.

Ó, hatalmas a lélek, mikor szenvedések között

Hû marad Istenhez, és teljesíti akaratát.

Bár nem lel vigaszt sem szivárványok, sem viharok között,

Mert egyedül Isten tiszta szeretete édesíti sorsát.

Nem nagy dolog Istent szeretni, míg boldog az ember,

Hálát adni Néki, hogy sorsunk jól megy.

De nagy dolog dicsérni Ôt, mikor a viszály tengere elnyel,

Szeretni önmagáért és bízni Benne.

Mikor a lélek az Olajfák hegyének árnyékában

Keserû kínok között magányosan virraszt,

(318) A Jézusi magaslatokba emelkedik ezáltal,

És nem szomorú, bár a keserûség kelyhét issza.

Ha a lélek a magasságos Isten akaratát teszi,

Éljen bár állandó kínok és gyötrelmek között,

A feléje nyújtott kelyhet ajkához emeli,

Hatalmassá válik -- és gyôzedelmes lesz a keresztek fölött.

Gyötrelmek közt is kimondja: a Te akaratod legyen meg,

S türelmesen várja, hogy jöjjön átváltozásának perce,

Mert sötétben is hallja Jézusa hangját: enyém vagy,

S egészen megérti, ha lehull a lepel.

996   1937.2.28. Ma hosszabb ideig éreztem Jézus szenvedését. Feltárult elôttem, milyen sok lélek igényli az imát. Érzem, hogy énem egészen imává alakul, hogy minden léleknek kiesdjem Isten irgalmát. Ó, Jézusom, szívembe fogadlak, mint irgalmad zálogát a lelkek számára.

997   Amikor ma este a rádióban meghallottam a Jó éjszakát, Jézusom szent Feje c. éneket, hirtelen titokzatos módon Isten ölében éreztem magam, s megértettem, (319) mi az, aminek értéke van Elôtte, s ami naggyá tesz egy lelket: szeretet, szeretet s még egyszer a szeretet. Rájöttem, mennyire át van hatva Istennel minden, ami létezik. Isten olyan erôs szeretete árasztott el, hogy azt képtelen vagyok leírni. Boldog az a lélek, aki fenntartás nélkül tud szeretni, mert ebben áll a nagysága.

998   Ma egynapos lelkigyakorlaton vettem részt. Amikor az utolsó tanításon[297] voltam, a pap arról beszélt, hogy a világnak mennyire szüksége van Isten irgalmára. Ez egy kivételes idôszak, amikor az emberiségnek igen nagy szüksége van Isten irgalmára és az imádságra. Ekkor meghallottam lelkemben ezt a hangot: ,,Ezek a szavak neked szólnak. Tégy meg mindent, ami erôdbôl telik, irgalmasságom mûvéért. Azt akarom, hogy tiszteljék irgalmasságomat. Egy utolsó esélyt adok az emberiségnek -- és ez az irgalmamhoz való menekülés. -- Szívem örül ennek az ünnepnek.'' E szavak után megértettem, hogy semmi sem menthet fel a kötelesség alól, amit az Úr vár tôlem.

999   Ma éjjel annyira szenvedtem, hogy azt gondoltam: itt a vég. Az orvosok nem tudták megállapítani betegségem okát. (320) Úgy éreztem, mintha az egész bensômet kiszakították volna. Mégis, néhány órás szenvedés után egészséges vagyok. Mindez a bûnösökért. Szálljon rájuk irgalmasságod, ó, Uram!

1000

Az élet szörnyû pusztaságában,

Ó, legédesebb Jézusom,

Védd a lelkeket a pusztulástól,

Mert az irgalom forrása vagy.

Ó, lelkünk édes Vezére! Sugaraid fénye --

Az irgalom -- változtassa meg a világot!

Te pedig, ki megismered a kegyet,

Szolgáld Jézusunk!

Óriási sziklatömböt kell áttörnöm,

De nem félek semmitôl,

Mert felbuzog az irgalom tiszta forrása,

És vele árad az erô az alázatosnak.

Fáradt vagyok, és kimerült.

De a lelkiismeretem bizonyítja,

Hogy mindent az Úr dicsôítésére teszek,

Az Úr az én pihenôm és az én örökségem.


3. füzet -- 1001--1100
Napló -- 3. füzet	1001--1100
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
3. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

 +

(1)	JMJ[298]

1001

Köszönöm Néked, ó, Uram és Mesterem,

Hogy egészen Magadba olvasztottál engem;

Az élet küzdelmein át elkísérsz engem,

Nem félek semmitôl, ha itt vagy a szívemben.

  +

JMJ

1002

Az Utolsó Vacsora már készen áll,

Jézus Apostolaival asztalhoz ül,

Egész lénye szeretetté vált,

A Szentháromság döntése beteljesül.

Vágyva vágytam együtt étkezni veletek,

Mielôtt elér a szenvedés és halál.

Midôn távozom -- marasztal a szeretet,

Mely vérét ontja, testét adja, mert nem ismer határt.

Szeretetét kenyér színe alatt rejti,

Bár távozik -- mégis velünk marad.

Nem volt szükséges magát így kiüresíteni,

Forró szeretet lángol e színek alatt.

A kenyér és bor felett mondja e szavakat:

Ez az én Testem és Vérem.

Bár titokzatos, de szeretettel teli szavak,

S tanítványainak nyújtja a kelyhet.

Megrendül Jézus lelkében,

És szólt: egyikôtök elárulja Mesterét.

Néma csend lett a tanítványok körében,

És János az Úr keblére hajtja fejét.

A vacsorának vége.

Menjünk ki az Olajfák hegyére!

Betelt a szeretet. -- Az áruló is kész már,

Hogy tettét végezze.

 +

(2)	JMJ

1003   Isten akarata, te vagy eledelem, Te vagy minden gyönyörûségem. Siettesd, Uram, Irgalmad ünnepét, hogy megismerhessék a lelkek jóságod forrását!

Isten és a lelkek

A Legszentebb Oltáriszentségrôl

nevezett Fausztina nôvér

1004   Krakkó, 1937.3.1.

Mindenható Istenemnek szent akarata!

Te vagy gyönyörûségem és minden örömem.

Uram, szent kezed nekem bármit ad,

Örömmel, odaadással és szeretettel veszem.

Szent akaratod -- az én pihenésem,

Benne rejlik egész szentségem

És örök üdvösségem,

Mert Isten akaratát tenni -- a legnagyobb érdem.

Isten akarata -- nem más, mint az Ô kívánságai.

Lelkem fenntartás nélkül teljesíti azokat.

Ezek az Ô isteni vágyai,

Midôn felfed nagy titkokat.

Tégy velem akaratod szerint, Uram,

Nem állítok Eléd akadályokat s fenntartásokat.

Lelkem gyönyörûsége, szerelme Te vagy,

Ezért hát Rád bízom minden titkomat.

 +

(3)	JMJ	Krakkó, 1937.3.1.

+ Harmadik füzet

1005

Isten és a lelkek

Minden teremtmény dicsérje és áldja Isten irgalmát most és mindörökké!

1006   + Ó, Uram, Istenem, azt parancsolod nekem, hogy írjak azokról a kegyelmekrôl, amelyekben részesítesz. Ó, Jézusom, lelkiatyáim[299] határozott utasítása nélkül egyetlen szót sem írnék arról, ami a lelkemben történik. Ha mégis írok magamról, a szent engedelmesség határozott parancsára teszem.

1007   + Dicsôség és tisztelet Neked, ó, Szentháromság, örök Isten! Védjen meg jogos haragodtól a Belôled fakadó irgalom! Zendüljön fel felfoghatatlan irgalmad dicsérete! Minden mûveden ott van, ó, Istenem, kifürkészhetetlen irgalmad pecsétje.

1008   1937.3.1. Az Úr tudtomra adta, mennyire nem tetszik Néki a fecsegô lélek. ''Az ilyen lélekben nem találok nyugalmat. Kínoz a szüntelen zaj, s ebben a lármában a lélek nem tudja megkülönböztetni hangomat.''

1009   Ma kértem az Urat, hogy találkozhassam egy bizonyos személlyel. Ez legyen jele annak, hogy az Úr ebbe a zárdába hívta meg. Találkoztam vele, s megértettem, hogy ennek a léleknek van hivatása. Kértem az Urat, formálja Ô maga a lelkét. Magam is többször beszéltem vele hivatásáról -- a többit majd az Úr elvégzi.

1010   (4) + 1937.3.5. Ma hosszabb ideig éreztem testemben Jézus szenvedéseit. Ez nagy fájdalom, de mindent a halhatatlan lelkekért.

1011   Ma meglátogatott az Úr. Szívére szorított, s azt mondta: ,,Pihenj meg, gyermekem. Én mindig veled vagyok.''

1012   + 1937.3.8. Ma, midôn P. Andraszért imádkoztam, láttam, milyen közel áll az Úrhoz, és milyen kedves Neki a lelke. Nagyon örültem, mert erôsen kívánom, hogy minden lélek minél szorosabb kapcsolatban legyen Istennel.

1013   + Ma, mialatt imádkoztam, lelkemet heves vágy fogta el, hogy cselekedjem. Nem tudtam zabolázni buzgalmamat. Ó, annyira vágyom, hogy az új Kongregáció tagjai Isten trónja elôtt álljanak, s könyörögjék ki az egész világ számára Isten felfoghatatlan irgalmát, s ugyanakkor dicsérjék és magasztalják ezt a felfoghatatlan irgalmat. Valamilyen különös erô késztet cselekvésre.

1014   1937.3.12. Ma megláttam egy pap kimerültségét, akinek az Úr kemény, nehéz utat jelölt ki. Viszont munkája gyümölcsei élôk. Bárcsak adna az Úr sok ilyen lelket, akik a legnagyobb szenvedések közepette is tudják szeretni Istent.

1015   + Ma megéreztem, hogy egy haldokló lélek mennyire vágyott ima után. Addig imádkoztam, amíg nem éreztem, hogy már meghalt. Ó, mennyire szükségük van a haldoklóknak az imára! Ó, Jézus, sugalld a lelkeknek, hogy gyakran imádkozzanak a haldoklókért!

1016   (5) 1937.3.15. Ma részesültem Jézus keserves kínszenvedéseiben. Tisztán lelkileg szenvedtem, megismertem, milyen rettenetes a bûn. Az Úr megismertette velem a bûn teljes utálatát. Bensôleg, lelkem legmélyén megláttam, milyen iszonyú még a legkisebb vétek is, mely annyira megkínozta Jézus lelkét. Szívesebben elviselnék ezer poklot, mint hogy elkövessem akár a legkisebb bocsánatos bûnt.

1017   Az Úr azt mondta: ,,Oda akarom adni magamat a lelkeknek, és fel akarom tölteni ôket szeretetemmel, de kevés olyan lélek van, aki elfogadja azokat a kegyelmeket, amelyeket szeretetem neki szánt. Kegyelmem nem vész el; ha az a lélek, akinek adni akarom, nem használja fel, egy másik lélek kapja meg.''

1018   Gyakran érzem, hogy egyes lelkek imádkoznak értem. Hirtelen megérzem ezt a lelkemben, de nem mindig tudom, ki az, aki közbenjár értem. Azt is tudom, ha valakinek miattam kellemetlensége adódik. Mindezt bensôleg érzem, még nagy távolságból[300] is.

1019   1937.3.18. Felismertem egy kegyelmet, amely nagy bizalomra indít és bensôséges kapcsolatba hoz az Úrral. Az Úr bensô megvilágosodással adja ezt tudtomra. Megismertet nagyságával, szentségével és azzal is, milyen kegyesen hajol le hozzám. Ezt az irántam érzett szeretetével mutatja meg. Ô mindennek Ura. Megismerteti velem, hogy a lelkemnek adja magát, s abban minden természeti törvényt hatályon kívül helyez. Úgy jár el, ahogy akar.

1020   Megismerem a lelki házasságot Isten és a lélek között. Ezt külsôleg nem jelzi semmi. Tisztán bensô esemény a lélek és Isten között. Ez a kegyelem Isten szeretetének izzásába vont. Megismertem az Ô Háromságát, s Lényének abszolút Egységét. Ez a kegyelem különbözik minden más kegyelemtôl. Oly mélységesen lelki, hogy pontatlan leírásom még csak halvány árnyékát sem képes visszaadni.

1021   (6) + Vágyódom elrejtôzni. Úgy szeretnék élni, mintha egyáltalán nem is lennék. Sajátságos, bensô vonzódást érzek a mély elrejtettségre, hogy egyedül csak Jézus Szíve ismerjen engem. Csendes hajlék szeretnék lenni Jézus részére, amelyben Ô megnyugodhatna. Nem engedek oda semmit, ami felzavarná Szerelmemet. A rejtettség alkalmat ad nekem arra, hogy hôn szeretett Jézusommal mindig egyedül legyek. A teremtményekkel csak annyit érintkezek, amennyire Szerelmemnek tetszik. Szívem a szeretet minden erejével megszerette az Urat. Nem ismerek más szeretetet, mert kezdettôl fogva elmerült lelkem az Úrban, egyetlen Kincsemben.

1022   + Bár külsôleg sok szenvedésben és kellemetlenségben van részem, bensô életem mértéke egy pillanatra sem csökken, nem zavarja meg bennem semmi a belsô csendet. Nem félek a teremtmények elfordulásától. Ha mindenki elhagyna, akkor sem maradnék egyedül, mert az Úr velem van. Ha pedig elrejtôzne elôlem az Úr is, akkor megtalálná Ôt a szeretet, mert a szeretet elôtt nincs sem kapu, sem ôr. Még a gyors Kerubok sem tudják lángpallosukkal feltartóztatni. A szeretet áthatol a vadonon, a hôségen, a viharon, a villámon és a sötétségen, s eléri a Forrást, ahonnan elôtört. Ott marad örökre. Minden elmúlik -- a szeretet soha.

1023   + Ma narancsot kaptam. Mikor a nôvér eltávozott, azt gondoltam: ahelyett, hogy megtagadnám magam a szent Nagyböjtben, s vezekelnék, narancsot kell ennem. Pedig most már kissé jobban vagyok. Ekkor meghallottam bensômben: ,,Leányom, jobban tetszel nekem, ha engedelmességbôl és irántam érzett szeretetbôl narancsot eszel, mintha saját akaratodból böjtölnél, és önmegtagadást gyakorolnál. Annak a léleknek, aki engem nagyon szeret, akaratom szerint kell élnie. Ismerem a szívedet, tudom, hogy semmivel sem tud megelégedni, csak az én szeretetemmel.''

1024   (7) + Nem tudnék élni az Úr nélkül. Itt, ebben az elkülönítettségben gyakran meglátogat Jézus. Tanít, nyugtat, int és figyelmeztet. Maga alakítja szívemet isteni kívánsága és tetszése szerint, de mindig irgalmasan és jóságosan. Szívünk egészen egymásba olvadt.

1025   1937.3.19. Ma a házunkban folyó imádáshoz csatlakoztam. Lelkem azonban tele volt fájdalommal, és sajátságos félelem járta át a szívemet. Ezért megkettôztem imádságaimat. Hirtelen éreztem, hogy Isten mélyen a lelkembe nézett.

1026   Midôn a rendkívül ízletes reggelihez leültem, így szóltam az Úrhoz: ,,Köszönöm ezeket az adományokat, de szívem haldoklik az Utánad való vágyakozástól. Nem ízlik nekem itt a földön semmi. A Te szereteted tápláléka után éhezem.''

1027   Ma valami különleges hatalom késztetett cselekvésre.[301] Ellen kell állnom ennek a késztetésnek, mert különben azonnal ebbe az irányba indulnék.

1028   1937.3.21. Virágvasárnap. A szentmise alatt elmerült a lelkem Jézus szenvedéseiben és keserûségében. Jézus tudatta velem, mennyit szenvedett dicsôséges bevonulása alatt. Szívében a ,,Hozsanna!'' ,,Feszítsd meg''- ként visszhangzott. Jézus különleges módon éreztette meg ezt velem.

1029   Az orvos nem engedte meg, hogy a Passióra[302] a kápolnába menjek, pedig nagyon vágyódtam rá. A szobámban imádkoztam. Ekkor meghallottam a csengôt a szomszéd szobából. Bementem, s szeretetszolgálatot nyújtottam ennek a súlyos betegnek. (8) Mikor visszatértem szobámba, megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Leányom, ezzel a szolgálattal nagyobb örömet okoztál nekem, mint ha sokáig imádkoztál volna.'' Azt válaszoltam: ,,Nem Neked szolgáltam, ó, Jézusom, hanem annak a betegnek.'' Erre Jézus így felelt: ,,Igen, leányom, bármit teszel felebarátodnak -- nekem teszed.''

1030   + Ó, Jézusom, adj bölcsességet, nagy értelmet, melyet fényed világít meg -- kizárólag a Te jobb megértésedre, ó, Uram, mert minél jobban ismerlek, annál jobban szeretlek, szeretetem egyetlen tárgya! Beléd merül a lelkem, Benned olvad el a szívem. Nem tudok fél szívvel szeretni, hanem lelkem egész erejével, szívem minden izzásával. Te gyújtottad lángra irántad való szeretetemet, ó, Uram. Benned merül el a szívem örökre.

1031   1937.3.22. Ma rájöttem, hogy egy bizonyos személy, akivel beszélgettem, lélekben nagyon szenved, bár külsôleg olyannak mutatkozott, mint aki nagyon boldog, és semmi szenvedés nem bántja. Sugallatom alapján azt mondtam neki, hogy ami annyira bántja, az csak kísértés. Amikor arról beszéltem neki, mi kínozza, hangosan felzokogott. Bevallotta, épp azért jött hozzám, hogy beszélgessünk, mert érezte, hogy ez segíteni fog neki. Szenvedése abból állt, hogy az isteni kegyelem hívása és a világ csábítása között vergôdött. Szörnyû harcot vívott, míg végül elsírta magát, mint egy kisgyerek. Megnyugodva, megenyhülve ment el tôlem.

1032   + A szentmisén láttam a keresztre feszített Jézust nagy kínok között. Halk sóhaj szakadt fel Szívébôl, majd azt mondta: ,,Óhajtom, igen óhajtom a lelkek megmentését. Segíts nekem, leányom, lelkeket menteni! Egyesítsd szenvedéseidet az én szenvedéseimmel, s ajánld fel a mennyei Atyának a bûnösökért!''

1033   (9) + Ha látom, hogy a rám nehezedô teher meghaladja erômet, nem gondolok rá, nem elemzem, nem mélyülök el benne, hanem gyermekként Jézus Szívéhez futok, s csak egy szót mondok neki: ,,Te mindent megtehetsz.'' -- És hallgatok, mert tudom, hogy Jézus maga veszi kezébe a dolgot, én pedig ahelyett, hogy magamat gyötörném, arra használom ki az idôt, hogy Ôt szeressem.

1034   Nagyhét hétfôje. Kértem az Urat, engedjen részt vennem fájdalmas szenvedésében. Érezzem testemben, lelkemben kínjait oly mértékben, ahogy egy teremtmény érezheti -- de ha lehetséges, szeretném megismerni egész keserûségét. Az Úr megígérte, hogy megadja ezt a kegyelmet, és csütörtökön, Áldozás után különös módon is részesít ebben a kegyelemben.

1035   + Ma este egy fiatalember haldoklott. Nagyon kínlódott. Elkezdtem imádkozni a rózsafüzért, amire az Úr tanított. Végigmondtam, de tovább tartott a haldoklás. Még a Mindenszentek Litániáját is el akartam mondani, de egy hang figyelmeztetett: ,,Imádkozd az irgalmasság rózsafüzérét!'' Megértettem, hogy ennek a léleknek nagy szüksége van az imára és irgalomra. Bezárkóztam a szobámba, lefeküdtem a földre kereszt alakban, s irgalomért könyörögtem ennek a léleknek. Közben éreztem Isten nagy felségét és igazságosságát. Reszkettem a félelemtôl, de tovább esedeztem Istenhez e lélek számára irgalomért. Mellemrôl levettem a fogadalmi keresztemet,[303] s a haldokló mellére tettem. Így szóltam az Úrhoz: ,,Jézusom, nézz olyan szeretettel erre a haldokló lélekre, mint amilyen szeretettel az örök fogadalmam napján tökéletes égô áldozatomra tekintettél, s arra az ígéretedre, amelyet nekem adtál a haldoklók részére, akik irgalmadat kérik.'' Erre megszûntek a haldokló kínjai, és békében elszenderült. Ó, milyen fontos, hogy imádkozzunk a haldoklókért, használjuk ki az irgalmasságot, amíg tart ennek az ideje.

1036   (10) + Mindjobban felismerem, hogy a lelkeknek mennyire szükségük van életük folyamán Isten irgalmára, fôleg pedig haláluk óráján. Az isteni irgalmasság rózsafüzére, ahogy maga az Úr mondta, enyhíti Isten haragját.

1037   + Annyira gyengének érzem magam, hogy folyton elesnék a Szentáldozás nélkül. Egyedül a Szentáldozás tart meg. Belôle merítek erôt, Benne van a tartásom. Azon a napon, amikor nem áldozhatom, félek az élettôl. Félek saját magamtól. Az ostyában rejtôzô Jézus a mindenem. A tabernákulumból merítek erôt, szilárdságot, bátorságot, fényt. Itt keresek enyhet fájdalmaimra a gyötrelem pillanataiban. Nem tudnám dicsérni az Istent, ha nem lenne az Oltáriszentség a szívemben.

1038   + Szeretett hazám, Lengyelország! Ha tudnád, mennyi imát, áldozatot ajánlok fel érted Istennek! De vigyázz, dicsérd Istent, mert Ô kiemel, és különleges elbánásban részesít, de tudj hálás lenni!

1039   + Szörnyû fájdalmat érzek, ha felebarátaim szenvedéseit nézem. Minden szenvedésük visszhangzik szívemben. Kínjaikat annyira átérzem, hogy azok fizikailag is valósággal elcsigáznak. Azt kívánom, hogy minden kínjuk háruljon át reám, hogy ezáltal enyhülést nyújtsak nekik.

1040   Súlyos szenvedéseimben Rád tekintek, Istenem. Ha vihar tombol felettem, akkor is tudom, hogy nem hunyt ki a nap. Nem csodálkozom a rosszindulatú embereken, elôre elfogadok minden eseményt. Ajkaim hallgatnak, ha füleim gúnnyal telnek meg. A legnagyobb szenvedésben is megôrzöm szívem csendjét, és a támadások ellen szent Neved pajzsával védekezem.

1041   (11) Hô vággyal várom ezt az ünnepet.[304] Ez a vágy lángra gyújtja egész lelkemet. Az ünnep bevezetésének meggyorsítására mondott bensôséges imám enyhíti feszültségemet. Elkezdtem egy kilencedet bizonyos papokért, kérve, hogy világosítsa meg Ôket Isten, és adjon nékik hathatós sugallatot, hogy sürgessék ezt az ünnepet. Azért is imádkoztam, hogy a Szentlélek ihlesse meg ügyünkben a Szentatyát is.

A kilenced a Legszentebb Oltáriszentség elôtti egyórás imádásból állt. Buzgón kértem Istent, hogy siettesse ezt az ünnepet, és kértem a Szentlélek indíttatását néhány személy részére. A kilencedet Nagycsütörtökön fejezem be.

1042   + 1937.3.23. Ma van a kilenced hetedik napja. Ma egy felfoghatatlanul nagy kegyelmet nyertem. Az irgalmas Jézus megígérte, hogy megérem ennek a napnak a megünneplését.

1043   Ez a nap 23-a, a nagyhét keddje. Ezen a napon Isten sok kegyelmet adott nekem.

1044   Hirtelen eltöltött Isten jelenléte. Rómában a Szentatya kápolnájában láttam magam, s egyidejûleg a mi kápolnánkban is. A Szentatya kápolnájában folyó és az egész Egyházat érintô ünnepség szoros kapcsolatban állt a mi kápolnánk ünnepségével, különösképpen pedig a mi Kongregációnkkal. Részt vettem a római s egyúttal a mi ünnepünkön, hiszen mindkettô szorosan összetartozott. Láttam a mi kápolnánkban Jézust a nagy oltáron kitett monstranciában. Kápolnánk ünnepélyesen fel volt díszítve. A templom ajtaja nyitva állt mindenki részére ezen a napon, aki csak el akart jönni.[305] A tömeg áttekinthetetlenül nagy volt. Mindenki örömmel ünnepelt, és sokan megkapták, amire vágytak. (12) Ugyanezt az ünnepélyességet láttam Rómában egy pompás templomban. A Szentatya az egész papsággal együtt ünnepelt. Hirtelen megláttam Szent Pétert, aki az oltár és a Szentatya között állt. Nem hallottam, mit mondott Szent Péter, de a Szentatya megértette a szavait...

1045   Ekkor ismeretlen papi személyek kezdtek vizsgálni és mélységesen megalázni engem, vagyis inkább azt, amit leírtam. De láttam, hogy maga Jézus védett meg, s érthetôvé tette, amit nem fogtak fel.

1046   Hirtelen azt láttam, hogy a Szent Ostyából kiválik két sugár, olyan, mint a festett képen, s kiterjed az egész világra. Ez csak egy röpke pillanat volt, de úgy tûnt, mintha hatása egész napon át tartott volna. Kápolnánk egész estig zsúfolt volt. Örömmel teljes nap volt ez.

1047   Váratlanul megláttam az élô Urat is az oltárunkon, ahogy azon a képen van lefestve. Éreztem, hogy sem a nôvérek, sem a nép nem látja úgy Jézust, ahogyan én Ôt látom. Jézus jóságosan és örömmel tekintett a Szentatyára, bizonyos papokra, az egész papságra, a népre és Kongregációnkra.

1048   Ekkor hirtelen elragadtak Jézus közelébe, s fenn az oltáron álltam Jézus mellett. Lelkem felfoghatatlan, leírhatatlan boldogsággal telt el, mélységes béke és nyugalom árasztotta el lelkem. Jézus hozzám hajolt, és megkérdezte: ''Mit kívánsz, leányom?'' Azt válaszoltam: ,,Dicsôséget és tiszteletet irgalmadnak.'' -- ,,A tiszteletet már elnyertem ennek az ünnepnek bevezetésével és ünneplésével. Mit kívánsz még?'' Rátekintettem az Isteni Irgalmasság elôtt hódoló tömegre, és azt mondtam: ,,Jézus, áldd meg mindazokat, akik itt összegyûltek, hogy végtelen irgalmadat dicsôítsék!'' Jézus kezével a kereszt jelét rajzolta föléjük. Ez az áldás fényként tükrözôdött a lelkeken. (13) Lelkem elmerült az Úr szeretetében. Úgy éreztem, elolvadok, és elveszek Benne. Midôn magamhoz tértem, mély béke uralkodott a lelkemben, s értelmem sajátságosan felfogott sok dolgot, amit azelôtt nem értettem.

1049   Bár a legkisebb vagyok, mégis rendkívül boldog. Nem akarok semmit változtatni azon, amit Isten nekem adott. Az Istentôl nyert belsô felismeréseimet még a szeráfokkal sem cserélném el. Istennel való bensô kapcsolatomat egyetlen teremtmény sem értheti meg; fôleg mély irgalmát, amely átölel engem. Boldoggá tesz mindaz, amit nekem juttatsz.

1050   1937.3.24. Nagyszerda. Szívem Isten után eped. Egyesülni akarok Vele. Halvány aggály nyugtalanítja lelkem, de ugyanakkor a szeretet különleges lángja felgyújtja szívemet. Szeretet és fájdalom együtt élnek a szívemben.

1051   Erôs fájdalmakat érzek a testemben, de érzem az Úr segítségét, különben nem bírnám elviselni ôket.

1052   Ó, Jézusom! Az egész Egyházért kérlek, add neki szeretetedet és a Szentlélek világosságát. Adj erôt a papok szavának, hogy felolvasszák a megkeményedett lelkeket, s így azok visszatérjenek Hozzád, Uram. Adj nekünk szent papokat! Te magad ôrizd meg ôket szentségben! Ó, Legfôbb Isteni Pásztor! Kísérje ôket irgalmad ereje mindenhol! Óvd meg ôket a bukástól és az ördög csapdáitól, melyeket lelkük rabul ejtésére állít! Ó, Uram, irgalmad hatalma zúzza szét és rombolja le mindazt, ami a papi lelkek szentségét elködösítheti -- mert Te mindent megtehetsz.

1053   (14) 1937.3.25. Nagycsütörtök. A szentmise alatt megpillantottam az Urat, aki mondta: ,,Hajtsd fejed a keblemre, és pihend ki magad.'' Szívére ölelt, s így folytatta: ,,Neked adom szenvedéseim egy részét. Ne félj, légy bátor, ne keress enyhülést, hanem fogadj mindent akaratomra hagyatkozva.''

1054   Midôn Jézus elbúcsúzott tôlem, lelkemben olyan fájdalmat éreztem, melyet nem tudok kifejezni. Fizikai erôim elhagytak. Gyorsan kimentem a kápolnából, és lefeküdtem. Nem voltam tudatában, mi történt körülöttem. Lelkem az Úr után sóvárgott. Szíve minden keserûsége belém szállt. Ez három óráig tartott. Kértem az Urat, védjen meg környezetem tekintetétôl. Egész nap, akaratom ellenére, egy falatot sem bírtam magamhoz venni, csak este.

Forrón kívántam, hogy az egész éjszakát a sötétkamrában[306] tölthessem az Úrral. Tizenegy óráig imádkoztam. Ekkor azt mondta az Úr: ,,Pihenj le! Megadtam neked, hogy három óra alatt átéld, amit én egész éjszaka szenvedtem.'' Azonnal lefeküdtem.

Nem volt már semmi testi erôm, a szenvedés teljesen kimerített. Egész idô alatt szinte eszméletlen voltam. Jézus Szívének minden rezdülését visszaverte a szívem, s betöltötte a lelkemet. Ha ezek a szenvedések csak engem érnek, kevésbé kínoztak volna. De ha annak a szenvedését látom, akit szívem egész erejével szeretek, s nem enyhíthetek rajta, akkor szívem szeretetben és keserûségében megszakadni készült. Vele együtt haldokoltam, de nem tudtam meghalni. Mégsem cseréltem volna el ezt a szenvedést a világ minden gyönyörûségéért sem. E szenvedések alatt szeretetem a felfoghatatlanságig fokozódott. Tudom, hogy mindenhatóságával az Úr támogatott, különben nem bírtam volna elviselni ezeket a fájdalmakat egyetlen percig sem. Különleges módon átéltem Jézussal minden szenvedését. A világ nem tud még mindent Jézus szenvedésérôl. (15) Vele voltam az Olajfák hegyén, a fogságban, a kihallgatáson és mindennemû szenvedésében. Figyelmemet egyetlen mozdulata, egyetlen pillantása sem kerülte el. Megismertem szeretetének s a lelkek iránti irgalmának egész mindenhatóságát.

1055   1937.3.26. Péntek. Már reggel éreztem testemben Jézus öt sebének fájdalmát. Ezek a fájdalmak 3 óráig tartottak. Bár külsô jelek nem kísérik, e fájdalmak nagyon erôsek. Örülök, hogy Jézus megóv az emberek tekintetétôl.

1056   Tizenegy órakor azt mondta Jézus: ,,Szent ostyám! Megkínzott szívemnek te nyújtasz enyhülést.'' Úgy éreztem, e szavakra el kell égnie szívemnek. Jézus oly szorosan kapcsolt magához, hogy szívem szeretetben eggyé vált Szívével. Megéreztem Szíve legkisebb rezdülését, ô pedig az enyémet. Teremtményi szeretetemnek tüze egyesült az Ô örök szeretetének izzásával. Ennek a kegyelemnek nagysága felülmúl minden más kegyelmet. A Szentháromság teljesen elragad, s én tökéletesen elmerülök Benne. Semmiségem mintegy összeméri magát ezzel a halhatatlan Uralkodóval. Elmerülök felfoghatatlan Szeretetében és Szenvedésében. Minden, ami Ôt éri, az én részemmé is vált.

1057   Jézus megadta nékem ennek a kegyelemnek elôzetes megérzését és megértését, ma azonban ténylegesen is megkaptam. Álmodni sem mertem volna soha, hogy megkapom ezt a kegyelmet. Szívem szinte állandóan önkívületben van, bár külsôleg, a felebarátaimmal való érintkezésben s kötelességeim végzésében ez nem akadályoz. Semmi sem szüntetheti meg extázisomat, és senki sem sejti, mert arra kértem az Urat, védjen meg az emberek tekintetétôl. Ezzel a kegyelemmel lelkembe az Isten és önmagam megismerésének egész fénytengere áradt. Csodálat tölt el, és új extázisba ragad, hogy Isten lehajolt hozzám, aki oly kicsiny vagyok.

1058   (16) + Három órakor kereszt alakban a földön fekve imádkoztam az egész világért. Jézus már befejezte földi életét. Hallottam hét szavát. Aztán rám nézett, és így szólt: ,,Szívem szeretett leánya, te adsz enyhülést iszonyú kínjaimban.''

1059   Jézus azt kívánja tôlem, hogy az Irgalmasság ünnepe elôtt mondjak el egy kilencedet, melyet ma kell elkezdenem az egész világ megtéréséért és Isten irgalmának felismeréséért. -- ,,Hogy minden lélek dicsérje jóságomat. Bizalmat kívánok teremtményeim részérôl. Bátorítsd a lelkeket kimeríthetetlen irgalmam iránti nagy bizalomra. Ne féljen a gyenge, a bûnös lélek közeledni hozzám, még ha több vétke is lenne, mint amennyi homok van a földön, minden elmerül irgalmam mélységében.''

1060   Midôn Jézus kilehelte lelkét, lelkem elenyészett a fájdalomban. Hosszú ideig nem tudtam magamhoz térni. A könnyek némi könnyebbséget okoztak. Meghalt, akit szívem szeret! Képes valaki felfogni fájdalmam?

1061   Estefelé hallottam a rádióban, amint a papok[307] Zsoltárokat énekeltek. Sírnom kellett, s lelkem fájdalma újra felszakadt. Nem bírtam megnyugodni nagy fájdalmamban. Ekkor lelkemben ezt hallottam: ,,Ne sírj -- már nem szenvedek. A hûségedért azonban, amellyel szenvedésemben és halálomban elkísértél, megígérem, hogy a te halálod ünnepélyes lesz. Abban az órában én fogok melletted állni. Szívem szeretett gyöngye! Látom tiszta szeretetedet, mely több mint angyali éspedig azért több, mert harcolsz. Érted megáldom a világot. Látom irántam való erôfeszítéseidet, s ezek elragadják szívemet.''

E szavak után már nem sírtam, hanem megköszöntem a mennyei Atyának, hogy elküldte szent Fiát az emberi nem megváltására.

1062   (17) + Imádási órámat hálaadásul ajánlottam fel a kapott kegyelmekért és egész betegségemért. A betegség is nagy kegyelem. Négy hónapja vagyok beteg, de nem emlékszem, hogy egyetlen percet is elpazaroltam volna. Mindent Istenért és a lelkekért! Mindenhol hû akarok lenni Hozzá.

Az imaóra alatt felfogtam Jézus oltalmát és jóságát, mellyel állandóan körülvett engem, s megvédett minden gonosztól. Különösen azt köszönöm Neked, Jézusom, hogy elzártságomban többször meglátogattál. Hálát adok, hogy elöljáróimnak sugalmaztad, hogy erre a kúrára elküldjenek. Érezzék áldásodat, s kérlek, kárpótold ôket a miattam elszenvedett minden veszteségért.

1063   Ma megparancsolta Jézus, hogy egy bizonyos személyt nyugtassak és vigasztaljak meg. Az illetô feltárta elôttem lelkét, s elmondta nehézségeit. Személye kedves az Úr elôtt, de ô nem tudja ezt. Isten meghagyja ôt mély alázatosságában. Eleget tettem az Úr rendelkezésének.

1064   + Ó, legédesebb Mesterem! Jóságos Jézus! Neked adom a szívemet, Te alakítsd, formáld tetszésedre. Ó, felfoghatatlan Szeretet! Kitárul Elôtted a szívem, mint friss harmatra nyíló rózsabimbó. Szívem virágának illatát csak Te ismered. Jegyesem, bárcsak kellemes lenne Néked áldozatom illata! Halhatatlan Isten, örök boldogságom, már itt a földön mennyországom vagy nékem. Szívem minden dobbanása legyen a Te dicséreted új himnusza, ó, Szentháromság! Ha lenne annyi szívem, ahány cseppje van az óceánnak, ahány homokszem van az egész földgolyón, mind Neked áldoznám, ó, Szerelmem, szívem Kincse! Mindenkit, akivel csak találkozom életemben, meg akarok gyôzni, hogy szeressen Téged, Jézusom, én Szépségem, Nyugalmam, egyetlen Mesterem, Bírám, Megváltóm és Jegyesem egyszerre. Tudom, az egyes megszólítások tompítják a többit, de mind irgalmadba ajánlom.

1065   (18) + Jézusom, tarts meg engem, ha nehéz és borús napok jönnek, ha a megpróbáltatások, szenvedések és a kimerültség testemet, lelkemet el akarják nyomni. Oltalmazz, Jézusom, s adj erôt a szenvedések elviselésére! Zárd le ajkaimat, hogy egyetlen panaszos szó se hagyja el ôket! Minden reménységem a Te irgalmas Szíved. Semmi sem szól mentségemre, egyedül irgalmadban van minden reményem.

1066   1937.3.27. Ma jöttem vissza Pradnikból, közel négyhavi kúra után. Mindenért hálát adok Istennek. Minden pillanatot felhasználtam dicsôítésére. Amikor rövid idôre a kápolnába léptem, megláttam, mennyit fogok szenvedni és küzdeni ebben az ügyben. Jézusom, Erôm, csak Te tudsz segíteni nekem, erôsíts meg, kérlek!

1067   28. A feltámadás ünnepe. A szertartás alatt láttam az Urat szépségben és fényben. Azt mondta: ,,Leányom, béke veled!'' Megáldott és eltûnt, lelkem pedig leírhatatlan örömmel és boldogsággal telt meg. Szívem megerôsödött a szenvedésre és a harcra.

1068   Ma beszéltem az atyával,[308] aki Jézus hirtelen megjelenéseivel kapcsolatban nagy elôvigyázatosságra intett. Midôn Jézus irgalmasságáról beszélt, szívembe valami erô költözött. Istenem, annyira szeretnék mindenrôl beszámolni, mégsem tudok. A páter elismerte, hogy Jézus igen nagylelkûen adja magát a lelkeknek, másrészt viszont, mintha nagyon mértékletes volna. ,,Bár Isten nagylelkûsége óriási [mondta az atya] mégis légy óvatos, mert a hirtelen jelenés gyanút kelt. Itt ugyan nem látok semmi rosszat, s azt sem, hogy mindebben bármi ellenkeznék a hittel. Légy mégis óvatosabb. Ha megérkezik a fônöknô anya, beszélhetsz vele ezekrôl a dolgokról.''

1069   (19) 1937.3.29. Ma elmélkedés alatt nagy szépségben láttam az Urat. Azt mondta: ,,Béke veled, leányom!'' Egész lelkem megremegett a szeretettôl, s azt feleltem: ,,Ó, Uram, szívbôl szeretlek, mégis arra kérlek, ne jelenj meg nekem, mert a lelkiatyám azt mondta, hirtelen megjelenéseid gyanút keltenek, hogy talán csak képzeletem szülötte vagy. Bár jobban szeretlek, mint saját életemet, s tudom, hogy Uram és Istenem vagy, aki kegyesen érintkezik velem, mégis a gyóntató atyámnak kell mindenben engedelmeskednem.''

Jézus komolyan és jóságosan hallgatta, amit mondtam, és így szólt: ,,Mondd meg a gyóntatódnak, hogy én a te lelkeddel azért vagyok ilyen bizalmas viszonyban, mert te az adományaimat nem tulajdonítod el, s azért öntök minden kegyelmet a te lelkedbe, mert tudom, hogy nem sajátítod ki ôket magadnak. Annak jeléül, hogy óvatossága kedves nekem, nem fogsz látni engem, nem jelenek meg elôtted mindaddig, amíg nem értesíted ôt arról, amit most neked mondtam.''

1070   + 1937.4.2. Reggel a szentmisén e szavakat hallottam: ,,Mondd meg a fônöknônek: az a kívánságom, hogy tartsák az imádást itt arra a szándékra, hogy kiesdjék a világ számára az irgalmasságot.''

1071   Ó, Jézusom, egyedül Te tudod, mi játszódik le a szívemben. Ó, Erôm, Te mindent megtehetsz. Bár nagy szenvedések érnek, mégis hû maradok Hozzád, mert különös kegyelmed gyámolít.

1072   + 1937.4.3. Ma azt mondta az Úr: ,,Mondd meg a professzor atyának,[309] hogy azt kívánom, Irgalmam ünnepén kifürkészhetetlen irgalmamról prédikáljon.'' Teljesítettem Isten kívánságát, de a pap figyelmen kívül hagyta az Úr szavait. Midôn befejeztem a gyónást, e szavakat hallottam: ,,Tedd, amit mondok, és légy nyugodt! Ez az ügy ôrá és rám tartozik. Te ezért nem felelsz.''

1073   (20) 1937.4.4. Fehérvasárnap, az Irgalmasság ünnepe. Reggel a Szentáldozás után lelkem elmerült Istenben. Szorosan egyesültem a Három Isteni Személlyel, mégpedig a következôképpen: amikor Jézussal egyesültem, egyidejûleg összekapcsolódtam az Atyával és a Szentlélekkel is. Lelkem felfoghatatlan örömbe merült. Az Úr megismertette velem kifürkészhetetlen irgalmának egész mélységét és tengerét. Ó, ha megértenék a lelkek, mennyire szereti ôket Isten! Minden hasonlat, akár a leggyengédebb, vagy a legerôteljesebb, a valóságnak csak halvány árnyéka!

Amikor összekapcsolódtam az Úrral, megértettem, milyen sok lélek dicséri irgalmát.

1074   Midôn az imádásra jöttem, ezt hallottam: ,,Szeretett leányom, írd fel: Szívem ma megpihent ebben a kolostorban. Hirdesd a világnak irgalmasságomat és szeretetemet.

Égetnek az irgalom lángjai. Szeretném kiárasztani ôket az emberekre. Ó, milyen fájdalmat okoznak nekem, ha megtagadják befogadásukat.

Leányom, tedd meg, ami hatalmadban áll, hogy irgalmam imádását elterjeszd. Ami ehhez belôled hiányzik, azt én kipótolom. Mondd a szenvedô emberiségnek, simuljon irgalmas Szívemhez és én békével töltöm el.

Mondd el, lányom, hogy én magam vagyok a szeretet és irgalom. Ha egy lélek bizalommal jön hozzám, oly hatalmas kegyelemmel töltöm el, amelyet maga be sem tud fogadni, hanem más lelkekre is átsugározza azt.

1075   Azokat a lelkeket, akik irgalmasságom tiszteletét terjesztik, egész életükben megoltalmazom, mint gyengéd anya óvja csecsemôjét. Haláluk óráján pedig nem bírájuk, hanem irgalmas (21) Megváltójuk leszek. Ebben az utolsó órában a lelkeknek nincs más védelmük, mint az én irgalmam. Boldog az a lélek, aki életében az irgalom forrásába merült, mert az igazság nem fogja elérni.

1076   Írd: Minden, ami létezik, irgalmam bensejében van, mélyebben, mint a gyermek anyja ölében. Fájdalmasan megsebez a jóságomban való kételkedés. Legfájdalmasabbak számomra a bizalmatlanság bûnei.''

1077   A szentmise alatt az újoncmesternô[310] csodálatosan szép dalt játszott Isten irgalmasságáról. Kértem az Urat, részesítse ôt felfoghatatlan irgalmának mélyebb megismerésében.

1078   + Lefekvés elôtt, amikor elköszöntem az Úrtól, e szavakat hallottam : ,,Szívem kedves szent ostyája, érted megáldom a földet.''

1079   1937.4.7. Ma, amikor egy illetô belépett a kápolnába, szörnyû fájdalmat éreztem kezeimben, lábaimban, oldalamban, akár a szenvedô Jézus. Ez csak rövid ideig tartott. Ez a jelenség mutatja meg nekem, ha egy lélek nincs a kegyelem állapotában.

1080   Ma láttam a Szentatyát, amint ezen az ügyön[311] gondolkodott.

1081--1082   1937.4.10. Ma a fônöknô adott nekem egy cikket Isten irgalmasságáról, hogy olvassam el. Volt hozzá egy másolat is a róla festett képrôl. Ez a cikk a vilniusi Tygodnik[312] újságban jelent meg, Michal Sopocko atya, az irgalmasság e buzgó apostola küldte el nekünk Krakkóba. A cikk Jézus szavait tartalmazza, melyeket hozzám intézett. Egyes szavakat szó szerint. Ahogy ezt a folyóiratot kezembe vettem, átjárt a szeretet nyila. -- ,,Forró (22) kívánságodra meggyorsítom az Irgalmasság ünnepének bevezetését.'' Lelkemet oly erôs, izzó szeretet járta át, hogy úgy éreztem, egészen elolvadok Istenben.

1083   + Ez a szép lélek, aki az egész világon terjeszti az Isteni Irgalom nagy mûvét, mély alázatossága miatt ennyire kedves az Úr elôtt.

1084   Minden nagyobb kegyelem elôtt lelkemnek ki kell állnia a türelem próbáját. Érzem ugyanis már a kegyelmet, de még nem vagyok birtokában. Lelkem ég a vágytól, de még nem érkezett el a kellô óra. Ezek a pillanatok oly különösek, alig tudom leírni ôket.

1085   1937.4.13. Ma egész nap ágyban kell maradnom. Kínzó köhögés fogott el, s annyira elgyengített, hogy nem volt erôm járni. Lelkem buzgalommal ég, hogy Isten mûvét végrehajtsam, de fizikai erôim cserbenhagytak. Pillanatnyilag nem tudok együttmûködni terve végrehajtásában. Ezért megismétlem a szeretet akarati felajánlását: ,,Tégy velem, amit akarsz!''

1086   Bár erôsek a kísértések, a kétségek hulláma elönti a lelket, kedvetlenség támad az emberben, az Úr azonban megerôsíti az akaratot, s az ellenség minden igyekezete úgy szétzúzódik rajta, mint egy sziklán. Látom, hogy Isten segítô kegyelme folyamatosan támogat. Nagyon gyenge vagyok, s csak Isten kegyelmének köszönhetek mindent.

1087   + Midôn egy napon elhatároztam, hogy egy bizonyos erényt gyakorlok, tízszer több alkalommal estem az erénnyel ellentétes hibába, mint más napokon. Este elgondolkodtam azon, miért is botlottam meg ma oly sokszor? Erre meghallottam: ,,Túlságosan magadra számítottál, és túl kevéssé rám.'' Világossá vált tehát botlásaimnak oka.

1088   (23)	Hirtelen gyógyulás

Midôn április 11-én, vasárnap levelet írtam Sopocko atyának, annyira rosszabbodott az állapotom, hogy a levelet nem küldtem el, hanem vártam Isten világos akaratára. Mivel állapotom jelentôsen romlott, ágyba kellett feküdnöm. Oly szörnyû köhögési rohamok kínoztak, hogy azt hittem, az újabb rohamok már a véget jelentik.

1089   Április 14-én olyan nyomorultul éreztem magam, hogy nagy fáradságomba került felkelni a szentmisére. Rosszabbul éreztem magam, mint akkor, amikor elküldtek a kúrára. Hörgés, zihálás és különös fájdalmak jelentkeztek a tüdômben. A Szentáldozáskor valami arra késztetett, hogy a következôképpen imádkozzam: ,,Jézusom, hadd keringjen a Te tiszta, egészséges véred az én beteg szervezetemben, s a Te tiszta, egészséges tested változtassa át az én testemet. Ha az az akaratod, hogy menjek, s intézzem mûvedet, hadd lüktessen bennem erôs, egészséges élet. Ez lesz a Te Szent akaratod világos jele.''

Ahogy így imádkoztam, testemben hirtelen egy rándulást éreztem s egy pillanat alatt mintha meggyógyultam volna. Tiszta a légzésem, mintha sohase lettem volna tüdôbeteg, s nincs fájdalmam. Lám, itt a jel, hogy kezdjek munkához.

1090   Ma van a Szentlélekhez végzett kilencedem utolsó napja. Gyógyulásom után tisztán lélekben egyesültem Jézussal. Jézus erôs meggyôzôdést adott, vagyis megerôsítette kívánságait. Egész nap a közelében voltam, s a rend részleteirôl beszélgettem vele.

(24) Jézus erôt és bátorságot öntött belém a cselekvésre. Most fogtam fel igazán, hogy ha az Úr kíván tôlünk valamit, megadja hozzá a szükséges kegyelmet és a kivitelezési lehetôséget is. Képessé tesz annak teljesítésére, amit kíván tôlünk. Még a legnyomorultabb lélek is vállalkozhat hát az Úr parancsára olyan dolgokra, melyek felülmúlják saját képességeit. A jel, amirôl fel lehet ismerni, hogy az Úr egy bizonyos lélekkel van, az, hogy Isten hatalma és ereje mutatkozik benne; bátorrá és küzdôvé téve ôt. Ami engem illet, az elsô pillanatban mindig kissé elrémít az Úr nagysága, de aztán mély, zavartalan béke költözik lelkembe, és bensô erô arra, amit adott pillanatban az Úr kíván tôlem...

1091   Meghallottam e szavakat: ,,Menj a fônöknôhöz, s mondd meg, hogy egészséges vagy!''

Hogy mennyi ideig maradok egészséges, nem tudom, nem is érdeklôdöm efelôl. Tudom, hogy jelenleg jó egészségnek örvendek. A jövô nem az enyém. Egészséget Isten jeléül kértem, nem azért, hogy könnyebbséget találjak szenvedéseimre.

1092   1937.4.16. Amint ma átfogott Isten hatalmassága, felismertem, bármily nagy is az Úr, Ô az alázatos lelkeket szereti. Minél[313] mélyebbre alázkodik a lélek, annál jóságosabban közeledik hozzá Isten. Egyesül vele, s a trónjáig emeli. Boldog az a lélek, akit maga az Úr védelmez. Megértettem, hogy csak a szeretetnek van értéke. A szeretet a legnagyobb. Az Isten itánti tiszta szeretetbôl fakadó egyetlen tetthez nem mérhetô semmilyen mû.

1093   + Ó, Jézus, védelmezz irgalmaddal, s ítélj meg kegyesen, különben igazságosságod joggal elítélhet.

1094   (25) 4.17. Ma a katekizmus[314] oktatáson megerôsödtem abban, amit belsô megvilágosodással már korábban felismertem, s ami szerint régóta élek. Ez pedig a következô: ha egy lélek ôszintén szereti Istent, s Vele lelkében egyesül, nincs hatalom, ami bensôleg korlátozhatná, még ha külsôleg nehéz viszonyok között is él. Még romlottság közepette is tiszta és érintetlen tud maradni. Isten nagy szeretete erôt ad neki a harchoz. Isten különös, sôt csodás módon megvédi azt, aki Ôt ôszintén szereti.

1095   Egy nap Isten felismertette velem, hogy ártatlanságomat sohasem vesztettem el. Minden veszély közepette Ô maga óvott, hogy lelkem és testem szûzi tisztasága érintetlen maradjon. Ezen a napon bensôséges hálát adtam Néki ezért. Megköszöntem, hogy megvédett a gonosztól, hogy kegyet találtam Elôtte, amirôl saját maga adott most bizonyságot.

1096   Néhány évvel késôbb megerôsített ebben. Ettôl fogva soha nem éreztem az érzékek támadását a lélek ellen. Egy másik naplóban pontosabban megírtam ezt.[315] Ahányszor csak eszembe jutott ez a felfoghatatlan kegyelem, a szeretet és hála újabb lángja lobogott fel szívemben. Ez a szeretet elvezet az önmagamról való tökéletes megfeledkezésre.

1097--1098   Azóta Isten Anyjának szûzi palástja alatt élek. Ô óv és tanít engem. Szeplôtelen Szívén nyugalmat találok, mert olyan gyenge és tapasztalatlan vagyok. Ezért simulok kisgyermekként Szívéhez. Bár Isten biztosított a tisztaság erénye felôl, éber maradok, saját árnyékomtól is félve. Mindez csak azért, mert nagyon megszerettem Istent.

1099   (26) Ezt az isteni kegyelmet csak azért kaptam, mert az emberek között a leggyengébb voltam; a Mindenható ezért vett rendkívüli irgalmába.

1100   4.24. Minden nagyobb kegyelmet elôre megérzek. Ilyenkor különös vágyódás és sóvárgás fog el Isten után. Várom a kegyelem érkezését. Minél nagyobb a kegyelem, annál erôsebb a sejtése, s annál nagyobb a harc is megváltásom ellenségével.

Lelkem néha olyan állapotban van -- s itt egy hasonlattal kell élnem -- mint mikor két ôszinte barát közül az egyik nagy ünnepséget rendez, amelyre meghívja a másikat. Mindkettô örül, de az ünnepségnek meghatározott ideje van. -- Közvetlenül a kegyelem elôtti idô nagyon erôteljes, nehéz megfogalmaznom, milyen. Fájdalmas vágyódás és izzó szeretet jellemzi. Érzem, hogy itt az Úr, de nem tudok elmerülni Benne egészen, mert az idôpont elôre meghatározott. Olykor ezekben a kegyelem érkezése elôtti pillanatokban tökéletesen kiüresedem. -- Üres az értelmem, akaratom, szívem. Tökéletesen magam vagyok, és várom az egy Istent. Ezt Ô maga rendezi így bennem, mielôtt eljön.


3. füzet -- 1101--1230
Napló -- 3. füzet	1101--1230

1101

1937.4.23. Ma háromnapos lelkigyakorlatot kezdtem.[316]

Este ezeket a szavakat hallottam lelkemben: ,,Leányom, tudatom veled, hogy ezen a papon[317] keresztül különleges módon fogok szólni hozzád, hogy semmi kétséged se legyen kívánságaimat illetôen.'' Mindjárt az elsô elmélkedés alatt lelkembe találtak a pap szavai. ,,Nem állhatok ellen Isten akaratának és kívánságának, bármifélék legyenek is azok. Ahogy meggyôzôdöm az isteni akarat bizonyosságáról és valódiságáról, teljesítenem kell azt. Ez alól senki sem menthet fel. Bármi (27) legyen Isten akarata, ha felismertem, teljesítenem kell.'' Ez csupán egy rövid összefoglalás, de az egész elmélkedés lelkembe vésôdött, és nem maradt bennem a legkisebb kétség sem. Tudom, mit kíván tôlem az Isten, és mit kell tennem.

1102   Vannak az életben isteni megvilágosodásból adódó belsô felismerések, amikor a lélek olyan dolgokról szerez tudomást, amelyekrôl sohasem olvasott, sem más emberektôl nem hallott. Ezek a belsô megismerés pillanatai, amelyeket maga az Úr ad a léleknek. Ezek nagy titkok... Gyakran részesülök Isten bensô életének fényében és megismerésében, és felismerem Isten belsô érzületét. Ez kimondhatatlan örömmel és bizalommal tölt el. Szeretnék teljesen feloldódni Benne.

1103   + A szeretet magja -- az áldozat és a szenvedés. Az igazság töviskoszorúban jár. Az ima az értelmet, az akaratot és az érzelmet érinti.

1104   + Ma egy szép elôadás[318] volt Isten irgalmáról és jóságáról. Ez alatt a lelki beszéd alatt átéltem Isten szeretetlángját, s megértettem, hogy Isten szava élô.

1105   Különleges elhatározásaim maradnak azok, amelyek eddig voltak: Egyesülés az irgalmas Krisztussal és a hallgatás.

Májusban a Szûzanya lábaihoz helyezett virágom a csend és a hallgatás gyakorlása.

1106   (28) + Az erény megfontoltság nélkül nem erény. Gyakran kell kérnünk a Szentlelket a körültekintés kegyelméért. Ez a következôkbôl áll: megfontoltságból, értelmes gondolkodásból és bátor elhatározásból. A végsô döntés mindig tôlünk függ. Nekünk kell dönteni, de tanácsot kérhetünk, sôt kell is kérnünk, és fontos megvilágosodást keresnünk.

1107   A mai elmélkedés alatt Isten belsô megvilágosodással megértette velem a szentség mivoltát, s azt, hogy ez min alapszik. Bár a szentbeszédekben már gyakran hallottam róla, mégis egészen másképpen érti meg a lélek Isten megvilágítása által.

Sem a kegyelmek, sem a sugallatok, sem az elragadtatások, sem a sok adomány nem teszik a lelket tökéletessé, csak a lelkemnek bensô egyesülése Istennel. A sok adomány csupán dísze a léleknek, de nem képezik sem tartalmát, sem tökéletességét. Szentségem és tökéletességem egyedül akaratomnak Isten akaratával való szoros egyesülésén alapszik. Isten sohasem alkalmaz szabad akaratunkon erôszakot. Tôlünk függ, el akarjuk-e fogadni az isteni kegyelmet vagy sem. Együtt akarunk-e mûködni vele, vagy elfecséreljük kegyelmét.

1108   Az esti utolsó elôadáson, amely elôkészített a fogadalom megújítására, a pap arról a boldogságról beszélt, ami a három fogadalomból és hûséges betartásukból adódik. Lelkem hirtelen nagy sötétségbe zuhant. Öröm helyett keserûséggel telt el, és szívemet heves fájdalom járta át. Rendkívül nyomorultnak éreztem magam, s méltatlannak erre a kegyelemre. A nyomorúságnak és méltatlanságnak ezzel az érzésével nem mertem volna még a legfiatalabb jelölthöz sem közeledni, hogy megcsókoljam a lábát. Lelkemben szépnek, Isten elôtt kedvesnek láttam ôket, magamat viszont a nyomorúság mélységének. A lelkigyakorlat (29) végeztével fájdalommal és könnyekkel leborultam az elrejtett Isten lábai elé, s végtelen irgalma tengerébe vetettem magam. Csak ekkor éreztem könnyebbséget, s azt, hogy átölelt Isten irgalmának mindenhatósága.

1109

+ 30. Ma a fogadalom megújítása

Ébredés után rögtön elfogott Isten jelenléte, s Isten gyermekének éreztem magam. Isten szeretete eltöltötte a lelkemet, s tudtomra adta, miként függ minden az Ô akaratától. E szavakat intézte hozzám: ,,Minden léleknek meg akarom adni a teljes búcsút, aki Irgalmasságom ünnepén Szentgyónáshoz és Szentáldozáshoz járul.'' Továbbá: ,,Leányom, ne félj semmitôl, én mindig veled vagyok, ha úgy tûnik is, hogy nem vagyok jelen. Alázatod levonz magas trónomról, s egészen egyesülök veled.

1110   1937.4.29. Az Úr megismertette velem a Vatikánban folyó vitákat,[319] melyeket errôl az ünneprôl folytattak. Pacelli ôméltósága sokat dolgozott ott.

1111   Ma volt a fogadalomtétel és a fogadalmak megújítása ünnepélyes ceremóniával. Mialatt a nôvérek letették fogadalmukat, különbözô hangszínben angyali éneket hallottam: ,,Szent, szent, szent!'' Ennek az éneknek kedvességét nem lehet kifejezni emberi nyelven.

1112   Délután szeretett újoncmesternômmel -- Mária Józefa anyával -- beszélgettem. Együtt tettünk egy körsétát a kertben. Így legalább nagyjából elmondhattam neki dolgaimat. Részemre mindig ugyanaz a kedves újoncmesternô maradt, bár már fônöknô, én pedig 10 éve fogadalmas vagyok. Mondta, hogy a szerzetes lélek nem élhet kereszt nélkül. Feltárt elôttem egy bizonyos szenvedést, melyet Varsóban éltem át, bár akkor errôl néki egyáltalán nem (30) szóltam. Lelki szemeim elôtt elvonult minden kegyelem, amit újoncidôm alatt kaptam. Mily nagy a hálám jó mesternôm iránt. Midôn lelkem a legnagyobb sötétségben vergôdött, s úgy éreztem, el kell kárhoznom, ô az engedelmesség hatalmával kiragadott ebbôl a szakadékból.

1113   Gyakran elsötétíti lelkemet a szenvedés, de kínomat nem értheti meg senki.

1114   Május. -- 1937.5.1. Ma megéreztem Édesanyám -- égi Édesanyám -- közelségét. Bár minden Szentáldozás elôtt buzgón kérem Ôt, segítsen lelkemet elôkészíteni Fia érkezésére. Egész világosan érzem oltalmát. Nagyon kérem, gyújtson bennem olyan istenszeretetet, amilyen az Ô tiszta szívében lobogott az Isteni Ige Fogantatásának pillanatában.

1115   5.4. Ma rövid idôre az általános fônöknôhöz[320] mentem, hogy megkérdezzem, kapott-e valamilyen sugallatot a kolostorból való kilépésemre vonatkozóan? -- Azt felelte: ,,Mindeddig, nôvér, visszatartottam önt, de most megadom önnek a döntés szabadságát. Ahogy ön óhajtja: elhagyhatja a Rendet, de ha akar, maradhat.'' Azt válaszoltam tehát, jól van. Azonnal arra gondoltam, hogy írok a Szentatyának, oldjon fel [örök] fogadalmam alól. Amint elhagytam az általános fônöknôt, lelkemre valamiféle sötétség borult -- éppúgy, mint máskor. Különös, valahányszor kérem a kilépést, lelkem mindig ilyen sötétség borítja el, s úgy érzem mintha magamra hagytak volna. Midôn lelkem ennyire szenvedett, (31) elhatároztam, hogy azonnal a fônöknô anyához sietek, és elôadom különös kínlódásomat és harcomat. Az anya azt válaszolta: ,,Nôvér, az ön kilépési szándéka kísértés.'' -- Rövid beszélgetés után megkönnyebbültem, de a sötétség megmaradt. ,,Isten irgalma szép, és Isten nagy mûvének kell lennie, ha a sátán ilyen mértékben dolgozik ellene, s ennyire megsemmisítésére törekszik'' -- ezek a kedves általános fônöknô szavai.

1116   Kínjaimat senki fel nem fogja, sem meg nem érti. Magam sem tudom leírni ôket, nincs ezeknél nagyobb szenvedés. Még a mártírok kínjai sem nagyobbak, mert ezekben a pillanatokban a halál is enyhülést jelentene számomra. Semmihez sem tudom hasonlítani szenvedéseimet, ezt, a lélek végtelen haldoklását.

1117   1937.5.5. Ma, amikor a szentgyónásban kissé feltártam a lelkemet -- az a gondolatom támadt ugyanis, hogy esetleg kísértés áldozata vagyok, mert valahányszor a kolostor elhagyását kérem, mindannyiszor nehéz szenvedést és sötétséget tapasztalok -- a gyóntatóm[321] azt mondta: ,,Talán ez még nem az Istentôl elrendelt pillanat. Imádkozni kell, és türelmesen várakozni. De az igaz, hogy nagy szenvedések várnak rád. Sok szenvedést és nehézséget kell majd elviselned és legyôznöd, az biztos. Jobb lenne várni és sokat imádkozni Isten mélyebb megismeréséért és nagyobb megvilágosításáért. Ezek igen nagy dolgok.''

1118   Istenem, ezekben a nehéz pillanatokban nincs itt a vezetôm, mert Rómába[322] utazott. Jézusom, ha már elvetted tôlem, vezess Te (32) magad, mert Te tudod, hogy mit bírok el. Erôsen hiszem, hogy Isten nem helyez rám nagyobb súlyt, mint amit el tudok viselni. Bízom irgalmában.

1119   Azokban a pillanatokban, amikor ég és föld között vagyok -- hallgatok, mert ha beszélnék is, ki értene meg? Az örökkévalóság feltár majd sok dolgot, amirôl most hallgatok...

1120   Mikor kijöttem a kertbe, látom, hogy minden a tavasz örömét hirdeti. A virágdíszes fák bódító illatot árasztanak. Minden örömet ont. Istent dicsérik az éneklô és csicsergô madarak, s azt mondják nekem: ,,Örülj, örvendezz, Fausztina nôvér!'' -- Lelkem azonban sötétben és kínban marad. Lelkem egyébként igen érzékeny a kegyelem hangjaira. Minden körülöttem lévô teremtménnyel tud beszélni. Tudom, miért díszítette fel Isten ilyen szépen a földet... De szívem most nem tud örülni, mert Szerelmem elrejtôzött elôlem, s nem nyugszom, amíg meg nem találom... Nem tudok élni Isten nélkül, de azt is érzem, hogy Isten sem tud boldog lenni nélkülem, bár Isten egyedül önmagának tökéletesen elég.

1937.5.6. Az Úr Mennybemenetele

1121   	Lelkemet már kora reggel óta megérintette Isten. A Szentáldozás után egy darabig együtt lehettem a mennyei Atyával. Lelkemet izzó szeretetének középpontjába vonta. Megértettem, hogy semmilyen külsô dolog nem hasonlítható Isten tiszta szeretetéhez... Láttam a Megtestesült Ige örömét, s teljesen elmerültem a Szentháromságban. Mikor magamhoz tértem, lelkem tele volt vágyakozással. Sóvárgok az Istennel való (33) egyesülés után. Oly nagy szeretet fogott el a mennyei Atya iránt, hogy ezt a napot a szeretet szüntelen extázisának neveztem el. Istenhez viszonyítva az egész világmindenség csak egy kis cseppnek tûnt fel elôttem. Nincs nagyobb boldogság, mint az, amikor Isten bensôleg tudtomra adja, hogy minden szívdobbanásom kedves neki, és megmutatja az Ô irántam való különleges szeretetét. Ez a bensôleg megerôsített bizonyosság Isten irántam való szeretetérôl békével tölti el lelkemet. Ezen a napon nem tudtam semmiféle táplálékot magamhoz venni, teljesen eltöltött a szeretet.

1122   Nagy irgalom Istene, aki kifürkészhetetlen szereteted és irgalmad jeléül elküldted nekünk egyszülött Fiadat, nem utasítod el a bûnösöket, hanem végtelen irgalmad megnyitotta nékik is kincsedet, amelybôl bôségesen meríthetnek nemcsak mentséget, hanem a legnagyobb szentséget is, amelyre eljuthat egy lélek. Kegyelemteljes Atya, úgy szeretném, ha minden szív bizalommal fordulna végtelen irgalmadhoz! Senki sem tisztázhatja magát Elôtted, ha nincs mellette végtelen irgalmad. Ha feltárod elôttünk irgalmad titkát, az egész örökkévalóság nem lesz elegendô hálánk lerovására.

1123   Mily örvendetes, ha lelkünk mélyén tudjuk azt, amiben az Egyház tanítása szerint hinnünk kell. Ha a lelkem elmerül a szeretetben, gyorsan és világosan el tudom dönteni a legnehezebb kérdéseket is. Egyedül a szeretet képes áthidalni a szakadékokat, s feljutni a legmagasabb csúcsokra. -- Szeretet, mindig csak szeretet!

1124   (34) + 1937.5.12. Néha sajátságos sötétség borul az értelmemre, s minden törekvésem ellenére ürességbe merülök.

1125   5.20. Midôn egy hónap óta jó egészségi állapotnak örvendtem, az jutott eszembe, hogy nem tudom eldönteni, mi tetszik jobban az Úrnak: ha betegen szolgálom, vagy ha egészségesen, ahogyan kértem. -- Azt mondtam tehát az Úrnak: ,,Tégy velem, ahogy Neked tetszik.'' Jézus pedig visszahelyezett elôzô állapotomba.

1126   Ó, milyen jó kolostorban, nôvérek közt élni! De ne feledjük, hogy ezek, bár angyalok, de emberi testben.

1127   Az egyik pillanatban megláttam a sátánt, amint sietve keresett valakit a nôvérek között, de nem talált senkit. Lelkemben megéreztem a sugallatot, hogy Isten nevében megparancsoljam neki, adjon felvilágosítást, mit keres a nôvérek között. Bár kelletlenül, de bevallotta, hogy lusta lelkeket keres. Midôn Isten nevében újra felszólítottam, vallja be, kik azok a rendben, akiket leginkább megkörnyékezhet, újra csak kelletlenül vallotta: a lusta, hanyag lelkeket. Láttam, hogy jelenleg nincsenek ebben a házban ilyen lelkek. Örüljenek az agyondolgozott, elfáradt lelkek.

1128   1937.5.22. Ma olyan hôség van, alig lehet kibírni. Esô után vágyunk, de nem jön. Néhány napja befelhôsödött az ég, mégsem esik. Ahogy (35) az esôre szomjazó növényeket néztem, elfogott a részvét. Elhatároztam, addig mondom ezt a rózsafüzért, amíg el nem kezd esni az esô. Uzsonna után beborult az ég, és záporesô kezdett hullani a földre. Ezt az imát szünet nélkül három órán át imádkoztam. Az Úr tudatta velem, hogy ezzel az imával mindent ki lehet esdeni.

1129

[1937.5.] 23. -- Szentháromság Napja

A szentmisén hirtelen egyesültem a Legszentebb Háromsággal. Láttam fenségét és nagyságát. Mind a három Személlyel össze voltam kapcsolva. Ha e Tiszteletreméltó Személyek egyikével egyesülünk, egyidejûleg a két másikkal is egyek vagyunk. Leírhatatlan az a boldogság és öröm, amelynek lelkem részese lett. Elszomorít, hogy nem tudom leírni, mit érzek.

1130--1131   E szavakat hallottam: ,,Mondd meg a fônöknônek, hogy úgy számítson rád, mint a Rend leghûségesebb tagjára.'' Bensôleg felismertem, mit jelent Istennel szemben az összes teremtmény. Nagy és felfoghatatlan az Ô fensége, s hogy kegyesen ily mélyre hajol le hozzánk, ez az Ô határtalan irgalma...

1132

Minden véget ér ebben a siralomvölgyben,

Elfolynak a könnyek, elmúlik a bánat,

Egyvalami marad meg örökre,

Szeretetünk, Uram, Teutánad.

Minden véget ér e számkivetés földjén,

A lélek próbái és szárazsága,

De ha a lélek örökös haldoklásban is él,

Istennel -- semmi meg nem ingatja.

1133

(36) [1937.5.] 27. Úrnapja

Mialatt imádkoztam, e szavakat hallottam: ,,Leányom, örvendezzen szíved! Én, az Úr, veled vagyok. Ne félj semmitôl, a szívemben vagy!'' Ebben a pillanatban felismertem Isten nagy fenségét. Világossá vált elôttem, hogy semmi sem hasonlítható Isten megismeréséhez. Mély megismerésének egyetlen pillanatára porszemként tûnik el minden külsô nagyság.

1134   Az Úr olyan mély békét adott a lelkembe, amit már semmi sem tud elhomályosítani. A körülöttem zajló események egy pillanatra sem tudják elrabolni ezt a békét. Még ha az egész világ összeomlana is, ez sem tudná megzavarni lelkem mélyét és a csendet, ahol Isten lakik. Minden dolog és esemény az Úr lábai elôtt hever.

1135   Isten eme mélyebb megismerése tökéletes lelki szabadságot ad nekem. Semmi sem akadályozhatja meg bensô egyesülésemet Vele, még maguk az angyalok sem. Nagynak érzem magam, ha Istennel egyesültem. Mily boldogság a tudat, hogy Isten a szívünkben van, s Vele szoros kapcsolatban élünk.

1136   Midôn a boreki[323] körmenet hozzánk érkezett, s Ôt a kápolnánkban helyezték el, e hangot hallottam a Szent Ostyából: ,,Itt pihenek meg.'' Az áldásnál tudatta velem Jézus, hogy ez a hely hamarosan ünnepélyes pillanat tanúja lesz. -- ,,Szívedben nagy tetszésemet találtam, és semmi sem tart vissza, hogy sok kegyelmet adjak néked.'' Istennek ez a nagysága egész lelkemet eltölti. Elmerülök Benne, elveszek, eltûnök és elolvadok Benne.

1137   (37) 1937.5.30. Ma haldoklom Istenért. A vágy egész lelkemet átfogta. Oly szörnyen érzem, hogy számkivetésben élek. Ó, Jézus! Mikor jön már el a vágyott pillanat?

1138   5.31. Elkínzott lelkem sehol sem talál segítséget -- egyedül Benned -- élô Szent Ostya. Minden bizodalmam irgalmas Szívedben van. Türelmesen várok szavadra, Uram.

1139   Ó, milyen fájdalom járja át szívemet, ha olyan szerzetesnôt látok, akiben nincs szerzetesi lelkület. Hogy tetszhetne Istennek az, akit a gôg és az önszeretetet felfuvalkodottá tesz, s közben úgy cselekszik, mintha Isten dicsôítésén fáradozna. Valójában saját dicsôségét tartja szeme elôtt. Nagyon fáj, ha észreveszek ilyesmit. Hogy tud az ilyen lélek bensôségesen egyesülni Istennel? Itt bizony szó sem lehet ilyesmirôl.

1140   1937.6.1. Ma van nálunk az Úrnapi körmenet.[324] Az elsô oltárnál tûz csapott ki a Szent Ostyából, amely átjárta szívemet, és meghallottam: ,,Itt van az én pihenôm!'' Szívemben izzó szeretet gyulladt, s egészen átváltoztam Benne.

1141   Este megértette velem az Úr, milyen rövid ideig tart minden földi dolog. Ami nagynak tûnik, elszáll, mint a füst, és nem hoz szabadságot a léleknek, csak kimerültséget. Boldog az a lélek, aki felismeri ezt, és csak egyik lábával érinti a földet. Az én pihenôm az, ha Veled egyesülhetek. Minden más fáraszt. Ó, mennyire érzem, hogy számûzetésben vagyok. -- Látom, senki sem érti bensômet, egyedül Te értesz meg engem, Te, aki szívemben rejtôzöl, és örökké élsz!

1142   (38) 6.4. Ma van Jézus Legszentebb Szívének ünnepe.[325] A szentmise alatt Jézus Szívérôl kaptam felismerést, arról, hogy mily nagy szeretettel ég irántunk. Ô az irgalmasság tengere. Ezt a hangot hallottam : ,,Irgalmam apostola, hirdesd az egész világnak kikutathatatlan irgalmamat. Ne bátortalanítsanak el a nehézségek, melyekbe küldetésed során ütközöl. Ezek a nehézségek, melyek oly fájdalmasan érintenek, szükségesek, hogy téged megszenteljenek, és bizonyítsák, hogy ez a mû az enyém. Leányom, légy buzgó minden mondat leírásában, melyeket irgalmamról mondok neked, mert ezeket sok lélek számára rendeltem, hogy belôlük hasznot merítsenek.''

1143   + Az imádás alatt az Úr mélyebben megismertette velem a mûvét.

1144   Ma bocsánatot kértem az Úrtól az összes megbántásért, melyek házainkban érték isteni Szívét.

1145   + 1937.6.6. A hónap elsô vasárnapja. Ma végeztem el a havi lelkigyakorlatot.

Felismerés a reggeli elmélkedésbôl: Bármit teszel is velem, Jézus, szeretni foglak, mert a Tied vagyok. Mindegy nekem, itt hagysz-e vagy máshova helyezel -- mindig a Tied vagyok.

Szeretetbôl alávetem magam legbölcsebb ítéleteidnek, ó, Istenem, s akaratod, Uram, az én mindennapi kenyerem. Te, aki ismered szívem minden rezdülését, tudod, hogy az egyedül Érted dobog, ó, Jézusom! Semmi sem tudja kioltani vágyamat utánad. Haldoklom Érted -- mikor viszel végre lakásodba engem?

1146   (39) ,,A legnagyobb bûnösök [helyezzék] reményüket irgalmamba. Mindenki más elôtt nekik van joguk bízni irgalmam mélységében. Leányom, írj a megkínzott lelkeknek irgalmamról! Gyönyörûséget okoznak nekem azok, akik irgalmamra hivatkoznak. Ezeknek a lelkeknek több kegyelmet adok, mint amennyit kérnek. Nem tudom megbüntetni, még ha a legnagyobb bûnös is lenne, azt, aki irgalmamra hivatkozik, hanem felmentem ôt mérhetetlen és kifürkészhetetlen irgalmamban. Írd: Mielôtt eljövök mint igazságos Bíró, elôbb szélesre kitárom irgalmam kapuját. Aki nem akar az irgalom kapuján átmenni, annak igazságosságom kapuján kell áthaladnia.''

1147   Amikor egy bizonyos ügy miatt szomorúságot éreztem szívemben, és panaszkodtam az Úrnak, így válaszolt: ,,Leányom, miért helyezel oly nagy súlyt az emberek tanítására és beszédére? Hiszen én magam akarlak tanítani téged, ezért intézem úgy a körülményeket, hogy ne tudd látogatni az elôadásokat. Egyetlen pillanat alatt több dolgot ismertetek meg veled, mint amit mások évek során kifejtett fáradozásokkal megszereznek.''

1148   1937.6.20. Legjobban akkor hasonlítunk Istenhez, amikor felebarátunknak megbocsátunk. Isten a szeretet, a jóság, és az irgalom...

,,Minden léleknek tükröznie kell irgalmasságomat, de fôleg a szerzetes lelkeknek. Szívem minden lélek iránt tele van könyörülettel és irgalommal. Jegyesem szívének is hasonlónak kell lennie az én szívemhez. Szívébôl buzogjon a lelkek részére irgalmam forrása, különben nem ismerem ôt.''

1149   (40) + Idônként felismertem, hogy egyes szerzetes lelkek saját becsületüket védelmezik látszólag Isten dicsôségét szorgalmazva. Bizony, itt szó sincs valójában Isten dicsôségérôl, csupán a sajátjukéról. Ó, Jézusom! Hogy fájt ez nekem! Mennyi titkot fog feltárni ítéleted napja? Hogy lehet ellopni az isteni adományokat ?

1150   Ma egy világi személy nagy kellemetlenséget okozott nekem. Ez a személy egyetlen igaz esemény alapján sok valótlan dolgot állított. Mindent elhittek, s mindez el is terjedt az egész házban. Midôn hozzám is eljutott, összeszorult a szívem. Hogy lehet ennyire visszaélni az ember jóhiszemûségével? Elhatároztam, hogy egyetlen szóval sem fogom menteni magam, s az illetôvel még jóságosabban fogok bánni. De hogy nyugodtan tûrjem a dolgokat, ehhez már nem volt erôm, mert a dolog hetekig elhúzódott. Mikor kitört a vihar, s a szél egyenesen szemembe fújta a homokot, bemenekültem a Legméltóságosabb Oltáriszentséghez, s azt mondtam az Úrnak: ,,Jézus, kérem segítô kegyelmed erejét, mert érzem, hogy ezt a harcot nem tudom állni. Oltalmazz szent kebleddel!''

Akkor e szavakat hallottam: ,,Ne aggódj, én veled vagyok!'' Midôn eljöttem az oltártól, sajátos furcsa erô és béke szállt a lelkembe. A tomboló vihar úgy sújtott lelkemre, mint egy sziklára, a vihar tajtékja pedig visszahullott azokra, akik elindították. Milyen jóságos az Úr, aki mindenkit cselekedete szerint jutalmaz. Minden lélek kérje a segítô kegyelmet, mert néha nem elég a szokásos kegyelem.

1151

(41) + Mikor a fájdalom egész lelkem átjárja,

S a láthatár elsötétül, mint az éj,

Szívem szaggatja a rázúduló kínok árja,

Megfeszített Jézusom, a Te erôdben bízom én.

Mikor a lélek a fájdalom homályában

Erôit megfeszítve küzd megállás nélkül,

S a szív keserû kínban bágyad,

Megfeszített Jézus, Tôled reméljük üdvösségünk.

Nap nap után így telik,

A lélek elmerül a keserûség tengerében,

A szív könnyekben ázik,

Megfeszített Jézus, hajnalcsillag a Te fényed.

S midôn a keserûség kelyhe túlcsordul már,

És minden összeesküdött ellene,

A lélek megízleli a getsemáne-i haláltusát,

Megfeszített Jézus, Te oltalmazz engem.

Mikor a lélek magát ártatlannak tudván,

Elfogadja mégis Istentôl mindeme végzését,

A szív képes szeretettel viszonozni a bántást,

Megfeszített Jézus, alakítsd a gyöngeségem erôddé.

1152   Nem egyszerû dolog könnyedén viselni a szenvedést, fôleg akkor, ha nem vagyunk vétkesek. Romlott természetünk fellázad ilyenkor. Az akarat és az értelem ugyan uralkodni tud a szenvedésen, s képes még jót is tenni azzal, aki a szenvedést okozta, az érzelem viszont nagy lármát csap, s mint egy nyugtalan szellem szembeszáll az akarattal és az értelemmel. Mikor azonban belátja, hogy egyedül nem megy semmire, megszelídül, s aláveti magát az értelemnek és akaratnak. (42) Ha azonban az értelem és akarat nem tartja kordában, mint egy szörnyeteg veti magát a bensônkbe, s éktelen lármát csap.

1153   1937.6.23. Midôn az Oltáriszentség elôtt imádkoztam, hirtelen elhagytak testi szenvedéseim. Ezt hallottam lelkemben: ,,Látod, hogy egyetlen pillanatban mindent megadhatok neked. Engem nem korlátoz semmilyen törvény.''

1937.6.24. A Szentáldozás után e szavakat hallottam: ,,Tudj róla, leányom, hogy egy pillanat alatt meg tudom neked adni mindazt, amire ennek a mûnek megvalósításához szükséged van.'' Ezen szavak után lelkemben maradt egy különös világosság, és Isten minden követelése oly egyszerûnek tûnik, hogy egy gyermek is teljesíteni tudná.

1154   1937.6.27. Ma láttam az új rend zárdáját.[326] Tágas, nagy helyiség. Egymás után minden tárgyat jól megnéztem. Láttam, hogy az Isteni Gondviselés gondoskodott minden szükségesrôl. Azok a személyek, akik a zárdában éltek, egyelôre civilben voltak, de mindenben tökéletes kolostori szellem uralkodott. Úgy rendeztem be mindent, ahogy az Úr kívánta. Hirtelen egyik nôvértársam kifogásképpen így szólt: ,,Hogy tud ön, nôvér, ilyen dolgot végbevinni?'' -- Azt feleltem: ,,Nem én, hanem az Úr általam, s minderre engedélyem van.'' A szentmise alatt világosság és mély megismerés gyúlt a lelkemben az egész mûvel kapcsolatban. Lelkembôl eltûnt a kételkedés minden árnya.

1155   (43) Az Úr akaratát mintegy három fokozatban adta tudtomra, de a három egy.

Az elsô: A világtól elszakadt lelkek áldozatként fognak égni Isten trónja elôtt, s irgalomért fognak könyörögni az egész világ részére... áldásért esedeznek a papok részére, s imájukkal elôkészítik a világot Jézus végsô eljövetelére.

1156   Második: Az irgalom tettével egybekötött ima. Fôleg a gyermekek lelkét fogják védeni a gonosztól. Az ima és az irgalmasság cselekedete tartalmazza mindazt, amit ezeknek a lelkeknek meg kell tenniük. Közösségükbe felvehetô a legszegényebb lélek is. Azon fognak fáradozni, hogy az önzô világban felébresszék a szeretetet, és hirdessék Jézus irgalmát.

1157--1158

Harmadik: Fogadalomhoz nem kötött ima és irgalmas cselekedet, melyek teljesítéséért a lélek az egész mû minden érdemében részesül. Ezt a fokozatot a világban élô emberek is követhetik. Akik tagjai ennek a fokozatnak, azoknak naponta legalább egy irgalmas cselekedetet kell végezniük. Természetesen végezhetnek sokkal többet is. Ezt mindenki könnyen megteheti, még a legszegényebb ember is, mert az irgalom gya-korlására háromféle lehetôség is van. Elsô: az irgalmas szó -- megbocsátás, vigasztalás. Másodszor: ha szavakra nincs módod, imádkozz -- ez is irgalom. Harmadszor: irgalmas tettek. Ha eljön az utolsó nap, ezekrôl fogunk számot adni, s ennek megfelelôen ér az örök ítélet.

1159   Isten zsilipjei nyitva állnak elôttünk, merítenünk kell a kegyelmek árjából, mielôtt Isten igazságosságának napja bekövetkezik, mert az rettenetes lesz.

1160   (44) Midôn egyszer megkérdeztem Jézust, hogyan tudja elviselni büntetés nélkül ezt a sok bûnt és vétket, azt felelte: ,,A büntetésre ott van nekem az egész örökkévalóság. Most meghosszabbítom számukra az irgalom idejét, de jaj, ha nem ismerik fel látogatásom napját! Leányom, irgalmasságom titkárnôje, nemcsak arra kötelezlek, hogy írj irgalmasságomról, s hirdesd azt, hanem kérned kell embertársaid részére a kegyelmet, hogy ôk is dicsôítsék irgalmamat.''

1161   Ma lelkem oly súlyos kínokat élt át, hogy panaszkodni kezdtem az Úrnak: ,,Jézus, hogy hagyhatsz egyedül? Egyetlen lépést sem tudok magam tenni. Te elrejtôzöl elôlem, s elvetted a gyóntatómat is. Jól tudod, Jézus, hogy nem vagyok képes mást tenni magamtól, mint kegyelmeidet eltékozolni. Jézusom, intézd el, hogy Andrasz atya visszatérjen.'' -- De a kínok maradtak...

1162   Az jutott eszembe, hogy elmegyek valamilyen paphoz, hogy beszámoljak kínjaimról s különbözô sugallataimról. Találjon rájuk megoldást. Ezt a gondolatot még a fônöknômnek is megemlítettem. Az anya azt válaszolta: ,,Elhiszem, hogy nehéz most önnek, nôvér, de valóban nem ismerek olyan papot, aki válaszolni tudna önnek. Hamarosan visszajön a páter. Most pedig mindent mondjon el az Úrnak.''

1163   Midôn egy rövid beszélgetésre az Úr elé járultam, a következôket hallottam lelkemben: ,,Leányom, nem adom meg neked azt a kegyelmet, hogy más elôtt feltárd magad. Ha mégis máshoz fordulsz bizalmas közléseiddel, nem adom meg annak a papnak a kegyelmet, hogy megértsen téged. Jelenleg abban lelem tetszésemet, hogy türelmesen elviseld saját magad. (45) Nem az az akaratom, hogy a neked adott kegyelmeket mindenkinek elmondd. Szívem barátjának oltalmába helyeztelek. Az ô irányítása alatt fog lelked kibontakozni. Neki adtam meg a világosságot, hogy megismerje lelkedben az én életemet.

1164   Leányom, akkor nyertem el neked a kegyelmet, hogy az emberek megvetésén felülemelkedhess, s tudd követni hûen nyomdokaimat, amikor Heródes elôtt álltam. Hallgass, ha nem akarják elismerni igazadat, mert ezzel többet kifejezel.

1165--1166   Tudd meg, leányom, ha tökéletességre törekszel, ezzel sok más lelket is szentté teszel, de ha nem törekszel rá, sok más lélek is gyarló és tökéletlen marad. Tudd meg, hogy a te tökéletességedtôl függ az ô tökéletességük, és felelôsségük nagyobb részben téged terhel!'' Még azt is mondta: ''Ne félj, gyermekem, csak kegyelmemhez maradj hûséges...''

1167   A sátán bevallotta, hogy gyûlöl engem. Azt mondta: ,,Kevesebb kárt okoz nekem ezer lélek, mint te, ha a Mindenható irgalmáról beszélsz. A legnagyobb bûnösök bizalommal telnek el, s visszatérnek Istenhez, én pedig -- mondja a rossz szellem -- mindent elveszítek. Ezenkívül engem is üldözöl a Mindenható kikutathatatlan irgalmával.'' -- Megértettem, mennyire gyûlöli a sátán Isten irgalmát. Nem akarja elismerni, hogy Isten jó.

1168   (46) 1937.6.29. Ma a reggeli alatt Andrasz atya telefonon üdvözölte az egész Kongregációt. Visszatért [Rómából], s ma délután el is jött a házunkba. Minden nôvér, a fogadalmasok, a novíciák, a növendékek mindkét osztálya összegyûlt a ,,Négyszögben''[327] és így vártuk a kedves atyát. A gyermekek énekkel és versekkel köszöntötték, mi pedig kértük, meséljen Rómáról, arról a sok szép dologról, amit ott látott. Több, mint két óráig beszélt, ezért nem jutott idô személyes beszélgetésre.

1169   Ma bensôségesen egyesült lelkem az Úrral. Közölte velem, hogy mindig szent akaratára kell hagyatkoznom. -- ,,Egyetlen pillanat alatt többet adhatok neked, mint amit kívánni tudsz.''

1170   1937.6.30. Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Már többször fel akartam magasztalni ezt a Kongregációt, de gôgjük miatt nem tudom megtenni. Leányom, tudd meg, hogy gôgös lelkeknek nem adok kegyelmet, sôt a már kapottakat is visszavonom.''

1171   Ma Jolanta nôvér[328] egyezséget ajánlott: ô imádkozik értem -- én meg az ô vilniusi osztályáért. A mi mûvünkért mindig imádkozom, de most elhatároztam, hogy két hónapig imádkozom a vilniusi osztályért, Jolanta nôvér pedig az én szándékomra fog imádkozni, hogy élni tudjak Isten kegyelmével -- mindennap elmond ezért három Üdvözlégyet a Megtestesült Igéhez. Barátságunk így még jobban megerôsödött.

(47) 1937.7.1. Július hó

1172   Ma az Úrangyalánál megadta az Úr, hogy megértettem Isten felfoghatatlan szeretetét az emberek iránt. Isten felemel bennünket egészen Istenségéig. Kizárólag a szeretete és kifürkészhetetlen irgalma vezeti Ôt ebben. -- Bár az angyalon keresztül adod hírül a Titkot, de Te magad viszed azt végbe.

1173   Szüntelenül küszködöm a lelkemben uralkodó nagy béke ellenére. Sokszor kell elkeseredett harcot folytatnom, hogy azon az úton járjak, melyet az Úr kíván tôlem. Az utam: Isten iránti hûség mindig és mindenben. Fôleg hûség bensô sugallataimhoz, hogy használható eszköz legyek Isten kezében, amellyel megvalósíthatja kikutathatatlan irgalmának mûvét.

1174   (48) 1937.7.4. A hónap elsô vasárnapja

Havi lelkigyakorlat

Este nagy gonddal készülôdtem, és hosszan imádkoztam a Szentlélekhez megvilágosításért és különleges vezetéséért. Imádkoztam a Szûzanyához, Ôrangyalomhoz és védôszentjeinkhez is.[329]

1175

Az elmélkedés gyümölcsei

Minden, amit Jézus tett -- jó volt. Azért jött, hogy jót tegyen. Bárkivel találkozott, telve volt jósággal és irgalommal. Lépteit könyörület vezette. Ellenségeihez is jó volt, barátságos és megértô, a szükséget szenvedôkkel szemben segítô és vigasztaló.

Erre a hónapra elhatároztam, hogy hûen visszatükrözöm Jézus eme vonásait, még ha sokba kerülne is nekem.

1176   Az imádás alatt ezt hallottam lelkemben: ,,Leányom, szívem öröme, erôfeszítéseid kedvesek nekem. Látom szíved minden rezdülését, mellyel engem dicsôítesz.''

1177

Különleges elhatározások

Továbbra is ugyanaz: Egyesülés az irgalmas Krisztussal. Keserves kínszenvedései által fogom kérni a mennyei Atyát az egész világért. A szabályzat pontja: a hallgatás szigorú betartása.

Saját lényem mélyére hatolni, s Jézussal egyesülve hálát adni mindenért Istennek. Vele, Benne, és Általa dicsôítem Istent.

1178   (49) Ó, Uram, Szerelmem! Köszönet Neked a mai napért. Köszönöm, hogy engedtél nekem kegyelmi kincseket meríteni kikutathatatlan irgalmad forrásából. Ó, Jézus, nemcsak ma, hanem minden pillanatban ebbôl a forrásból merítek mindent, amit csak lelkem és testem kívánni tud.

1179   1937.7.7. A kétely pillanataiban, vagyis ha gyenge a lélek, kérje Jézust, mûködjék Ô maga. Noha tudja, hogy együtt kell mûködnie Isten kegyelmével, bizonyos helyzetekben a cselekvést hagyja egészen Istenre.

1180   1937.7.15. Megtudtam, hogy egy másik házunkba leszek áthelyezve. Ezt tisztán csak lélekben tudtam meg. Egyidejûleg bensômben meghallottam a hangot: ,,Ne aggódj, leányom, az az akaratom, hogy itt légy. Keresztülhúzom az emberek terveit, s az én akaratomhoz kell igazodniuk.''

1181   Midôn az Úr közelében voltam, így szólt hozzám: ,,Miért félsz megkezdeni az általam ajánlott mûvet?'' Azt feleltem: ,,Miért hagysz magamra, Jézusom, ezekben a pillanatokban? Miért nem érzem jelenlétedet?'' -- ,,Leányom, még amikor szíved legrejtettebb mélyén sem érzed jelenlétemet, akkor sem állíthatod, hogy nem vagyok ott... Csupán énem érzékelését vonom meg tôled, de ez nem akadályozhat akaratom teljesítésében. Ezt kifürkészhetetlen szándékaim szerint teszem, melyeket majd késôbb ismersz meg.

Leányom, tudd egyszer s mindenkorra, hogy engem a lélekbôl csak a halálos bûn üldöz el, semmi más.''

1182   (50) + Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, örömem, akiben tetszésemet találom, semmi sem gátol meg, hogy kegyelmeket ajándékozzak neked. Nyomorúságod nem zavarja irgalmamat. Írd, leányom! Minél nagyobb a nyomorúsága, annál nagyobb a joga léleknek az irgalmamra. Buzdíts minden lelket arra, hogy bízzanak felfoghatatlan irgalmamban, mert mindenkit meg akarok menteni. Irgalmam forrását lándzsa nyitotta meg a kereszten a lelkek számára. Senkit sem zártam ki belôle.''

1183   Ó, Jézusom, úgy akarok élni a jelenben, mintha ez a nap utolsó napom lenne. Minden pillanatot fel akarok használni Isten nagyobb dicsôségére, és minden körülményt a lelkem javára fordítani. Mindent abból a szempontból akarok nézni, hogy semmi sem történik Isten akarata nélkül.

Kikutathatatlan irgalom Istene! Öleld át az egész világot, s áradj ki ránk Jézus könyörületes Szíve által!

1184

Korábbi idôkbôl

Este megpillantottam a felfeszített Urat. Kezeibôl, lábaiból, oldalából folyt legszentebb vére. Egy kis idô múlva azt mondta Jézus: ,,Ezt mind a lelkek megváltásáért szenvedtem. Fontold meg, leányom, te mit teszel megváltásukért?'' -- Azt válaszoltam: ,,Jézusom, ha szenvedéseidet nézem, majdnem semmi az, amit én teszek a lelkek megmentéséért.'' Erre azt mondta az Úr: ,,Leányom, tudd meg, hogy napi csendes szenvedésed akaratom tökéletes elfogadásával sok lelket vezet a mennybe. Mikor pedig úgy gondolod, hogy a szenvedések meghaladják erôidet, nézz sebeimre, s (51) akkor túl tudod tenni magad az emberek megvetésén, ítélkezésein. Szenvedéseim szemlélése segít majd neked, hogy felülemelkedj mindenen.'' -- Sok dolgot megértettem, amit azelôtt nem fogtam fel.

1185   1937.7.9. Este meglátogatott egy meghalt nôvérünk. Egynapi böjtöt kért, és hogy ennek a napnak minden gyakorlatát ajánljam fel érte. Megígértem neki, hogy teljesítem kérését.

1186   Másnap már reggel felajánlottam mindent a nôvér szándékára. A szentmise alatt rövid ideig éreztem az ô kínjait. Lelkileg oly erôs éhséget éreztem Isten után, hogy azt hittem, mindjárt meghalok a Vele való egyesülés vágyától. Ez nem tartott sokáig. Megértettem azonban, hogy ez a tisztítótûzben szenvedô lelkek vágya.

1187   Mindjárt a szentmise után engedélyt kértem böjtre a fônöknôtôl. Nem engedélyezte, mert beteg vagyok. Mikor a kápolnába mentem, hallottam e szavakat: ,,Ha böjtölt volna, nôvér, csak este részesültem volna enyhülésben, de engedelmessége miatt, amit megtartott, rögtön megkönnyebbültem. Az engedelmesség nagy hatalom.'' E szavak után még azt is hallottam: ,,Isten fizesse meg!''

1188   Gyakran imádkozom Lengyelországért, de látom Isten nagy haragját ellene, mert hálátlan. Lelkem egész erejével igyekszem megvédeni. Állandóan emlékeztetem Istent irgalma ígéretére. Ha látom az Úr haragját, bizalommal vetem magam irgalma mélységébe, s egész Lengyelországot is belemerítem. Ekkor Isten nem érvényesítheti igazságosságát. Ó, Hazám, mily sokba kerülsz nekem! Nem múlik el nap, hogy ne imádkozzam érted.

1189   (52) (Egy mondat Páli Szent Vincétôl: ,,Isten mindig akkor nyúl egy mûhöz, ha minden emberi eszköztôl megfoszt bennünket, s olyan dologra utasít, ami meghaladja erônket.'')

1190   + Jézus: ,, Minden sebembôl az irgalom áradata ömlik a lelkek számára, de szívem sebe kikutathatatlan irgalmam fô forrása. Ebbôl a forrásból fakad minden kegyelem a lelkek részére. Irgalmam lángjai égetnek, ki akarom árasztani ôket az emberek lelkére. Hirdesd az egész világnak irgalmamat!

1191   Amíg csak élünk, növekszik bennünk az istenszeretet. Egész halálunkig kell munkálkodnunk ezen az érzésen. Felismertem és megtapasztaltam, hogy a szeretetben élô lelkek nagy megvilágosodást élveznek Isten dolgainak felismerésére mind a saját, mind a mások lelkében. Még az egyszerû, képzetlen lelkek is kitûnnek tudásukkal.

1192   A tizennegyedik keresztúti állomásnál az volt a különös érzésem, hogy Jézus a földbe megy.

Amikor a lelkem kínlódik, azt gondolom: Jézus jóságos, irgalommal teljes. Még ha lábaim alól el is tûnne a talaj, akkor sem szûnnék meg bízni Benne.

1193   Ma a következô szavakat hallottam: ,,Leányom, szívem kedveltje! Gyönyörûséggel tekintek lelkedbe. Sok kegyelmet adok az embereknek csupán miattad. Sok büntetést tartok vissza ugyancsak miattad. Megakadályozod, hogy igazságot gyakoroljak, szereteteddel megkötöd a kezemet.''

1194   (53) 1937.7.13. Ma Jézus megvilágosított, hogy miképp viselkedjek az egyik nôvérrel. Ez a nôvér sok lelki dologról kérdezgetett engem, mert bizonytalan volt, de valójában nem is azért, csupán meg akart bizonyosodni a véleményemrôl ezekkel a dolgokkal kapcsolatban, hogy aztán a többi nôvérnek rólam beszélhessen. Ó, legalább pontosan, ferdítés nélkül ismételné a szavaimat, melyeket hozzá intéztem, semmit sem téve hozzá! Jézus óvott ettôl a lélektôl. Elhatároztam, hogy imádkozom érte, mert csak az ima tudja megvilágosítani ezt a lelket.

1195   Ó, Jézusom! Semmi sem tudja csökkenteni ideálomat, az Irántad való szeretetemet. Bár tövises az utam, aggodalom nélkül haladok elôre. Ha csapások zúdulnának rám, ha elhagynak barátaim, minden összeesküdne ellenem, s elsötétülne a láthatár, ha tombolni kezdene a vihar, azt venném észre, hogy magamra maradva kell szembeszállnom a vésszel -- akkor is mély békében bíznék irgalmadban, ó, Istenem! Reményem soha nem csal meg.

1196   Ma, midôn az ebédlôben a szolgálattévô nôvér közeledett hozzám, heves fájdalmakat éreztem Jézus sebei helyén. Felismertem lelke állapotát. Sokat imádkoztam érte.

1197   A vihar hirtelen lecsillapítása. Ma éjjel szörnyû vihar tombolt. Arcommal a földre borultam, s elkezdtem imádkozni a Mindenszentek Litániáját. A litánia végén oly nagy álmosság vett erôt rajtam, hogy semmiképp sem tudtam tovább imádkozni. Felemelkedtem, és azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, (54) csillapítsd le a vihart, mert gyermeked nem tud tovább imádkozni, s küszködik az álmossággal.'' E szavak után kinyitottam az ablakot anélkül, hogy kibiztosítottam volna a kiakasztókkal. N. nôvér rám szólt: ,,Mit csinál, nôvér? A vihar kitépi az ablakot.'' Azt mondtam néki, aludjon csak nyugodtan. -- Rögtön elállt a vihar. Másnap a nôvérek a vihar hirtelen megszûnésérôl beszéltek, anélkül, hogy tudták volna az okát. Nem szóltam semmit, de magamban azt gondoltam: ,,Jézus és a kis Fausztina tudják, mi volt ez.''

1198   1937.7.20. Ma tudtam meg, hogy Rabkába[330] kell utaznom. Csak augusztus 5-e után kellett volna indulnom, de megkértem a fônöknôt, hadd induljak azonnal. Nem voltam Andrasz atyánál sem, s kértem, utazhassam olyan gyorsan, amilyen gyorsan csak lehet. A fônöknô csodálkozott is, hogy ilyen hamar el akarok utazni, de nem magyarázkodtam, s nem is mondtam meg az okát, miért sietek annyira. Ez örök titok marad. A fennálló körülmények között tettem egy elhatározást, s ehhez tartani fogom magam.

1199   1937.7.29. Ma utazom Rabkába. Elôtte bementem a kápolnába, hogy szerencsés utazásért imádkozzam. Lelkem süket és sötét volt. Éreztem, hogy egyedül vagyok, senkim sincs. Egy pici fénysugár gyúlt a lelkemben, ebbôl éreztem, hogy Jézus velem van. E kegyelmi sugár után azonban lelkemben csak nôtt a sötétség, és még nagyobb lett a homály. Ekkor ezt mondtam: ,,Legyen meg az akaratod, Te megtehetsz mindent!'' Midôn a vonatból a szép tájat és a hegyeket néztem, még nagyobb lelki kínokat álltam ki.

1200   Amikor a nôvérek üdvözöltek, és szívélyesen körülvettek, tovább nôttek a szenvedéseim. Legszívesebben elrejtôztem volna, hogy a magányban kissé megpihenjek. Szerettem volna (55) magamban lenni. Ezekben a pillanatokban egyetlen teremtmény sem tud megvigasztalni. Ha mondanék is valamit magamról, csak újabb kínokat élnék át, ezért hallgattam tehát, és a hallgatásban alárendeltem magam Isten akaratának. Ez enyhülést hozott. Semmit sem várok a teremtményektôl, csak annyiban érintkezem velük, amennyire a körülmények megkívánják. Bizalmas viszonyba senkivel sem kerülök -- csak ha ez Isten dicsôségét szolgálja. Az angyalokkal érintkezem.

1201   Egészségileg itt olyan rosszul érzem magam, hogy ágyban kell maradnom. Az egész mellkasomban különös, éles fájdalmat érzek, még a kezemet sem bírom megmozdítani. Az egyik éjszaka mozdulatlanul kellett feküdnöm, a legkisebb mozdulatra is úgy éreztem, szétszakad a tüdôm. Ez az éjszaka sohasem akart elmúlni. Egyesültem a megfeszített Jézussal, s könyörögtem a mennyei Atyához a bûnösökért. Azt mondják, a tüdôbajjal nem jár erôs fájdalom, de én állandóan ilyen fájdalmat érzek. Itt annyira leromlott az egészségem, hogy állandóan ágyban kell feküdnöm. N. nôvér azt mondta, hogy itt nem is fogom jobban érezni magam, mert Rabka nem minden betegnek használ.

1202   Ma nem voltam sem a szentmisén, sem Szentáldozáson. Heves testi, lelki szenvedéseimben állandóan azt ismételtem: ,,Uram, legyen meg a Te akaratod, tudom, hogy felfoghatatlan a Te nagylelkûséged.'' -- Ekkor meghallottam egy angyal énekét, aki megénekelte egész életem, mindent, ami velem történt. Csodálkoztam, de megerôsödtem.

1203   Szent József azt kívánta, hogy szüntelenül imádkozzam hozzá. Ô maga mondta nekem: naponta mondjak hozzá három Miatyánkot és egy Emlékezzél meg...-et.[331] Csupa jósággal nézett rám, s tudomásomra hozta, mily erôsen támogatja ezt a mûvet. Különleges segítségét és oltalmát ígérte. Mindennap elmondom a kért imákat. Érzem rendkívüli segítségét.

1204   (56)

1937.8.1. Egynapos lelkigyakorlat

A szenvedés lelkigyakorlata. Ó, Jézusom, ezekben a szenvedéssel teli napokban képtelen vagyok imádkozni. Megsokszorozódtak testi, lelki terheléseim. Ó, Jézusom, látod gyermeked erôtlenségét. Nem tudok nagy erôfeszítéseket tenni, inkább alávetem magam Jézus akaratának. Ó, Jézus, Te mindig Jézusom maradsz!

1205   Midôn gyónni mentem, nem tudtam még gyónni sem, de a pap rögtön felismerte lelkiállapotomat, s azt mondta: ,,Mindenek ellenére üdvözülni fogsz. Jó úton vagy. Lehetséges, hogy az eddigi világosság nem tér vissza. Isten meghagyhatja lelkedet egészen a halálodig ebben a sötétségben és homályban. -- De mindenben fogadd el Isten akaratát!''

1206   Ma Mária Mennybevételének ünnepe elôtt három szándékra elkezdtem egy kilencedet a Legszentebb Anyához. Az elsô: hogy találkozhassam Sopocko doktorral. Második: siettesse Isten az Ô mûve megvalósulását. Harmadik: a Hazáért.

1207   8.10. Ma egy nôvér kíséretében visszatérek Krakkóba. A szenvedések egészen beborítják a lelkemet. Akaratommal állandóan egyesülök az Úrral. Ô az erôm és hatalmam.

1208   Légy áldott, ó, Istenem, mindenért, amit rám bocsátasz. Semmi sem történik a nap alatt akaratod nélkül. Nem tudom megérteni rám vonatkozó titkaidat, de készséggel ajkaimhoz emelem a nekem nyújtott kelyhet.

(57) Jézusom, bízom Benned!

1209

Kilenced az Isteni Irgalmassághoz[332]

Ezt a kilencedet Jézus íratta le velem, s azt parancsolta, hogy az Irgalmasság ünnepe elôtt mondjam el. Nagypénteken kell elkezdeni.

,,Azt kívánom, hogy e kilenc napon keresztül vezesd irgalmam forrásához a lelkeket, hogy erôt, enyhülést és mindenféle kegyelmet merítsenek belôle, amire szükségük van az élet küzdelmeihez, fôleg pedig a halál óráján. Mindennap a lelkek más-más csoportját vezeted majd a szívemhez, hogy irgalmam tengerébe merítsd ôket. S én bevezetem ôket Atyám házába. Ez lesz feladatod most és a jövendô életben. Egy lélektôl sem tagadok meg semmit, akiket irgalmam forrásához vezetsz. Atyámat mindennap fogod kérni, hogy keserves kínszenvedésemre való tekintettel adja kegyelmeit ezeknek a lelkeknek.''

Azt válaszoltam: ,,Jézusom, nem tudom, hogyan kell tartanom ezt a kilencedet, s mely lelkeket kell elôször is legirgalmasabb Szívedhez vezetnem.'' -- Jézus azt mondta, hogy mindennap meg fogja mondani, mely lelkeket kell aznap Szívéhez vezetnem.

1210

Elsô nap

,,Ma az egész emberiséget vezesd hozzám, fôleg a bûnösöket, s merítsd ôket irgalmam tengerébe. Így megvigasztalsz keserves szomorúságomban, melyet a lelkek vesztén érzek.''

1211   Legirgalmasabb Jézus, aki könyörületes vagy irántunk, és megbocsátasz nekünk, ne nézd bûneinket, hanem bizalmunkat, (58) mellyel végtelen jóságodhoz járulunk. Végy fel bennünket legirgalmasabb Szíved hajlékába, s tarts örökké ott minket. Könyörgünk Hozzád szereteted által, amely az Atyával és a Szentlélekkel köt össze Téged.

Ó, Isten irgalmának mindenhatósága,

A bûnös ember egyetlen mentsvára,

Te az irgalom és könyörület tengere vagy,

Ki alázattal kér, megsegíted azt.

Örök Atya, tekints irgalmas szemmel az egész emberiségre, különösen a szegény bûnösökre, akiket Jézus legirgalmasabb Szíve oltalmaz. Az Ô keserves kínszenvedése által könyörülj rajtunk, hogy irgalmad mindenhatóságát dicsérjük mindörökké. Ámen.

1212

Második nap

,,Ma vezesd hozzám a papi és szerzetesi lelkeket, s merítsd ôket mérhetetlen irgalmam tengerébe. Ôk adtak nekem erôt keserves kínszenvedésem elviselésére. Rajtuk keresztül árad irgalmam az emberiségre.''

1213   Legirgalmasabb Jézus, akitôl minden jó származik, gyarapítsd bennünk kegyelmedet, hogy az irgalmasság méltó cselekedeteit vihessük végbe; s mindazok, akik látnak bennünket, dicsérjék az irgalmasság mennyei Atyját.

Az isteni szeretet forrása

A tiszta szívekben lel lakásra,

Kik az irgalom tengerében megfürödtek,

S mint fénylô csillagok tündökölnek.

Örök Atya, tekints irgalmas szemmel (59) szôlôskerted választott seregére, papjaid, szerzetes fiaid és lányaid lelkére! Áldásod ereje gazdagítsa ôket! Fiad Szívének érzéseiért, amely Szívbe bezártad ôket, add meg nekik világosságod erejét, hogy az üdvösség biztos útjain vezessenek másokat, hogy mindörökké együtt zenghessék majd kikutathatatlan irgalmad dicséretét. Ámen.

1214

Harmadik nap

,,Ma minden jámbor és hûséges lelket vezess hozzám, s merítsd ôket irgalmam tengerébe. Ezek a lelkek vigasztaltak meg keresztutamon, ôk voltak részemre a keserûség tengerében a vigaszt nyújtó csepp.''

1215   Legirgalmasabb Jézus, aki bôven juttatod irgalmasságod kimeríthetetlen kincstárából mindenkinek kegyelmeidet, végy fel mindnyájunkat legirgalmasabb Szíved hajlékába, s tarts ott minket az egész örökkévalóságon át. Felfoghatatlan szeretetedre kérünk, mellyel szent Szíved a mennyei Atya iránt lángol.

Kifürkészhetetlenek az irgalom csodái,

Sem a bûnös, sem az igaz nem képes átlátni.

Mindenkire könyörülô szemmel nézel,

Mindenkit szereteteddel érsz el.

Örök Atya, tekints irgalmas szemmel a hûséges lelkekre, mint Fiad örökségére. Keserves kínszenvedése érdemeiért áldd meg ôket, s vedd ôket örök oltalmadba, hogy irántad való szeretetük soha ki ne hûljön, s a Szent hit kincsét soha el ne veszítsék, s hogy majdan az örökkévalóságon át az angyalok és szentek karával együtt szüntelenül dicsérjék irgalmadat. Ámen.

(60) Negyedik nap

1216   ,,Ma hozd elém a pogányokat és mindazokat, akik még nem ismernek engem. Keserves kínszenvedésem alatt rájuk is gondoltam. Jövendô buzgalmuk megvigasztalta a szívemet. Merítsd ôket irgalmam tengerébe!''

1217   Legkegyelmesebb Jézus! Világ világossága! Fogadd be legkegyelmesebb Szíved hajlékába a pogányok lelkét, akik még nem ismernek Téged! Kegyelmed sugarai világítsák meg ôket, hogy velünk együtt dicsôíthessék irgalmasságod csodáit. Ne engedd ôket soha eltávozni irgalmas Szívedtôl!

Szereteted fényessége

Gyújtson világot a lelkek éjébe!

Add, hogy Téged ôk is megismerjenek,

És irgalmasságodért velünk együtt dicsérjenek.

Örök Atya! Tekints irgalmas szemmel a pogányok és mindazok lelkére, akik még nem ismernek Téged, de akiket Jézus irgalmas Szíve magába zár! Töltsd be ôket az Evangélium világosságával! Ezek a lelkek nem tudják, hogy milyen nagy boldogság Téged szeretni. Add, hogy ôk is dicsérjék bôkezû irgalmadat örökkön-örökké! Ámen.

1218

Ötödik nap

,,Ma vezesd az eretnekeket és szakadárokat hozzám, s merítsd ôket irgalmasságom tengerébe! Keserves szenvedést okozva megszaggatták testemet és szívemet -- az én Egyházamat. Ha visszatérnek az Egyház egységébe, begyógyulnak[333] sebeim, és így enyhítik kínjaimat.''

(61)

Kik egységed köntösét szétszaggatták,

Szíved számukra is irgalom-forrás.

Irgalmad mindenhatósága, ó Istenem,

Tévedéseikbôl kihozhatja e lelkeket.

1219   Ó, legirgalmasabb Jézus, ki maga vagy a jóság, Te nem tagadod meg világosságodat azoktól, akik Hozzád könyörögnek. Fogadd irgalmas Szíved hajlékába az eretnekek és szakadárok lelkét! Világosságoddal vezesd vissza ôket az Egyházzal való egységbe, hogy ôk is örökké dicsérjék irgalmad bôségét!

Örök Atya! Tekints irgalmas szemmel az eretnekekre és a tévelygô lelkekre, akik elfecsérelték jóságodat, és visszaéltek kegyelmeiddel, makacs megátalkodottságukkal kitartva tévedéseikben. Ne nézd bûneiket, hanem Fiad szeretetét, és keserves kínszenvedését, melyeket értük vállalt, hiszen ôket is Szívébe zárta. Add, hogy ezek a lelkek is nagy irgalmasságodat magasztalják örökkön-örökké! Ámen.

1220

Hatodik nap

,,Ma a csendes, alázatos lelkeket és a kisgyermekeket hozd hozzám, s merítsd ôket irgalmam tengerébe. Ezek a lelkek hasonlítanak leginkább szívemhez. Keserves kínhalálomban ôk erôsítettek meg. Úgy láttam ôket, mint földi angyalokat, akik oltáraimat fogják ôrizni. A kegyelmek özönét árasztom rájuk. Kegyelmeimet csak az alázatos lelkek tudják felfogni. Ilyen lelkekbe helyezem bizalmamat.''

1221   (62) Legirgalmasabb Jézus! Te magad mondtad: ,,Tanuljatok tôlem, mert szelíd vagyok és alázatos szívû.'' Fogadd irgalmas Szíved hajlékába a szelíd és alázatos lelkeket s a kisgyermekek lelkét. Ezekben a lelkekben gyönyörködnek az ég lakói, s a mennyei Atya különös kedvét leli bennük. Mint illatos bokréta, úgy virítanak az Úr trónja elôtt. Felszálló illatukat maga az Úr élvezi. Jézus irgalmas Szívében állandó lakhelyük van ezeknek a lelkeknek, és szünet nélkül éneklik Isten szeretetének és irgalmának himnuszát.

1222

Az igazán alázatos és szelíd lélek

Már itt a földön a mennyországgal élhet.

S alázatos szívének illata

Magát a Teremtôt is megragadja.

1223   Örök Atya! Tekints le irgalmas szemmel a csendes, alázatos lelkekre és a kicsiny gyermekekre! Valamennyien Jézus irgalmas Szívének lakói. Ôk hasonlítanak legjobban szent Fiadra. Lelkük illata felszáll a földrôl egészen mennyei trónodig. Irgalmasság és végtelen Jóság Atyja, kérlek ezen lelkek iránt érzett szeretetedre és tetszésedre, áldd meg az egész világot, hogy minden lélek együtt zengje irgalmasságod dicséretét mindörökkön-örökké! Ámen.

Hetedik nap

1224   ,,Ma azokat a lelkeket vezesd hozzám, akik különösen tisztelik és hirdetik irgalmamat. Merítsd ôket irgalmam tengerébe. Ezek a lelkek érezték át leginkább szenvedéseimet, s hatoltak legmélyebben lelkiségembe. Ôk irgalmas szívem élô tükörképei. Ezek a lelkek jövô életükben különleges fénnyel fognak sugározni. Közülük egy sem hull a pokol tüzébe. Haláluk óráján mindegyiküket magam részesítem különös védelmemben.''

1225   (63) Legirgalmasabb Jézus, akinek Szíve maga a szeretet. Fogadd irgalmas Szíved hajlékába azokat a lelkeket, akik különösen tisztelik és dicsôítik irgalmadat! Isten erejével megerôsödött lelkek ezek, bátran haladnak elôre minden szenvedésben és megpróbáltatásban, bízva irgalmasságodban. Ezek a lelkek egyesültek Jézussal, és vállukon hordják az egész emberiséget. Nem sújtja ôket szigorú ítéleted, mert haláluk óráján a Te irgalmad öleli át ôket.

A lelket, ki Urának jóságát hirdeti,

Isten különösképpen szereti.

Mindig közel van az élô víz forrásához,

Ki kegyelmet merít az Isten irgalmából.

Örök Atya! Tekints irgalmasan azokra a lelkekre, akik legnagyobb tulajdonságodat -- végtelen irgalmasságodat -- különösen tisztelik és dicsôítik. Az irgalmas Jézus Szívébe zárta ôket. Ezek a lelkek olyanok, mint egy élô Evangélium. Kezük telve az irgalmasság tetteivel. Örömmel telt lelkük az irgalmasság dalát énekli a Mindenhatónak. Kérlek, Istenem, tanúsíts irántuk irgalmat Beléd helyezett bizalmuk és reményük mértéke szerint, hadd teljesüljön bennük Jézus ígérete: ,,A lelkeket, akik kimondhatatlan irgalmasságomat tisztelni fogják, megvédem életükben és fôleg haláluk óráján, mint saját dicsôségemet.''

1226

Nyolcadik nap

,,Ma a tisztítótûz fogságában szenvedô lelkeket vezesd hozzám, s merítsd ôket irgalmasságom mélyébe. Vérem árja hûsítse izzó tüzüket. Nagyon szeretem ezeket a lelkeket. Igazságomnak nyújtanak elégtételt. Módodban áll segíteni nékik. Használd fel Egyházam kincstárának (64) valamennyi búcsúját, s ajánld fel értük... Ó, ha ismernéd kínjaikat, szakadatlanul lelki alamizsnában részesítenéd ôket, és segítenéd törleszteni adósságaikat igazságosságommal szemben.''

1227   Legirgalmasabb Jézusom! Te mondtad, hogy irgalmat akarsz, ezért irgalmas Szíved hajlékába vezetem a tisztítótûzben szenvedô lelkeket. Nagyon szereted ôket, mégis eleget kell tenniük igazságod törvényének. A Szívedbôl kiömlô vér és víz oltsa ki a tisztítótûz lángjait, hogy ott is dicsôíthessék irgalmad erejét.

A tisztítótûz szörnyû hôségébôl

Irgalmadhoz kiáltás száll e kínok mélyébôl.

És vigaszt, enyhülést, hûsítést ad.

A szívedbôl folyt vér- és vízpatak.

Örök Atya! Tekints irgalmas szemmel a tisztítótûzben szenvedô lelkekre, akik Jézus irgalmas Szívébe be vannak zárva. Kérlek Szent Fiad keserves kínszenvedéséért és mindazért a keserûségért, ami legszentebb lelkét eltöltötte, mutass irgalmat azok iránt, akik igazságos tekinteted elôtt állnak. Ne nézz rájuk másképp, csak legkedvesebb Fiad, Jézus sebein keresztül, mert hisszük, hogy jóságod és irgalmad határtalan.

1228

Kilencedik nap

,,Ma az elhidegült lelkeket vezesd hozzám, s merítsd be ôket irgalmam mélyébe. Ezek a lelkek sebzik meg legfájdalmasabban szívemet. Az Olajfák hegyén az ilyen elhidegült lélektôl undorodott leginkább a lelkem. A hideg lelkek miatt mondtam: Atyám, ha lehet, vedd el tôlem a kelyhet, ha ez a te akaratod! -- E lelkek utolsó (65) esélye irgalmamhoz való menekülésük lehet.''

1229   Legirgalmasabb Jézus, ki magad vagy a tiszta irgalom! Legirgalmasabb Szíved hajlékába vezetem a kihûlt lelkeket. Ó, bárcsak felmelegednének tiszta szereteted tüzétôl e megkövült lelkek, kik hasonlók a holt lelkekhez, s méltán undort keltenek Benned! Ó, jóságos Jézus! Irgalmad végtelen hatalma vonzza ôket forró szeretetedhez, adj nekik szent szeretetet, hiszen Te mindent megtehetsz.

A tûz és a jég együtt meg nem lehet,

Mert vagy a tûz huny ki, vagy a jég enged.

Ó, Uram, irgalmad még nagyobb

Nyomorúságot is megold.

Örök Atya! Tekints irgalmasan az elhidegült lelkekre, akik be vannak zárva Jézus legirgalmasabb Szívébe! Irgalom Atyja, könyörögve kérlek Fiad keserves kínszenvedéseire és háromórás haláltusájára a kereszten, engedd, hogy ôk is dicsérjék irgalmad mélységét...

1230   (66)

Ó, örök nap, ó, vágyaim napja,

Téged vágyakozva, sóvárogva várlak.

Szeretetem hamarosan fellebbenti fátylad,

S üdvösségem Benned valóra válhat.

Ó, gyönyörû nap, semmihez sem fogható pillanat,

Mikor elôször pillantom meg Istenem,

Lelkem Jegyesét, ki az urak Ura.

Érzem, lelkemen nem lesz úr félelem.

Ó, ünnepélyes nap, ó, fényesség napja,

Midôn lelkem megismeri Urát az Ô fenségében,

Isten szeretete egészen magába olvasztja,

S a lélek megérti -- számûzetésének immár vége.

Ó, boldog, ó, áldott nap,

Melyen szívem örök szeretetre gyullad Irántad.

Már most is érezlek, Jézus, bár még elrejt fátylad,

Életemben és halálomban elragadtatással áldlak.

Ó, örök nap, melyre egész életemben várok!

Téged óhajtlak, ó, Istenem, egyedül csak Utánad vágyom.

Szívemben csak Te élsz.

Minden, mi létezik, semmi nekem.

Ó, gyönyörûség, örök boldogság napja,

Ó, fenséges Isten, drága jegyesem,

Tudod, hogy szûzi szívedre hajtom a fejemet.


4. füzet -- 1231--1321
Napló -- 4. füzet	1231--1321
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
4. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

 	 +

1231   (1)	JMJ

Jézus ma lakást vett szívemben

Az ég magas trónusáról leszállva.

Ô, a hatalmas Úr, mindenek Teremtô Istene,

Eljött hozzám kenyér színébe zárva.

Ó, örök Isten, itt vagy, magába zár szívem,

S ha Veled vagyok, az egész ég az enyém.

Az angyalokkal együtt zengem én is Neked -- Szent.

Egész életem csak Téged dicsér.

Nem egy Szeráffal egyesülsz így, Istenem,

Hanem nyomorult emberrel,

Aki Nélküled semmit sem tehet,

De a Te irgalmad az ember iránt végtelen.

Szívem legyen lakhelyed,

Ó, örök dicsôség Királya,

Uralkodj szívemben,

Mint fényes palotádban.

Ó, hatalmas, felfoghatatlan Isten,

Ki hozzám így leereszkedsz,

Lelkem Téged alázattal tisztel,

És könyörögve kér: ments meg!

 +

1232   (2)	JMJ

Ó, édes Szûzanyám,

Legfôbb példaképem,

Fénylô csillag életem hajnalán,

Csodálva szemléllek.

Ó, Szeplôtelen Szûz és Anyám,

Ki Isten fényességét tükrözöd,

Tôled tanulom az Urat szeretni az élet viharán,

És védôpajzsom vagy ellenségeim között.

1233

A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl

nevezett Mária Fausztina nôvér

Ó, Szent Ostya, mily isteni édesség rejlik Benned,

Te öntesz lelkembe erôt.

Ó, Mindenható, ki a Szûz méhében öltöttél testet,

Titokban térsz be szívembe,

S elrejtôzöl az érzékek elôl.

 +

(3)	JMJ	Krakkó, 1937.8.1.

+ Negyedik füzet

1234   Mindent Érted, Jézus. Szívem minden dobbanásával irgalmadat akarom dicsérni, s amennyire erôm engedi, bátorítani a lelkeket, bízzanak irgalmadban, ahogy ezt nekem meghagytad, Uram.

1235   Szívemben és lelkemben mélységes éjszaka uralkodik. Értelmem elôtt áthatolhatatlan fal mered, amely eltakarja elôlem Istent. Ennek a sötétségnek mégsem én vagyok az oka. Ez a kín egészen különös, félek is leírni egész terjedelmében. De még ebben az állapotban is igyekszem hû maradni Hozzád, ó, Jézusom, mindig és mindenben; egyedül csak Érted ver a szívem.

1236   (4) 1937.8.10. Ma tértem vissza Rabkából Krakkóba. Nagyon betegnek érzem magam. Csak Jézus tudja, mit szenvedek. Ezekben a napokban egészen hasonló voltam a megfeszített Jézushoz. Türelemmel vérteztem fel magam, s felelgettem valamennyi nôvér kérdezôsködésére, hogy azért nem maradtam, illetve nem maradhattam ott, mert egészségileg rosszabbodott az állapotom -- noha tudtam jól: némely nôvér nem részvétbôl érdeklôdött, hanem újabb szenvedéseket akart okozni.

1237   Ó, Jézusom, milyen sötétség vesz körül, milyen nyomorúság van bennem! Jézusom, ne hagyj magamra, ajándékozz meg a hûség kegyelmével! Bár nem látom végzésed titkát, de azt ki tudom mondani: ,,Legyen meg az akaratod!''

1238   8.12. Ma láttam dr. Sopocko atyát, aki átutazóban volt Krakkóban, s rövid idôre ellátogatott hozzánk. Látni kívántam, és Isten teljesítette kívánságomat. (5) Ez a pap nagyon nagy lélek, aki színültig telve van Istennel. Nagy volt az örömöm. Megköszöntem Istennek ezt a nagy kegyelmet, mert Isten nagyobb dicsôségére szerettem volna már találkozni vele.

1239   Ó, élô Ostya, elrejtett Jézus, Te látod lelkem állapotát. Magamtól még szent nevedet sem tudom kiejteni. Szívemben nem tudom felszítani a szeretet tüzét. De leborulok lábaid elé, s lelki szemeimet, a hûség tekintetét a tabernákulumra vetem. Te mindig ugyanaz vagy, még ha lelkemben változások történnek is. Bízom abban, hogy eljön a pillanat, amikor lehull arcodról a lepel, s gyermeked újra megláthatja édes orcád. Csodálom, Jézus, hogy oly soká maradsz rejtve elôttem. Hogy tudod visszatartani azt a nagy szeretetet, melyet irántam érzel? Szívem rejtekén hallgatózom, s várok jöveteledre, szívem egyetlen kincse!

1240   (6) Jézus védi helyetteseit itt a földön. Erôs kötelék fûzi ôket Hozzá. Azt parancsolja nekem, hogy véleményüket a sajátja fölé helyezzem. Megismerhettem a Jézus és papjai közt fennálló nagy bizalmat. Jézus megvédi a pap szavát, s gyakran alkalmazkodik az ô kéréséhez. Néha véleményüktôl teszi függôvé valamely lélekkel való kapcsolatát. Hála különleges kegyelmeidnek, nagyon jól megismertem, mennyire megosztottad hatalmadat és titkaidat papjaiddal, ó, Jézus, jobban mint az angyalokkal. Örülök ennek, mert mindez üdvösségemet szolgálja.

1241   + Ó, Jézusom, milyen nehéz bizonyos szenvedéseket elviselni! Ha valaki rosszindulatú, és kellemetlenséget okoz nekem, az kevésbé fáj. Ezzel szemben nem bírom elviselni, ha valaki megjátssza elôttem a rokonszenvet, s ugyanakkor akadályokat gördít lábam elé (7) minden lépésnél. Akaratunknak ugyancsak erôsnek kell lennie, hogy szeretni tudjuk az ilyen lelkeket Istenért. Bizony néha a hôsiesség határáig kell elmennünk, hogy úgy tudjuk szeretni az ilyen lelket, ahogy Isten megkívánja. Ha csak ritkán találkoznánk az illetôvel, könnyebb lenne elviselni, de ha együtt élünk, s állandóan éreznünk kell viselkedését, nagy erôfeszítés árán tudjuk elviselni.

1242   Jézusom! Maradéktalanul járjon át kegyelmed, hogy egész életem Téged tükrözzön vissza! Kérlek, isteníts meg, hogy cselekedeteim természetfeletti tartalommal teljenek el. Hass oda, hogy mindenkivel szemben kivétel nélkül szeretettel, könyörülettel és irgalommal viseltessek. Ó, Jézusom, minden szented egy-egy erényedet tükrözi. Én a könyörületes és irgalommal teljes Szívedet akarom tükrözni, dicsôíteni. Irgalmad, Jézusom, legyen (8) szívem, lelkem pecsétje s a jelen és jövendô életem jellemzôje. Életem egyetlen feladata irgalmadat dicsôíteni.

1243

1937.8.15. Andrasz atya útmutatásai

A szárazság és elhagyatottság percei, melyeket Isten rám bocsátott, mutatják meg, mily kevésre képes az ember magától, s mennyire meg kell becsülnie Isten kegyelmeit. Másodszor -- fontos a gyakorlataidhoz és kötelességeidhez való hûség, a hûség mindenben, ugyanúgy, mint az öröm pillanataiban. Harmadszor -- ami ügyedet illeti, maradéktalanul engedelmeskedned kell az érseknek.[334] Néha azonban emlékeztetni lehet ôt rá, de csak nyugodtan. (9) Néha szükség van a keserû igazságra.

Beszélgetésünk végén engedélyt kértem arra, hogy úgy érintkezhessem Jézussal, mint azelôtt. Azt válaszolta: ,,Én semmit sem írhatok elô az Úrnak, de ha Ô maga vonz magához, menj, de tanúsíts mindig nagy tiszteletet, mert Ô nagyon nagy Úr. Ha te mindenben Isten akaratát keresed, s azt akarod teljesíteni, nyugodt lehetsz, Isten nem enged meg semmiféle eltévelyedést. Önmegtagadásaidról, szenvedéseidrôl majd a következô alkalommal számolsz be nekem. Ajánld magad a Szûzanya oltalmába.''

1244   1937.8.15. Az elmélkedés alatt igen élénken átjárt Isten jelenléte. Láttam a Legszentebb Szûz örömét mennybevitele pillanatában. A Szûzanyát (10) megdicsôítô jelenet[335] végén megláttam a Legszentebb Szüzet, és hallottam szavát: ,,Ó, milyen kedves nékem szeretetetek hódolata.'' Ebben a pillanatban Kongregációnk minden nôvérét beborította palástjával. Jobb karjával magához szorította Michaela anyát, az általános fônöknôt, a baljával pedig engem. A többi nôvér lábainál állt az Ô palástjával betakarva. Ekkor azt mondta a Szûzanya: ,,Mindazok, akik buzgón kitartanak Kongregációmban, megszabadulnak a tisztítótûztôl. Kívánom, hogy mindenki tûnjön ki a következô erényekben: alázat, csendesség, tisztaság, Isten- és felebaráti szeretet, könyörület és irgalom.'' -- E szavak után eltûnt elôlem az egész Kongregáció, s egyedül maradtam a Legszentebb Anyával, aki Isten akaratának teljesítésére tanított, hogyan kell azt alkalmazni az (11) életben teljesen legszentebb ítéleteire hagyatkozva. Nem tetszhetünk Istennek, ha nem tesszük meg szent akaratát. ,,Leányom, nyomatékosan ajánlom neked, hogy hûségesen teljesítsd Isten minden kívánságát, mert ez a legkedvesebb szent szemei elôtt. Azt akarom, hogy jobban tûnj ki Isten akaratának teljesítésében. Helyezd akaratát minden felajánlás, minden égô áldozat fölé!'' -- Míg beszélt az égi Anya, lelkem mélyen megértette Isten akaratát.

1245   Jézusom! Szívem gyönyörûsége! Ha lelkemet átjárja Istenséged, ugyanolyan nyugalommal fogadom az örömöt és a keserûséget is. Mindkettô elmúlik. Lelkemben csak egy dolgot ôrzök meg, az Isten iránti szeretetet, csak erre törekszem, semmi más nem lényeges.

1246   (12) 1937.8.16. A Szentáldozás után megpillantottam Jézust nagy fenségben. Azt mondta: ,,Leányom, azokban a hetekben, amikor nem láttál, sem jelenlétemet nem érezted, erôsebben együtt voltam veled, mint az elragadtatásaid pillanataiban. Hûséged s imád illata elért hozzám.'' E szavakra lelkem megtelt Isten vigaszával. Nem láttam Jézust, csak egyetlen szót tudtam kimondani: ,,Jézus''. E név kiejtése után újra fény és mély áhítat tért vissza lelkembe. Ez megszakítás nélkül három napig megmaradt bennem. Külsôleg rendesen végeztem kötelességeimet.

Egész lényem lelkem legmélyéig meghatódott. Nem rémít meg Isten nagysága, hanem boldoggá tesz. Tiszteletadásom engem is felemel. Isten boldogságát látva magam is boldog vagyok, mert (13) minden, ami Benne van, lesugárzik rám.

1247--1248   Felismertem egy illetô lelkiállapotát, s mindazt, ami nem tetszik benne Istennek. Következôképpen ismerem fel ezt az állapotot: kezeimen, lábaimon, oldalamon, ahol a Megváltó testét megsebezték, hirtelen nagy fájdalmakat érzek. Ekkor felismerem az illetô lelkiállapotát és bûnének fajtáját, s ennek megfelelôen kívánok elégtételt nyújtani érte az Úrnak. Ma hét óra hosszáig egy láncövet viseltem, hogy ez a lélek elnyerje a bûnbánat kegyelmét. A hetedik órában enyhülést éreztem. A lélek, bár még nem gyónt meg, ekkor érezte meg bensôjében, hogy bocsánatot nyert. Az érzékiség bûneiért a test sanyargatását gyakorlom, s böjtölök az engedély keretein belül. A gôg bûneiért úgy imádkozom, hogy homlokom a földet éri. A gyûlölet bûneiért (14) az imádkozás mellett valami jót teszek olyan valakinek, akivel szemben ez nehezemre esik. Így próbálok eleget tenni az igazságosságnak a felismert bûn jellege szerint.

1249   1937.8.19. Ma azt ismertette meg velem az Úr, mennyire vágyik arra, hogy a lelkek a tevékeny szeretettel tûnjenek ki elôtte. Lélekben láttam, amint sok lélek hozzánk kiált: ,,Adjátok nekünk Istent!'' Ez felgyújtotta bennem az apostoli lendületet. Nem sajnálom feláldozni véremet utolsó cseppjéig a halhatatlan lelkekért, noha ezt talán fizikailag nem is fogja kívánni tôlem az Úr. Lelki síkon azonban lehetséges ez, s az érdem nem kevesebb.

1250   Ma felismertem, hogy egy bizonyos engedélyt nem kell kérnem, s ez ügyben a Szûzanya kívánsága szerinti választ kell adnom. Jelenleg nincs szükség (15) magyarázatra ehhez, s a béke visszatért lelkembe. Ezt a sugallatot akkor kaptam, mikor a lelkiismeret-vizsgálatra mentem, s nagyon aggódtam, mert nem tudtam, mit kell tennem. Isten megvilágosító kegyelme egy pillanat alatt többet tehet, mint napokig tartó kínlódásom.

1251   8.22. Ma reggel meglátogatott egy szûz -- Szent Borbála, s azt ajánlotta, hogy kilenc napon keresztül ajánljam fel Szentáldozásaimat hazámért. Ezzel enyhíted Isten haragját. Ennek a szûznek csillagkoszorú volt a feje körül, s kezében kard. Koronája ugyanúgy fénylett, mint a kardja. Ruhája fehér volt, hosszú haja kibontva. Annyira szép volt, hogyha nem ismertem volna a Legszentebb Szüzet, könnyen gondolhattam volna, hogy Ô az. Most már tudom, hogy minden szüzet különleges szépség jellemez, sajátságos szépséget sugároznak.

1252   (16) + 1937.8.25. Ma eljött hozzánk Sopocko atya. Harmincadikáig nálunk fog lakni. Nagyon örülök ennek, mert csak Isten tudja, mennyire kívántam ôt látni a mû miatt, melyet Isten általa valósít meg. Bár ez a látogatás némi kellemetlenséggel is járt.

1253   + Mikor az atya a szentmisét bemutatta, az átváltoztatás elôtt láttam a megfeszített Urat. Leoldotta jobb kezét a keresztrôl, és a sebébôl kiáradó sugár a pap vállát érte. Ez megismétlôdött három szentmisén. Megértettem ebbôl, hogy Isten megadja neki az erôt a mû megvalósítására minden nehézség és viszontagság ellenére. Ezt az Isten által kedvelt lelket sok szenvedés sújtja, amit nem csodálok, mert Isten így bánik azokkal, akiket különösen szeret.

1254   (17) + Ma, [augusztus] 29-én engedélyt kaptam, hogy hosszasabban beszélhessek dr. Sopocko atyával. Megtudtam, hogy a mû -- a nehézségek ellenére -- elôbbre haladt, s az Irgalmasság nagy ünnepének megvalósulásához már csak kevés hiányzik. Mégis sokat kell imádkozni, hogy bizonyos nehézségek eltûnjenek.

1255   Most önrôl, nôvér: nagyon jó, hogy ilyen közömbösen fogadja Isten akaratát, s hogy kiegyensúlyozottabb. Kérem, igyekezzék megôrizni ezt a kiegyensúlyozottságot. Ami az ügyet illeti, bízza magát teljes egészében páter Andrasz irányítására. Teljesen egyetértek én is vele. Semmit se tegyen önállóan. Mindig mindent beszéljen meg lelki vezetôjével. Kérem, legyen kiegyensúlyozott, s ôrizze meg nyugalmát. Még valami: nyomdába (18) adtam a rózsafüzért, mely annak a bizonyos képnek a hátoldalán fog állni, a litániához hasonló könyörgésekkel együtt. Egy nagyobb kép is vár nyomtatásra, s hozzácsatolva pár lap az Irgalmasság kilencedével. Imádkozzon, hogy megkapjam az engedélyezését.[336]

1256   30. Ma elutazott dr. Sopocko atya. Midôn hálaimát mondtam Isten nagy kegyelméért, hogy találkozhattam vele, hirtelen éreztem, hogy különösen egyesültem az Úrral. Azt mondta: ,,Ô szívem szerinti pap. Erôfeszítései kedvesek nekem. Látod, leányom, meg kell történnie akaratomnak. Megtartom, amit neked ígértem. Általa juttatok vigaszt sok szenvedô, megkínzott léleknek. Úgy tetszett nekem, hogy általa terjesztem el (19) irgalmasságom tiszteletét. Az irgalmasság ezen mûve által több lélek tér hozzám, mint ha élete végéig éjjel-nappal feloldozásban részesítené a lelkeket. Mert így csak élete végéig dolgozna, a mû révén viszont a világ végezetéig fog dolgozni.''

1257   Kilencedet kezdtem, hogy találkozzam vele, és Isten megadta ezt a kegyelmet, mielôtt még a novéna végére értem.

1258   Ó, Jézusom, alig tudtam kihasználni ezt a kegyelmedet, de ez nem rajtam múlott, bár más oldalról nagyon sok hasznát vettem.

1259   + Beszélgetésünk alatt láttam szenvedô lelkét. Ez a keresztre feszített lélek hasonlít az Üdvözítôre. Ott, ahol jogos vigaszra vár, csak keresztet talál. Sok barát közt él, még sincs Jézuson kívül senkije. Így fosztja meg Isten mindenkitôl azt a lelket, akit különösen szeret.

1260   (20) Ma e szavakat hallottam: ,,Gyermekem, viselkedj úgy helyetteseimmel, mint egy gyermek, különben a kegyelmeket, melyeket általuk adok, nem tudod kihasználni.''

1261   1937.9.1. Nagy fenségben Királyként láttam az Urat. Szigorúan nézett le földünkre, Édesanyja kérésére azonban meghosszabbította az irgalmasság idejét.

1262   9.3. A hónap elsô pénteke. A szentmise alatt egyesültem Istennel. Jézus tudatta velem, hogy [engedélye][*] nélkül a legkisebb dolog sem történhet meg a világon. E látomás után sajátos nyugalom fogta el a lelkemet. A mûvel kapcsolatban tökéletesen megnyugodtam. Rendelkezzék velem Isten tetszése szerint, mindenért dicsôíteni fogom Ôt.

1263   (21) Eddig bizonyos aggodalommal gondoltam arra, hova vezethetnek sugallataim. Még jobban megijedtem, amikor az Úr tudatta velem, hogy el kell hagynom ezt a Kongregációt. Azóta három év telt el, s én váltakozva érzek buzgalmat és kényszert a cselekvésre -- ilyenkor bátorságot és erôt érzek, majd amint közeleg a megvalósítás elsô pillanata, lelkemet különös félelem fogja el. Úgy érzem, elhagyott az Úr, s nem ez az általa elrendelt idô. Ezek olyan szenvedések, melyeket nem tudok leírni. Isten tudja csak, mi az, amin átmegyek napokon s éjszakákon keresztül... Úgy gondolom, könnyebben tudnám elviselni a vértanúk legnagyobb kínjait, mint azt, amit átélek, még ha egy csepp vért sem ontok. De legyen mindez a lelkekért, a lelkekért, Uram!

1264   (22) Tökéletesen átadom magam Isten akaratának, mely számomra maga a szeretet és az irgalom.

A felajánlás aktusa

Jézusom, Ostyám, kit most fogadtalak a szívembe. Ebben a Veled való egyesülésben mint áldozati ostyát ajánlom fel magamat a mennyei Atyának, és mindenestôl legirgalmasabb, szent akaratára bízom magamat. Mától kezdve akaratod, Uram, a mindennapi eledelem. Fogadd el egész lényemet, s rendelkezz velem isteni tetszésed szerint. Mindent, amit atyai kezed nyújt, elfogadok nyugodtan és örömmel. Nem félek attól, miként fogsz vezetni. Segítô kegyelmeddel mindent megteszek, amit kívánsz tôlem. Már nem félek sugalmazásaidtól, s nem (23) vizsgálgatom nyugtalanul, hová vezetnek azok. Vezess, ó, Istenem, a Neked tetszô úton, tökéletesen megbízom akaratodban, mely számomra maga a szeretet és irgalom. Ha azt parancsolod, hogy maradjak ebben a zárdában -- itt maradok, ha megparancsolod, induljak mûved megvalósítására, azt fogom tenni. Ha mûvedet illetôleg halálomig bizonytalanságban hagysz -- légy áldott. Ha akkorra rendeled halálomat, amikor emberi szemmel nézve legnagyobb szükség lenne életemre -- légy áldott. Elviszel fiatalon -- légy áldott. Ha meg kell érnem az aggkort -- légy áldott. Egészséget és erôt adsz -- áldlak érte. Ha éltem végéig a szenvedés ágyához láncolsz -- áldalak érte. Ha az élet csupa csalódást és sikertelenséget tartogat részemre -- légy áldott. Ha megengeded, hogy legtisztább szándékomért elítéljenek -- légy áldott. Megvilágosítod értelmemet -- légy áldott. Ha sötétség és minden másfajta (24) kín borít el -- légy áldott! Ettôl a perctôl kezdve mély békében élek, mert Isten tenyerén vagyok. Ô, a kimondhatatlan Irgalmasság Ura tudja, hogy mindenben csak Ôt kívánom, mindig és mindenhol.

1265   Ima. Ó, keresztre feszített Jézus! Könyörgök, add nekem kegyelmed, hogy mindig, mindenhol és mindenben hûen teljesítsem Atyád legszentebb akaratát! Ha pedig úgy adódna, hogy nehéz lenne teljesítenem Isten akaratát, szent sebeidbôl árassz erôt lelkembe, Jézus, hogy ajkaim készségesen ismételhessék: ,,Uram, legyen meg a Te akaratod!'' -- Ó, Világ Megváltója! Ó, az emberi megváltás Szerelmese, ki megfeledkezel magadról iszonyú szenvedéseid közepette, s csak a lelkek megmentésére gondolsz. Legirgalmasabb Jézus! Add meg nekem a kegyelmet, hogy teljesen elfeledkezzem önmagamról, és kizárólag a lelkeknek éljek és így segítsek Neked a megváltás mûvében Atyád legszentebb akarata szerint!

1266   (25) 1937.9.5.[337] Az Úr tudatta velem, hogy mennyire véd drága fônöknôm imával és tettekkel is ... szemben. Köszönöm, Jézusom, ezt a kegyelmet. Szívemben hála él iránta. Nem feledkezem meg róla, ha Jézussal vagyok.

1267   1937.9.6. Ma megváltozott a feladatköröm. A kertbôl a porta remeteségébe[338] helyeztek át. Rövid beszélgetésre betértem az Úrhoz. Kértem áldását és kegyelmét a rám bízott új feladat hûséges teljesítéséhez. Ekkor hallottam a következô szavakat: Leányom, én mindig veled vagyok; alkalmat adtam neked irgalmas cselekedetek gyakorlására, melyeket engedelmességben fogsz végezni. Nagy örömet okozol nekem, ha esténként ennek a feladatnak részleteirôl beszámolsz majd nekem.'' Éreztem, hogy Jézus új kegyelmet adott a feladat teljesítéséhez, ennek ellenére mélyebben bezárkóztam szentséges Szívébe.

1268   (26) Ma betegebbnek éreztem magam, de Jézus a mai nappal több alkalmat adott az erények gyakorlására. Úgy adódott, hogy keményebb munka várt rám. A konyhás nôvér elégedetlen volt velem, mert késôn mentem ebédelni, bár semmilyen körülmények közt se tudtam volna korábban menni. Oly gyengének éreztem magam, hogy meg kellett kérnem a fônöknôt, hadd feküdhessek le. Elmentem N. nôvérhez megkérni, hogy helyettesítsen. Mindjárt megszidott: ,,Nos, nôvér, csak nem erôltette meg magát, hogy újra le kell feküdnie? Menjen már ezekkel a fekvésekkel!'' Végighallgattam, de ezzel nem volt még vége. Még meg kellett kérni a betegápoló nôvért, hogy hozzon nekem ennivalót. Ahogy ezt mondtam, kijött utánam a kápolnából a folyosóra, s kiadta magából, amit érzett. ,,Miért fekszik le, nôvér?'' Kértem, ne hozzon semmit. (27) Rövidítve írom ezeket, mert nem akarok errôl beszélni, csupán azért teszem, nehogy mással is így bánjanak, mert ez nem tetszik az Úrnak. A szenvedô lélekben a megfeszített Urat kell látni, nem pedig egy haszontalan ingyenélôt, a rend terhét. Az Isten akaratába belenyugvó szenvedô lélek több isteni kegyelmet hoz a kolostorra, mint az összes dolgozó nôvér. Szegény az a ház, ahol nincs beteg nôvér. Isten néha sok és nagy kegyelmeket ad a szenvedô lelkekért. Éppúgy sok büntetést kizárólag miattuk enged el.

1269   Ó, Jézusom, mikor fogunk magasabb szemszögbôl nézni a lelkekre? Mikor lesznek igazságosak ítéleteink? Alkalmat adsz nekünk az irgalmasság tetteinek gyakorlására, mi pedig csak a bíráskodást gyakoroljuk. Ha meg akarjuk tudni valamely kolostorról, hogy virágzik-e benne Isten szeretete, csak meg kell kérdeznünk, miként bánnak a betegekkel, nyomorékokkal és az öregekkel?

1270   (28) 1937.9.10. Az elmélkedésnél rájöttem, hogy minél tisztább egy lélek, annál lelkibb a kapcsolata Istennel. Nem figyel az érzékekre és tiltakozásaikra. Isten lélek, azért Ôt lélekben és igazságban szeretem.

1271   Midôn rájöttem, hogy a gonosz embereknek a kolostorok iránti gyûlölete és a forradalmi nyugtalanságok miatt milyen veszélyes a kapus szolgálat, bementem egy kis beszélgetésre az Úrhoz, s kértem, intézze úgy, ne közeledjék rossz ember a portánkhoz. Hallottam a választ: ,,Leányom, mielôtt a portára mentél, egy Kerubot állítottam védelmül a kapuhoz. Légy nyugodt!'' A beszélgetés után megláttam a kapuban egy fehér felhôt, s benne egy Kerubot összefont karokkal. Tekintete villámlott, és Isten szeretete égett a szemében.

1272   (29) 1937.9.14. A szent kereszt felmagasztalásának ünnepe. Ma láttam, mennyi kellemetlenség éri e miatt az ügy miatt ezt a papot.[339] Még buzgó és ájtatos lelkek is, akik Isten dicsôségén fáradoznak, ôk is ellene dolgoznak. Egyedül Isten kegyelmén múlik, hogy nem veszíti el a kedvét.

1273   Jézus: ,,Leányom, gondolod, hogy eleget írtál irgalmasságomról? Amit te feljegyeztél, az az óceánhoz képest csupán egyetlen cseppecske. Én magam vagyok a szeretet és irgalom. Nincs olyan nyomorúság, ami összemérhetô lenne irgalmammal, és a legmélyebb nyomorúság sem meríti ki azt, hiszen minden kiáradása után még nagyobb lesz [irgalmasságom]. Azok a legboldogabb lelkek, akik bíznak irgalmamban, mert magam gondoskodom róluk.''

1274   Lelkem nagyon szenved, ha azt látom, hogy megbántják Istent. Ma láttam, hogy portánk közelében súlyos bûnt követtek el. Ez este történt. Buzgón imádkoztam a kápolnában, (30) utána ostorozásra indultam. Midôn letérdeltem imádkozni, az Úr tudomásomra hozta, mennyire szenved az Istentôl eltaszított lélek... Azt hittem, darabokra szakad a szívem. Azt is láttam, hogy az ilyen lelkek mennyire megsebzik Jézus irgalommal teljes szívét. Ezek a szerencsétlen teremtmények nem akarják elfogadni Isten irgalmát. Isten minél inkább elhalmozza irgalmával a lelket, annál igazságosabb lesz vele szemben.

1275   ,,Titkárnôm, írd: Sokkal inkább nagylelkû vagyok a bûnösökhöz, mint az igazakhoz. Értük jöttem le a földre... értük ontottam véremet, nem kell félniük hozzám közeledni, nekik van legnagyobb szükségük irgalmamra.''

1276   1937.9.16. Ma sóvárogva vágytam a szent órát a Legméltóságosabb Oltáriszentség elôtt eltölteni, de Isten akarata más volt. Nyolc órakor olyan heves fájdalmak fogtak el, hogy (31) azonnal ágyba kellett feküdnöm. Három óráig tartottak ezek a fájdalmak -- egészen este 11-ig. Nem segített semmiféle gyógyszer. Bármit vettem be, azonnal kihánytam. A fájdalom miatt idônként elveszítettem az eszméletemet is. Jézus tudatta velem, hogy ezzel részt vehettem haldoklásában a kertben, s hogy maga küldte rám ezt a szenvedést Isten engeszteléséül az anyaméhben megölt életekért. Ezeket a fájdalmakat már három alkalommal elszenvedtem. Mindig 8-kor kezdôdnek és este 11-ig tartanak. Semmilyen gyógyszer nem csillapítja ezeket a fájdalmakat. Röviddel 11 óra elôtt maguktól elmúlnak, s azonnal elalszom. Másnap nagyon gyengének érzem magamat. Elsô alkalommal a szanatóriumban éltem ezt át. Az orvosok nem tudták megállapítani, mi ez. Sem injekció, sem gyógyszer nem segített. (32) Magam sem tudtam, miféle fájdalmak ezek. Mondtam az orvosnak, hogy hasonló fájdalmat még sohasem éreztem. Azt felelte: ô sem tudja, mi ez. Most már tudom, mert az Úr megmagyarázta. Ha elgondolom, hogy egyszer még hasonló módon fogok szenvedni, borzongás fut végig rajtam. Nem tudom, fogok-e még így szenvedni? Istenre bízom, küldjön rám, amit akar. Mindent örömmel elfogadok. Ó, ha csak egy lelket is megmenthetnék ezzel a szenvedéssel a gyilkosságtól!

1277   E szenvedések utáni napokon megérzem a lelkek állapotát, és Istenhez való viszonyukat. Igazi felismerés jár át.

1278   Mintegy angyali módon járulok a Szentáldozáshoz. Lelkemet átjárja Isten világossága. Belôle táplálkozom. (33) Kihalnak az érzelmek. Ez tisztán lelki egyesülés az Úrral, a lélek fölénye a természet felett.

1279   Isten megismertette velem a kegyelmeket, melyekkel folyamatosan elhalmoz. Ez a megvilágosítás mélységesen meghatott, megértettem belôle azt a felfoghatatlan kegyet, amivel Isten megajándékoz. Hálaadó imádságra benn maradtam a cellámban, s a földre borulva szüntelenül ontottam hálaadó könnyeimet. Nem tudtam felemelkedni a földrôl, mert mindig, amikor fel akartam állni, Isten fényében újabb kegyelmet ismertem meg. Harmadszorra sikerült felállnom. Gyermekként éreztem, hogy mindazt, ami a mennyei Atyáé, én is birtoklom. Maga emelt fel a földrôl, egészen a Szívéig. Úgy éreztem, mindaz, ami létezik, kizárólagos módon az enyém. Nekem azonban nincs szükségem semmire, nekem egyedül Isten elég.

1280   (34) Ma megláttam a Szentáldozásnál, milyen ellenszenvvel közeledik az Úr egy lélekhez. Úgy lép be szívébe, mint egy sötét kamrába -- szenvedésre. Bocsánatáért esedeztem s engeszteltem ezért a megbántásért.

1281   Az Úr jelezte, hogy találkozni fogok a fivéremmel.[340] Nem tudtam elképzelni, miként láthatom, s miért jön hozzám. Tudtam, hogy a hivatás kegyelmével ajándékozta meg az Úristen, de miért jön hozzám? Elvetettem ezeket a találgatásokat. Azt gondoltam, elégedjek meg azzal, hogy az Úr tudtomra adta: jönni fog. Gondolataimmal visszatértem Istenhez, nem foglalkozom a teremtményekkel. Mindent az Úrra bíztam.

1282   + Midôn már másodszor vannak itt a portánál ugyanazok a szegények, szelíden beszélek velük, nem éreztetem, (35) hogy már jártak itt, nehogy zavarba jöjjenek. Így bátran beszélnek szükségleteikrôl, sérelmeikrôl.

Bár N. nôvér figyelmeztetett, hogy az ember nem bánik így koldusokkal, és becsapta az orrom elôtt az ajtót. Ennek ellenére ha nincs itt ez a nôvér, úgy viselkedem, ahogyan a Mesterem bánna velük. Néha többet ad az ember semmit sem adva, mint ha sokat adna ridegen.

1283   Gyakran megismerteti velem az Úr annak a személynek a lelkületét, akivel dolgom van a portán. Egy szánalomra méltó lélek el akart mondani valamit magáról. Megragadtam az alkalmat, tapintatosan felvilágosítottam, milyen szerencsétlen állapotban van a lelke. Jobb lelkiállapotban ment el.

1284   1937.9.17. Ó, Jézusom! Annyi szépséget látok magam körül, hogy folyton hálát kell adnom (36) Neked. Sajnos azt is látom, hogy némely lélek olyan, mintha kôbôl lenne. Hidegek, érzés nélküliek. Még a csodák sem hatják meg ôket. Leszegik a fejüket, semmit se látnak önmagukon kívül.

1285   Életemet gyengéd és szeretô oltalmadba vetted. Jobban vigyázol rám, mint ahogy fel tudom fogni. Csak akkor fogom jóságod teljességét megérteni, ha majd lehull a lepel. Azt szeretném, ha egész életem egyetlen hálaadás lenne Részedre, Istenem.

1286

Köszönöm, Istenem, minden kegyelmedet,

Melyekkel szüntelen elhalmozol.

Elôttem mint a nap sugarai fénylenek,

Általuk vezetsz biztos utakon.

Köszönöm, Istenem, hogy megteremtettél,

Hogy létrehívtál a semmibôl.

Rám isteni pecsétet helyeztél

Tiszta szeretetbôl.

(37) Köszönöm, Istenem, a szent keresztséget,

Mely Isten családjának tagjává tett.

Hatalmas, felfoghatatlan kegyelmi ajándék ez,

Mely átformál minden lelket.

Köszönöm, Uram, a szentgyónást,

Végtelen irgalmad kútját,

Kegyelmed felfoghatatlan forrását,

Mely lemossa lelkünkrôl a bûn minden foltját.

Köszönöm, Jézusom, a Szentáldozást,

Melyben önmagad adod nekünk.

Érzem, keblemben a Te Szíved hangja e dobogás,

Isteni életed bennem -- Általad teljesül.

Köszönöm, Neked, Szentlélek, a bérmálás szentségét,

Mely engem a Te lovagoddá emel.

Minden percben erôsíti lelkem gyengeségét,

És óv a gonosszal szemben.

Köszönöm, Neked, Istenem, a hivatás kegyelmét,

Mely által csak Téged szolgállak.

Így lehetôvé tetted, hogy csak Téged szeresselek én,

Nagy megtiszteltetés ez lelkem számára.

(38) Köszönöm, Neked, Uram, örök fogadalmam,

A tiszta szeretet kötelékét,

Hogy szívemmel tiszta Szíved összekapcsoltad,

S megteremtetted szívünk örök egységét.

Köszönöm, Neked, Uram, a betegek szentségét,

Mely erôt ad a harchoz utolsó percemben.

Segít elérnem lelkem üdvösségét,

És erôt ad a léleknek, hogy örök boldogságban éljen.

Köszönöm, Neked, Uram, minden sugallatodat,

Melyekkel végtelen jóságod eláraszt,

Lelkembe árasztott világosságodat,

Szó el nem mondja, csak szívem érzi azt.

Köszönöm, Neked, Szentháromság, Egy Isten,

Az életem során kapott kegyelmet,

Hálám csak nô majd az örök életben,

Ahol dicséreted zengi majd énekem.

1287   + Lelki békém ellenére örökös harcban állok a lélek ellenségével. Folyton újabb rejtekhelyeit fedezem fel, s a harc tovább tombol. (39) Békés perceimben azon ôrködöm s fáradozom, hogy ne támadhasson rám váratlanul. Ha iszonyatos gyûlöletét érzem, elôle egyenesen Jézus Szentséges Szívébe rejtôzöm.

1288   1937.9.19. Ma így szólt hozzám az Úr: ,,Leányom, írd, hogy nagyon fáj nekem, ha a szerzetes lelkek a szeretet szentségét csupán megszokásból veszik magukhoz, mintha nem különböztetnék meg ezt a táplálékot. Szívükben nem találok sem hitet, sem szeretetet. Csak viszolyogva térek be ilyen lelkekhez. Jobb lenne, ha nem fogadnának magukba.''

1289   Legédesebb Jézus! Gyújtsd lángra szeretetemet irántad! Formálj magadhoz hasonlóvá, isteníts meg, hogy cselekedeteim kedvesek legyenek elôtted! Tegye ezt meg velem a napi Szentáldozás! Ó, hogy szeretnék egészen Hozzád hasonulni, Uram!

1290   (40) 1937.9.19. Ma meglátogatott vér szerinti fivérem: Stasio. Nagyon örültem ennek a szép léleknek, aki szintén elhatározta, hogy Istennek szenteli életét, vagyis maga Isten vonzotta ôt a szeretetéhez. Sokáig beszélgettünk Istenrôl s az Ô jóságáról. A beszélgetés alatt megláttam, milyen kedves a lelke Isten elôtt. A fônöknô anya engedélyezte, hogy többször is találkozhatom vele. Mikor fivérem megkérdezte tôlem, melyik rendbe lépjen, azt válaszoltam: ,,Te tudod legjobban, mit kíván tôled az Úr.'' Egyébként a jezsuita rendet ajánlottam, de azt tanácsoltam: ,,Oda lépj be, ahová neked tetszik.'' Megígértem, hogy imádkozom érte. Késôbb elhatároztam, hogy kilencedet mondok érte Jézus Szívéhez Piotr Skarga jezsuita pap közbenjárását kérve a szerint az ígéret szerint, melyet a Jézus Szíve Hírnöke[341] lapban olvastam; mert jelenleg Stasnak nagy nehézségei vannak ebben a dologban. Megértettem, hogy ebben az ügyben nagyobb szüksége van az imára, mint tanácsadásra...

1291   (41) 9.21. Ma éjjel többször felébredtem -- minden alkalommal röviden, de teljes szívembôl hálát adtam Istennek azért a sok kegyelemért, melyben engem és Kongregációnkat részesítette. Elgondolkodtam nagy jóságán.

1292   A Szentáldozásnál így szóltam Hozzá: ,,Jézusom, ma éjjel oly sokszor gondoltam Rád!'' Jézus azt válaszolta: ,,Én is sokat gondoltam rád, mielôtt még életre hívtalak volna.'' --,,Hogyan gondoltál rám, Jézusom?'' -- ,,Úgy, hogy beengedtelek az örök boldogságomba.'' -- E szavakra megtelt lelkem istenszeretettel. Nem gyôzök álmélkodni azon, mennyire szeret minket Isten.

1293   Midôn rádöbbentem, hogy ôszinte elhatározásom ellenére ismét ugyanabba a hibába estem -- ez ugyan csak kicsi, nem szándékos gyarlóság volt --, lelkem oly élénk fájdalmat érzett, hogy rövid idôre abbahagytam a munkámat, (42) s a kápolnába siettem, leborultam Jézus lábai elé, s nagy szeretettel és fájdalommal bocsánatot kértem az Úrtól. Nagyon szégyelltem magam annál is inkább, mert éppen ma reggel tettem ígéretet a Szentáldozásnál, hogy hûséges leszek Hozzá. Ekkor meghallottam a következô szavakat: ,,Ha nem lett volna benned ez a kis gyarlóság, nem jöttél volna hozzám. Tudd meg, valahányszor hozzám jössz, s megalázod magad bocsánatomat kérve, a kegyelmek özönét árasztom lelkedbe. Eltûnik elôlem gyarlóságod, s csak a szeretetedet és alázatosságodat látom. Nem veszítesz semmit, viszont sokat nyersz.''

1294   Az Úr megmutatta nekem, hogy ha egy lélek nem fogadja el a számára kijelölt kegyelmet, azok azonnal átszállnak egy másik lélekre. Ó, Jézusom, tégy méltóvá engem kegyelmeid befogadására, mert magamtól semmire sem vagyok képes. Segítséged nélkül még a nevedet sem tudom méltóképpen kiejteni.

1295   (43) 1937.9.25. Midôn láttam, milyen nagy nehézségek tornyosulnak az ügy megvalósulása elé, elmentem az Úrhoz, és így panaszkodtam: ,,Nem látod, Jézus, mennyire megnehezítik mûved megvalósulását?'' Lelkemben ezt a hangot hallotam: ,,Tedd meg, ami módodban áll, s ne törôdj a többivel! Ezek a nehézségek mutatják meg, hogy ez az én mûvem. Ha mindent megteszel, amire képes vagy, légy nyugodt.''

1296   Ma, amikor kinyitottam a portát a fônöknô anya elôtt, megéreztem, hogy az Isteni Irgalom ügyében[342] megy a városba. Ez a fônöknô tett legtöbbet ebben az ügyben.

1297   <W0>Ma óvatlanul megkérdeztem két szegény gyermeket, igaz-e, hogy otthon nincs semmi ennivalójuk? Egy szót sem szóltak, elhagyták a portát. Megértettem, hogy nagyon nehezükre esik beszélni nyomorúságukról. Gyorsan (44) utánuk siettem, visszahoztam ôket, s adtam nekik, amit tudtam, s amire engedélyem volt.

1298

Légy irgalmas irántam, Istenem,

Jézusom könyörületes Szíve szerint,

Halld meg sóhajom, kérésem,

S lásd megtört szívem könnyeit!

Ó mindenható, irgalmas Isten,

Kegyelmed kimeríthetetlen,

S bár nyomorúságom mély, mint a tenger,

Minden bizalmam irgalmadba vetem.

Ó, öröktôl való Szentháromság, kegyes Isten,

Kegyelmed soha nem ér véget,

Bízom hát irgalmad tengerében,

S ha fátyol rejt is, érezlek Téged.

Irgalmad mindenhatóságát, ó, Uram,

Dicsérjék szerte a világon,

Tiszteleted soha el nem múlhat,

Isteni Irgalom, lelkem örökre áldjon.

1299--1300   (45) 1937.9.27. Ma a fônöknô anyával elmentünk egy bizonyos úrhoz,[343] aki az Irgalmas Jézus képének megfestése és nyomtatása ügyében dolgozik. Ugyancsak nyomtatás alatt vannak a könyörgések[344] és a rózsafüzér[345] is, melyekre már megkaptuk az engedélyt.[346] A nagyobb, javított[347] képet is meg kellett néznünk. Rendkívül örültem, mert ez már nagyon hasonlított. Ahogy a képet szemléltem, oly élénken átjárt Isten szeretete, hogy egy pillanatra nem tudtam, hol vagyok. Miután ezeket a dolgokat elintéztük, a Mária-templomba mentünk. Ott részt vettünk egy szentmisén. Jézus itt közölte velem, hogy e mû kapcsán nagyon sok lélek nyeri el az üdvösséget. Ezután bensôséges beszélgetést kezdtem az Úrral. Megköszöntem neki azt a kegyelmet, hogy láthatom végtelen irgalma tiszteletének elterjedését. Ó, milyen nagy Isten bôkezûsége! Dicsértessék az Úr, aki ígéreteit (46) hûségesen állja!

1301   Isten Irena anyát[348] ebben a dologban különleges világossággal áldotta meg. Ô engedte meg elsônek, hogy az Úr kívánságát teljesítsem, bár csak a jelenés után két évvel lett a fônöknôm. Ô volt, aki elôször eljött velem, amikor a képet[349] elkezdték festeni, s most, amikor Isten irgalmáról pár dolgot kinyomtatnak, és kis képeket sokszorosítanak, újból velem jött. Isten különösen rendezett el mindent ebben az ügyben. Vilniusban kezdôdött el, s mostanra Isten akarata úgy intézte a körülményeket, hogy itt Krakkóban folytatódjék a dolog. Tudom, mennyire kedves Isten elôtt ez a fônöknô, s látom, hogyan vezeti Isten a dolgokat, s azt akarja, hogy ebben a fontos idôben éppen ennek az anyának az oltalma alatt álljak... Hálát adok Neked, Uram, az ilyen elöljárókért, akik szeretetben (47) és Isten félelmében élnek. Ezért érte imádkozom a legtöbbet, mert ô vállalta magára Isten irgalmassága ügyében a legnagyobb nehézségeket...

1302   1937.9.29. Ma sok isteni titok vált érthetôvé elôttem. Felismertem, hogy a Szent Ostya a következô Szentáldozásig megmarad bennem. Isten élô, érzékelhetô jelenléte lakik a lelkemben. Ez a tudat mély áhítatot kelt bennem minden erôfeszítésem nélkül...Szívem élô oltárszekrény, amelyben élô Ostya van jelen. Istent sohasem kerestem valahol a messzeségben, hanem mindig saját bensômben, saját lényem mélyén beszélgetek Istenemmel.

1303   Istenem! Minden kegyelem ellenére szüntelenül az Istenemmel való egyesülésre vágyom. Minél jobban megismerem Ôt, annál jobban vágyódom Utána!

 +

1304   (48)	JMJ

Vágyódva nézek a csillagos égre,

Elbûvöl a végtelen ég kékje,

Tiszta szívem, Istenem, megsejt Téged,

S szeretné már levetni e földi köteléket.

Ó, hazám! Vágyakozva szemléllek,

Számûzetésem vajon mikor ér itt véget?

Jézus, jegyesed szólít Téged,

Kit megöl a vágy, mit Irántad érez.

Sóvárogva nézem a szentek nyomdokait,

Kik e vadonon át már hazájukba értek,

Példájuk vezet, tanácsuk int,

Biztatnak ôk -- türelem, nôvérünk -- hamar lehull köteléked.

De szavukat nem hallja a vágyódó lélek,

Szíve hevesen törne Urához, Istenéhez,

Nem érti meg az emberi beszédet,

Mert szeretete egyedül Istené lett.

Sóvárgó lelkem a szeretet sebével

Áttör minden teremtett létezôn,

(49) S egyesül a végtelen örökléttel,

Az Úrral, Ki magával eljegyezte ôt.

Vágyódó lelkemnek engedd meg, Istenem,

Hogy elmerüljön Isteni Háromságodban,

Teljesítsd vágyaim, melyekért alázattal kérlek,

Szeretô szívvel, lángokban égve.

1305   Ma bejött portánkon egy lélek, s kérte, vegyük fel gyermekeink[350] közé, de nem tudtuk ezt megtenni. Ennek a léleknek nagy szüksége lett volna házunkra. Míg vele beszéltem, testemben megjelentek Jézus fájdalmai. Midôn elment, az egyik legsúlyosabb önmegtagadást gyakoroltam érte. Legközelebb nem engedem elmenni az ilyen lelket. Három napig sokat szenvedtem miatta. Nagyon sajnálom, hogy oly kicsik az intézeteink, s nem tudunk több ilyen lelket elhelyezni. Jézusom, Te tudod, mennyit szenvedek minden eltévedt bárányért...

1306   (50) + Ó, alázat! Te pompás virág! Tudom, csak kevés lélek mondhat magáénak. Talán azért, mert olyan szép vagy, s oly nehéz elnyerni téged. Biztos, mindkettô oka. Maga Isten talál tetszést benned. Az alázatos lélek elôtt nyitva állnak az ég zsilipjei, s a kegyelmek tengere zúdul rájuk. Ó, de szép az alázatos lélek! Szívébôl mint tömjénfüstölôbôl száll fel mindenféle kedves illat a felhôkön át egész az Istenig, hogy megörvendeztesse Szentséges Szívét. Az ilyen lélektôl semmit sem tagad meg az Úr. Az ilyen lélek teljhatalmú, befolyásolja az egész világ sorsát. Isten egészen a trónjáig emeli fel. Minél alázatosabb a lélek, annál jobban hajol le hozzá az Úr. Gazdagítja kegyelmeivel, s mindenhatósága kíséri minden idôben. Az ilyen lelkek élnek a legszorosabb egységben Istennel. Ó, alázat! Verj mélyen gyökeret egész lényemben! Ó, legtisztább, legalázatosabb Szûz, segíts elnyernem a mély alázatot! (51) Most értem meg, miért van olyan kevés szent, mert kevés a mélyen alázatos lélek.

1307   Örök Szeretet, Irgalmasság Mélye, ó, Háromszemélyû Szentség, mégis egy Isten! Mindnyájunkat szeretô öledben tartasz, s mint jó Atya, senkit sem vetsz meg. Ó, isteni Szeretet, élô Forrás! Áradj ki ránk, méltatlan teremtményeidre. Ne tartsa vissza nyomorúságunk szereteted árját, hiszen irgalmadnak nincs határa.

1308   + Jézusom, úgy vettem észre, mintha kevesebbet foglalkoznál velem. -- ,,Igen, gyermekem. Elrejtôzöm lelki vezetôd[351] mögé. Ô foglalkozik veled akaratom szerint. Becsüld meg minden szavát, mintha az enyém lenne. Ô a függöny, aki mögé elrejtôzöm. Én és a lelki vezetôd egyek vagyunk. Az ô szavai az én szavaim.''

1309   (52) Midôn a keresztutat imádkozom, a tizenkettedik stációnál mélységes meghatottság fog el. Itt szemlélem Isten irgalmának mindenhatóságát, mely Jézus Szívén áttört. Minden egyes alkalommal, mikor a keresztutat imádkozom, Jézus megnyitott Szívébe zárom az egész szerencsétlen emberiséget, valamint egyes személyeket, akiket szeretek. -- Az irgalmasságnak ebbôl a forrásából tört elô a két sugár: a vér és a víz, melyek a kegyelmek áradatával öntik el a világot...

1310   Mikor az ember beteg és gyenge, állandóan erôfeszítések árán kell megtennie azt, amit mindenki természetszerûen el tud látni, s néha még ezeket a ,,természetes'' dolgokat sem tudja ellátni az ember. Mégis mindenért hála Neked, Jézus. Nem a munka nagysága, hanem a ráfordított erôfeszítés kap jutalmat. Amit szeretettel teszünk meg, az nem kis dolog, ó, Jézusom! Hiszen a Te szemed mindent lát. (53) Nem tudom, miért érzem magam reggel különösen gyengének. Minden erômet össze kell szednem, hogy felkeljek az ágyból. Sôt néha kifejezetten hôsiesen kell viselkednem. A Szentáldozásra gondolva némi erô száll belém. A nap tehát küzdelemmel kezdôdik, s azzal is végzôdik. Midôn lepihenek, úgy érzem magamat, mint a harctérrôl hazatérô katona. Hogy mit rejt magában ez a nap, csak Te tudod, Mesterem és Uram.

1311   Elmélkedés. Az elmélkedés alatt a mellettem térdelô nôvér folyton krákog és köhög. Néha szünet nélkül. Mivel már véget ért a mise, arra gondoltam, hogy az elmélkedés idejére elcserélem a helyem. De eszembe jutott, ha elhagyom a helyemet, észreveszi a nôvér, s majd bántani fogja, hogy elhúzódtam mellôle. Elhatároztam, hogy a helyemen (54) fogok imádkozni, és a türelem gyakorlását Istennek ajánlom. A szemlélôdés végén Isten vigasza oly mértékben eltöltött, hogy szívem alig bírta azt elviselni. Az Úr értésemre adta, ha elhagytam volna a helyem, mindazt a kegyelmet, amely a lelkembe áradt, elveszítettem volna.

1312   + Ma Jézus egy szegény fiatalember alakjában jött a portára. Lesoványodott, fiatal férfi képében, rongyos ruhában, mezítláb, hajadonfôtt, agyonfagyva, mert hideg és nedves volt az idô. Valami meleg ételt kért. Bementem a konyhába, de nem volt ott semmi a szegények részére. Keresgélés közben találtam egy kis levest. Megmelegítettem, tördeltem bele egy kis kenyeret, s így adtam a szegény fiúnak, aki megette. Abban a pillanatban, amikor elvettem tôle az edényt, tudomásomra hozta, hogy Ô az ég és föld Ura. Ahogy megláttam, ki Ô, eltûnt a szemem elôl. Midôn visszatértem cellámba, elgondolkodtam a történteken. Ekkor meghallottam lelkemben: ,,Leányom, meghallottam a szegények áldásait, akik a portáról eljövet áldanak engem. Az engedelmesség keretein belüli irgalmad megtetszett nekem, azért elhagytam trónomat, hogy megízleljem irgalmad gyümölcsét.''

1313   Ó, Jézusom, már értem, s világos elôttem, hogy mi történt nem sokkal ezelôtt. Éreztem is, hogy különös az a szegény, aki ilyen szerénységet tanúsít. Ettôl kezdve még nagyobb szeretet gyúlt a szívemben a szegények és a szûkölködôk iránt. Úgy örülök, hogy elöljáróim épp ezzel a munkakörrel bíztak meg. Tudom, hogy az irgalom sokoldalú. Mindig, mindenhol, minden idôben lehet jót tenni. A bensôséges istenszeretet állandóan megláttatja a szükséget, és tettel, szóval, imával siet segíteni. Szavaidat, Uram, most értettem (56) meg, melyeket korábban mondtál nekem.

1314   + Csak Te tudod, Krisztus, milyen nagy erôfeszítésbe kerül gyenge egészségemmel jól ellátni kötelességeimet.

1315   + Belsô elhagyatottságaim idején sem veszítem el nyugalmam, mert tudom, hogy Isten sohasem hagyja el a lelket -- legfeljebb akkor, ha maga a lélek tépi szét hûtlenségével a szeretet kötelékét. Minden létezés teljesen az Úrtól függ, s az Ô mindenhatósága tartja fenn azokat. Egyeseket a szeretet kormányoz, másokat az igazság. Tôlünk függ, milyen uralom alatt akarunk élni. Senkitôl se tagadják meg az elegendô kegyelmet. Nem rémít el látszólagos magamra hagyatottságom. Magamba szállok, s elgondolkozom azon, vajon nem az én hibám miatt érzek most így? Ha nem -- dicsôség Istennek!

1316   (57) 1937.10.1. -- ,,Leányom, szeretetbôl végzett áldozatra van szükségem, mert csak ennek van jelentôsége elôttem. Nagy adósággal tartozik nekem a világ, melyet áldozatukkal csak a tiszta lelkek tudnak törleszteni, irgalmasságot gyakorolva.''

1317   Megértettem, Uram, szavaid, mint ahogy az irgalmasság széles terjedelmét is, melynek világítania kell lelkemben. -- Jézus: ,,Tudom, leányom, hogy megérted szavaimat, s mindent megteszel, amit tudsz -- de írd fel a lelkek részére, akik idônként azért aggódnak, mert nincsenek anyagi javaik, amivel irgalmasságot gyakorolhatnának: nagyobb értéke van a lelki irgalmasságnak, amihez nincs szükség sem engedélyre, sem tartalékokra. Minden lélek rendelkezésére áll. Az a lélek, aki nem gyakorol irgalmat, az utolsó ítélet napján nem fog részesülni az én irgalmamban sem. Ó, ha a lelkek tudnának örök kincseket gyûjteni, nem részesülnének ítéletben -- mert az irgalommal megelôznék ítélkezésemet.

1318   (58) 1937.10.10. Ó, Jézusom, köszönetként sok kegyelmedért felajánlom Neked testem, lelkem, akaratom és szívem minden érzelmét. Fogadalmammal egészen Neked szenteltem magam, már semmim sincs, amit odaadhatnék Neked. Jézus erre azt mondta: ,,Leányom, nem adtad oda nekem azt, ami igazán a tiéd.'' Mélyen lelkembe néztem s láttam, hogy egész lelkemmel szeretem az Istent. Nem találtam semmit, amit már oda nem adtam volna Neki. Megkérdeztem: ,,Jézusom, mivel rendelkezem még? Mondd meg, s azonnal odaadom tiszta szívvel.'' Jézus jóságosan azt felelte: ,,Leányom, add nekem nyomorúságodat, mert az kizárólag a te tulajdonod.'' Ebben a pillanatban megvilágította lelkemet egy fénysugár, s megláttam gyarlóságom teljes mélységét. Azonnal Jézus legszentebb Szívéhez simultam, oly nagy bizalommal, hogy ha az elkárhozottak összes bûne terhelné is lelkiismeretemet, mégse kételkednék Isten (59) irgalmában -- hanem porrá zúzott szívemmel irgalmad mélységébe vetném magamat. Hiszem, Jézusom, hogy nem taszítanál el magadtól. Hanem helyettesed kezével feloldoznál engem.

1319   Meghaltál, Jézusom, de a lelkek számára felfakasztottad az élet forrását. Az egész világ rendelkezésére áll az irgalom tengere. Ó, élet kútja, Isten végtelen irgalma, öleld át az egész világot, s áradj ki ránk !

1320   -- ,,Délután három órakor könyörögj irgalmamért, fôleg a bûnösök részére. Mélyülj el, ha csak rövid idôre is, szenvedéseimben, fôleg elhagyatottságomban halálom óráján. Ez a nagy irgalom órája a világ számára. Megengedem, hogy behatolj halálos szomorúságomba. Ebben az órában nem tagadok meg semmit a lelkektôl, akik szenvedéseimre hivatkozva kérnek tôlem valamit.''

(60)	  +

JMJ

1321

Köszöntelek, Jézusom legirgalmasabb Szíve,

Minden kegyelem élô forrása,

Lelkünk egyetlen oltalma, menedéke,

Benned van reményem ragyogása.

Köszöntelek, Istenemnek könyörületes Szíve,

A szeretet kimeríthetetlen élô kútja,

Melybôl élet fakad a bûnös ember részére,

És nekünk égi örömöket juttat.

Köszöntelek, szentséges Szívnek nyílt sebhelye,

Melybôl az irgalom sugarai elôtörtek,

E forrásból mindenki életet meríthet

A bizalom edényébe töltve.

Köszöntelek, felfoghatatlan Isteni Jóság,

Mérhetetlen, kikutathatatlan,

Irgalommal teljes, mégis örökké szent Valóság,

Olyan vagy, mint gyermeke fölé hajló anya.

Köszöntelek, irgalom trónusa, Istennek Báránya,

Ki életed áldoztad fel értem,

Elôtted lelkem leborul mindennap,

Mély hitben élve.


5. füzet -- 1322--1400
Napló -- 5. füzet	1322--1400
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
5. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

(1) + JMJ

1322

Sötét éjszaka mély árnyai közt

Halad elôre életem hajója,

Sehol egy part, ahol kikötsz,

Körülölel a tenger árja.

A legkisebb vihar is elsüllyeszthetne,

Lehúzva hajómat a víz mélyébe,

Ha Te magad nem ôrködnél felettem, Istenem,

Életem minden órájában, minden percében.

Körülöttem hullámok zúgnak és tombolnak,

Én mégis nyugodtan, bizakodva úszom,

Gyermekként nézek a távolba,

S nem félek, mert világosságom Te vagy, Jézusom.

Mindenütt borzalom és rettenet,

Ám az én lelkem békéje a tengernél is mélyebb,

Aki Veled van, Uram, el nem veszhet,

Ezt mondja a Te isteni szereteted nékem.

Bár mindenfelôl vészek leselkednek,

Nem félek, mert a csillagos eget nézem,

Bátran, vidáman haladok elôre,

Ahogy ez illik egy tiszta szívhez.

Ha életem hajója nyugodtan célba ér,

Csak mert a kormányosom Te vagy, Istenem,

Mindenek fölött ezért,

Mély alázattal megvallom ezt.

 +

(2)	JMJ

1323

Istenem, szeretlek!

A Legszentebb Oltáriszentségrôl nevezett Fausztina nôvér

1324   Krakkó, 1937.10.20.

+ Mély hittel, reménnyel, szeretettel

Üdvözöllek, ó, angyali Kenyér.

Szívem mélyébôl áldalak Téged,

Bár nem vagyok más, csak kis semmiség.

Üdvözöllek, elrejtôzött Istenség,

És egész szívembôl szeretlek Téged.

Nem zavar, hogy titkaid leple rejt még,

Én úgy szeretlek itt, mint választottaid az égben.

Üdvözöllek, Istennek Báránya,

Ki elveszed lelkem minden bûnét,

Minden reggel szívembe zárlak,

S Te elôkészíted lelkem üdvét.

 +

(3)	JMJ	Krakkó, 1937.10.20

+ Ötödik füzet

1325   Ó, Istenem, dicsérjen Téged minden, ami bennem él, Teremtôm, Uram. Szívem minden dobbanásával hirdetni akarom kikutathatatlan irgalmadat. Hirdetni akarom a lelkeknek nagy jóságodat, s fel akarom bátorítani ôket, hogy bízzanak irgalmadban. Ez a küldetésem, melyre Te hívtál meg, Uram, a jelen és a jövô életemben.

1326   Ma kezdôdik a nyolcnapos lelkigyakorlatunk. Kérlek, Jézusom, Mesterem, segíts, hogy buzgón végezhessem ezt a szent lelkigyakorlatot. Lelked vezessen, Ó, Istenem, hogy mélyebben ismerhesselek meg, Uram, s nagyobb önismeretre tehessek szert, mert oly mértékben szeretlek Téged, amennyire megismerlek. Amennyire felismerem nyomorúságomat, annyira vetem meg magam. Tudom, Uram, hogy nem tagadod meg tôlem segítségedet. Szentként szeretnék kikerülni ebbôl (4) a lelkigyakorlatból, bár emberi szemek nem fogják meglátni a változást, még az elöljáróim sem. Uram, mûködjék lelkemben kegyelmed, teljesedjék be rajtam akaratod.

1327   Elsô nap. Jézus: ,,Leányom, ez a lelkigyakorlat megszakítás nélküli szemlélôdés lesz, úgy éled át, mint egy lelki lakomát. Irgalmas szívemen elmélkedheted végig mindazokat a kegyelmeket, melyeket szíved kapott. Lelkedet mély béke fogja kísérni. Azt akarom, hogy tekinteted állandóan szent akaratomat figyelje. Így tetszel nekem a legjobban. Nem hasonlítható ehhez semmiféle áldozat. Minden gyakorlat alatt szent szívemen pihensz majd, semmilyen reformot nem hajtasz végre, mert életed az én tetszésem szerint való. A lelkigyakorlatot tartó pap egyetlen szava sem fog nyugtalanítani.''

1328   Jézusom, már két elmélkedésen túl vagyok, s látom, minden igaz, amit mondtál nekem. Mély békét érzek, s ez a béke (5) lelkiismeretembôl fakad, mely biztosít arról, hogy mindig a Te akaratodat teszem, Uram.

1329   Az emberi élet céljáról szóló elmélkedésbôl megértettem, hogy ez az igazság mélyen gyökeret vert lelkemben, és ettôl cselekedeteim tökéletesebbekké váltak. Tudom, miért lettem megteremtve. Az összes teremtmény együtt sem tudja helyettesíteni a Teremtôt számomra. Tudom, hogy végsô célom Isten. Így minden tettem is Istenre irányul.

1330   + Ó, milyen jó ezt a lelkigyakorlatot Istenem Szívén megtartani! Egyedül vagyok Jegyesemmel a rengetegben, és senki sem zavarhatja meg édes beszélgetésünket.

1331   Jézusom, szentségem épületének alapjait Te magad fektetted le, mert az én közremûködésem nem volt valami nagy. Te segítettél a teremtményekhez való helyes viszonyuláshoz, mert a szívem egyedül nagyon gyenge. Ezért kértelek Téged, Mesterem, hogy ne tekints szívem (6) fájdalmaira, s metssz le rólam mindent, ami akadályozna a szeretet útján. Abban a szenvedésben, amit mûved kapcsán lelkemben okoztál, nem értettelek meg, de ma már értelek, Uram, és örülök a szellem szabadságának. -- Jézus maga ôrködött fölöttem, hogy semmiféle szenvedély ne hálózza be szívemet. Megértettem, milyen veszélytôl óvott meg, ezért határtalanul hálás vagyok Istenemnek.

1332   + Második nap. Midôn az angyalok bûnérôl, s az azonnal bekövetkezô büntetésükrôl elmélkedtem, megkérdeztem Jézust: ,,Miért büntetted meg bûnbeesésük után haladéktalanul az angyalokat?'' Ezt válaszolta: ,,Mélységes Isten-ismeretük miatt. Nincs a földön ember, még ha nagy szent lenne is, aki úgy ismerné Istent, mint az angyalok.'' Hozzám, nyomorult bûnöshöz viszont irgalmas Istennek mutatkoztál, éspedig oly sokszor. Irgalmad ölében hordozol, és mindig megbocsátasz, ha összetört szívvel bûnbocsánatért esedezem.

1333   Mélységes csend tölti el lelkemet, egyetlen felhô sem takarja el a Napot elôlem. Egészen (7) átadom magam e Nap sugarainak, hogy szeretete tökéletes változást idézzen elô bennem. Szentként akarok kikerülni ebbôl a lelkigyakorlatból, s gyarlóságom ellenére szentté akarok lenni. Bízom abban, hogy Isten irgalma az ilyen nyomorúságból is, amilyen én vagyok, szentet tud faragni, hiszen ôszinte akarat él bennem ehhez. Minden kudarc ellenére úgy akarok harcolni, s úgy cselekedni, mint egy valóban szent lélek. Semmitôl sem hagyom magam elbátortalanítani. Szentként akarok élni és halni úgy, hogy Rád irányítom tekintetemet, keresztre feszített Jézus. Példaképem leszel cselekedeteimben. Példaképeket kerestem a környezetemben is, de nem találtam megfelelôt. Úgy éreztem, mintha késne így szentségem. De tekintetemet most Rád emelem, Krisztus, legjobb Vezetôm! Bízom benne, hogy megáldod erôfeszítéseimet.

1334   + A bûnrôl való elmélkedésem során az Úr megismertetett velem minden rosszat, ami a bûnben rejlik, s a nagy hálátlanságot, amit képvisel. Lelkemben nagy undort érzek még a legkisebb bûnnel szemben is. (8) A most szemlélt örök igazságok azonban a legkisebb zavar és nyugtalanság árnyékát sem keltik lelkemben. Szakadatlanul tart szemlélôdésem annak ellenére, hogy mélyen megrendítenek ezek a dolgok. Ebben a szemlélôdésben nem érzem lelkesedni a szívemet, helyette mély békét és sajátságos csendet élvezek. Az izzó szeretet mellett különös kiegyensúlyozottság van bennem. Még a Szentáldozás sem okoz megindultságot, helyette mély egyesülésre vezet Istennel; ahol az én szeretetem Isten szeretetével találkozva eggyé válik [vele].

1335   + Jézus felszólított, hogy ezen lelkigyakorlaton a résztvevô nôvérekért is imádkozzam. Amíg imádkoztam, megláttam egyes lelkek küzdelmét. Azonnal megkettôztem imáimat.

1336   + Ebben a mély csendben jobban megítélhetem a lelkem állapotát. Tiszta vízhez hasonlít a lelkem, amelyben minden jól látszik, jól látom saját nyomorúságomat és Isten kegyelmeinek nagyságát is. Ezek a valóságos felismerések megerôsítik lelkemet mély alázatában. Szívem úgy áll Kegyelmed hatása alatt, mint a nap fényében tündöklô kristály. Tükrözze vissza (9) szívem Isteni Képmásodat olyan módon, amennyire csak egy teremtmény erre képes lehet. Ragyogjon keresztül rajtam a Te Istenséged, ki a lelkemben lakozol!

1337   Ahogy a legszentebb Oltáriszentség elôtt imádkoztam Jézus öt sebét üdvözölve, minden seb köszöntésekor éreztem, hogy egy kegyelmi sugár hatolt a lelkembe, s a mennyország elôízét, s ezzel együtt abszolút bizalmat adott Isten irgalma iránt.

1338   Ahogy ezt írom, hallom a sátán kiáltozását: ,,Mindent leír! Mindent leír! Ezzel mi oly sokat veszítünk! Ne írj Isten jóságáról! Ô az igazságos.'' Dühöngve felüvöltött, és eltûnt.

1339   Ó, irgalmas Isten! Te nem vetsz meg minket, hanem állandóan kegyelmeiddel ajándékozol meg. Méltóvá teszel királyságodra. Jóságod emberekkel tölti be a hálátlan angyalok üresen maradt helyeit. Ó, nagy irgalmasságú Isten, ki szent tekinteted elfordítottad a fellázadt angyalokról, s a bûnbánó emberekre néztél. (10) Tisztelet és dicsôség mérhetetlen irgalmadnak! Ó, Istenem, Te nem veted meg az alázatos szívet.

1340   Jézusom! Kegyelmeidnek hála, érzem, hogy természetem nemesebbé válik, de még nem haldoklik egészen. Éberségemnek tehát állandónak kell maradnia. Küzdenem kell még sok hibámmal, de tudom, hogy ez a harc nem alacsonyít le senkit, csak a gyávaság és bukások.

1341   Sokat kell eltûrni, ha nem ágyban fekvô beteg az ember, de gyenge az egészségi állapota, mert a környezete nem tekinti betegnek. Különféle okokból mindig van alkalom áldozatot hozni, olykor egészen nagyokat is. Most már értem, hogy sok dolog majd csak az örökkévalóságban válik nyilvánvalóvá. De azt is tudom, ha Isten áldozatot kíván, nem szûkösködik kegyelmeivel, hanem bôségesen juttatja azokat a léleknek.

1342   Jézusom, égjen csendben áldozatom trónod elôtt szeretettel telve. Így könyörgök Hozzád irgalomért a lelkeknek.

1343   (11) Harmadik nap. Elmélkedés a halálról, melyen saját tényleges halálomra készültem fel. Lelkiismeret-vizsgálatot tartottam, s a halál tükrében gondoltam át összes ügyeimet. Hála a kegyelemnek, mindegyiken rajta volt a végleges cél ismertetôjegye. Szívem Isten iránti nagy hálával fogadta ezt, s elhatároztam, hogy a jövôben még nagyobb hûséggel szolgálom Uramat. A legfontosabb a régi ember teljes halála, s új életet kezdeni. Reggel úgy készültem fel a Szentáldozásra, mintha életemnek utolsó Áldozása lenne. A Szentáldozás után szembenéztem a halállal, elmondtam a haldoklók imáját, s késôbb a lelkemért a Mélységbôl kiáltok zsoltárt. Testemet leeresztették a sírba, s így szóltam lelkemhez: ,,Látod, mi lett a testedbôl, egy halom sár és kukacok. Ez az örökséged...''

1344   Ó, Irgalmas Isten! Te engeded, hogy éljek, add tehát, hogy új életet kezdjek; olyan életet, ami teljesen lelki, amelyen nem lesz hatalma a halálnak. Megújult a szívem, s már itt a földön megkezdtem új életemet -- Isten szeretetének életét. Emellett nem felejtem el, hogy (12) csupa gyengeség vagyok, de nem kételkedem egyetlen pillanatra sem segítô kegyelmedben, Istenem.

1345   Negyedik nap. Ó, Jézusom! Szíveden ez alatt a lelkigyakorlat alatt oly jól érzem magam! Lelkem békéjét nem zavarja semmi. Egyik szemem nyomorúságomra, a másik irgalmad mélységére tekint.

1346   A szentmise alatt, melyet P. Andrasz mondott, láttam a kis Jézust. A misekehelyben ült, s felénk tárta karocskáit. Egy mély pillantás után azt mondta nekem: ,,Ahogy ebben a kehelyben látsz engem, úgy lakom a szívedben.''

1347   Szentgyónás. A bûnök bevallása után megkaptam a kívánt engedélyt, hogy naponta a szentmise alatt félóráig hordhatom a karpántot,[352] s rendkívüli helyzetekben két óra hosszat az övet.[353] [A páter azt mondta:] ,,Nôvér, ezzel a lehetô legnagyobb hûséggel tartson ki Jézus mellett.''

1348   (13) Ötödik nap. Mikor reggel a kápolnába mentem, felismertem, hogy a fônöknônek kellemetlensége volt miattam. Ez nagyon fájt nekem. A Szentáldozás után Jézus Legszentebb Szívére hajtottam a fejem, s ezt mondtam: ,,Ó, Uram, engedd, hogy minden vigasz, amit jelenlétedben érzek, erre a kedves fônöknôre hulljon, aki miattam szenvedett kellemetlenséget, tudtomon kívül.''

1349   Jézus megvigasztalt. Azt mondta, mindkettônk lelkének hasznára vált ez a dolog. Mégis kértem az Urat, mentsen meg attól, hogy valaki miattam szenvedjen. Szívem nem bírná ezt elviselni.

1350   Ó, fehér Ostya! Te megôrzöd lelkem fehérségét. Elfog a félelem attól a naptól, amikor nem vehetnélek magamhoz Téged. Angyali Kenyér vagy -- tehát szûzi Kenyér is.

1351   Jézus, legtökéletesebb Példaképem! Rád szegezett tekintettel követem nyomaidat egész életemen át. Természetemet alárendelem a kegyelemnek, legszentebb akaratod és ama világosság szerint, mely lelkemet átjárja. Mindebben bízom segítségedben.

 +

(14)	JMJ

1352

Belsô ellenôrzô lap[354]

Részletes lelkiismeret-vizsgálat

Egyesülés az irgalmas Krisztussal. Ha Vele egyesülök, mindig és mindenhol hûnek kell lennem Hozzá. Ezért bensômben: kapcsolat az Úrral. Külsôleg: hûség a szabályzathoz, fôleg a hallgatáshoz.

1353

		Gyôzelmek	Vereség
	November:	53	2
	December:	104	--
	Január:	78	1
	Február:	59	1
	Március:	50
	Április:	61
	Május
	Június
	Július
	Augusztus
	Szeptember
	Október

1354   Ha bizonytalan vagyok, hogy hogyan cselekedjem, megkérdezem a szeretetet, ez adja a legjobb tanácsot.

1355   (15) Általános lelkiismeret-vizsgálat 1937.10.25.

Gyôzelem													Bukások
	Nov. 11	Dec. 12	Jan. 1	Feb. 2	Már. 3	Ápr. 4	Máj. 5	Jún. 6	Júl. 7	Aug. 8	Szep. 9	Okt. 10
Isten parancsolatai
Fogad. -- szegénység				9
Fogad. -- tisztaság				7
Fogad. -- engedelmesség		27		7
Szabályzat		7
Felebaráti szeretet	38	17	73	35	30	20							1,1,1
Alázat	7	39	23	34	56	25							2,3,1,6
Türelem	23	56	50	17	80	50
Csendesség	11	45	37	28	37	20
Tiszteletadás		15	25	3	1								1
Szt.mise, Szt.áldozás	17	12	13	7		10							Szt.mise 6,2,1,1,12
Elmélkedés	6	5		10									Szt.áldozás 1,(12)
Részletes    lelkiismeret-vizsgálat	7	5	11										1
Istenhez és gyóntatóhoz    való viszony	5			5
-- Elöljárókhoz	7												1,1
-- Nôvérekhez		4
-- Világi személyekhez	20	2											2,1

1356   (16) Hatodik nap. Ó, Istenem! Kész vagyok akaratod teljesítésére, bárhogy is vezetsz -- áldani foglak érte. Kegyelmed segítségével teljesítek mindent, amit csak kívánsz tôlem. Egész szívemmel s lelkemmel elfogadom, amit szent akaratod csak rám mér -- bármi legyen is az, és nem törôdöm azzal, mit szól ehhez megromlott természetem.

1357   Egyik napon egy nagyobb csoport mellett haladtam el. Megkérdeztem az Urat, ezek az emberek valamennyien a kegyelem állapotában vannak-e, mert fájdalmaidat nem éreztem mellettük. -- ,,Mert nem érezted fájdalmaimat, ez nem jelenti, hogy mindannyian a kegyelem állapotában vannak, csak néha éreztetem meg veled bizonyos lelkek állapotát, s részesítelek a szenvedés kegyelmében azért, hogy téged használjalak fel megtérésük eszközéül.''

1358   Ahol igazi erény él, ott jelen kell lennie az áldozatnak is, s áldozatnak kell lennie az egész életnek. Egyedül az áldozat által válik hasznossá a lélek. A felebarátaimmal való viselkedésem áldozatom révén szolgálhat Isten dicsôségére. Az áldozatot azonban át kell hatnia Isten szeretetének, mert minden a szeretetben összpontosul és nyeri el értékét.

1359   (17) -- ,,Ha befejezed ezt a lelkigyakorlatot, ne felejtsd el, hogy veled mint egy tökéletes lélekkel fogok bánni. Hasznos eszközként akarlak látni a kezemben mûvem teljesítésére.''

1360   Ó, Uram, ki átjárod egész lényemet, s behatolsz lelkem legtitkosabb zugába, látod, hogy csak Reád vágyom, s egyedül szent akaratodat akarom teljesíteni nehézségek, szenvedések, megaláztatások ellenére, emberi szempontokra való tekintet nélkül.

1361   -- ,,Szilárd elhatározásod, hogy szent légy, végtelenül kedves nekem. Megáldom fáradozásaidat, s megszentelôdésedhez megadom a lehetôséget. Figyelj, ki ne hagyj egyetlen adott lehetôséget sem, melyet gondviselésem küld neked, hogy szentté válhass. Ha mégsem sikerül kihasználnod az adott alkalmakat, ne nyugtalankodj, hanem mély alázattal borulj elém, s merülj egészen nagy bizalommal irgalmamba. Ily módon többet nyersz majd, mint amennyit elvesztettél, mert az alázatos lélek mindig többet kap -- többet, mint amennyit maga kér.''

1362   (18) + Hetedik nap. Rendeltetésem felismerése nem más, mint bensô bizonyosság, hogy eljutok a szentségre. Ez a mély felismerés Isten iránt hálával töltötte el a lelkemet. Minden hódolatom egyedül Istené, mert tudom, mire vagyok képes magamtól.

1363   A lelkigyakorlat végeztével Isten szeretete által teljesen meg fogok változni. Lelkem bátran és komolyan kezdi el új életét, bár külsôleg semmi sem változik életemben, és senki sem vesz észre semmit. Életem irányítója a tiszta szeretet. Az irgalmasság pedig e szeretet gyümölcse. Érzem, hogy Isten egészen átjárt, s ezzel az Istennel térek vissza a fáradságos és nehéz, hétköznapi, szürke életbe -- bízva Abban, akit szívemben érzek, hogy ezt a szürkeséget átalakítja személyes szentségemmé.

1364   Ebben a lelkigyakorlatban irgalmas Szíved csendjében megérik a lelkem. Szereteted tiszta sugarában lelkem elveszíti fanyarságát, (19) s édes, érett gyümölcsöt terem. Most már szentségben szolgálhatom Egyházamat. Együtt lüktet vérem az egész Egyházzal, mert Jézusban egy testet alkotunk. Azon iparkodom, hogy szívem földjén egészséges gyümölcsök teremjenek. Talán emberi szemek nem fogják látni, de eljön a nap, amikor kiderül, hogy ezzel a gyümölccsel sok lélek táplálkozott, s fog még táplálkozni.

1365   Ó, örök Szeretet! Új életet gyújtasz bennem, a szeretet és irgalom életét. Támogass kegyelmeddel, hogy felhívásaidat méltón követhessem, s rajtam keresztül teljesíteni tudd a lelkekben, ami szándékodban áll.

Istenem, látom már az örök hajnalpír sugarát! Egész lelkem Hozzád törekszik, Uram. Már semmi sem tart vissza, semmi sem köt a földhöz. Segíts, Uram, hogy hátralévô napjaimat türelemmel tudjam viselni. Szeretetem áldozata szünet nélkül ég fenséged elôtt, de oly csendesen, hogy csak Isteni Tekinteted látja, senki sem fürkészheti ki.

1366   (20) Ó, Uram! Bár sok dolog elfoglal, és szívemen viselem a mûvet, óhajtom az Egyház diadalát, kívánom a lelkek megmentését, megrendít hûséges híveid üldözése, s bár kínzóan fáj sok lélek eleste -- mindezeken túl mélységes béke honol lelkemben, amit sem gyôzelem, sem vágyak, sem kellemetlenségek nem tudnak megingatni, mert Te minden végzet felett állsz, én Uram, Istenem!

1367   Nyolcadik nap. Ó, Uram, mialatt legszentebb Szíveden számtalan jótetteden elgondolkodtam, hálaérzet támadt a lelkemben az isteni kegyelmekért és jótettekért. Hét nap és hét éjjel szeretnék hálaimát mondani Isten felsége elôtt, bár kívülrôl minden kötelességemet el fogom látni. Lelkem állandóan az Úr elôtt lesz, s gyakorlataimat átszövi majd a hálaadás. Esténként -- fél órán át térdelek az Úr elôtt cellámban. Éjjel pedig annyiszor fogok hálaimába merülni, (21) ahányszor csak felébredek. Ily módon akarom legalább kis részben viszonozni Isten jótéteményeit.

1368   Hogy mindez Istennek kedvesebb legyen, s nekem a legkisebb kétségem se maradjon, lelki vezetômhöz fordultam, s elmondtam szándékomat, amit lelkemben éreztem a hálaadásra vonatkozóan. Mindenre megkaptam az engedélyt, azzal a kivétellel, hogy éjszaka, amikor felébredek, ne erôltessem meg magam az imában.

1369   Nagy örömmel tértem vissza a zárdába,[355] s már másnap elkezdtem a nagy hálaadást fogadalmam megújításával. Lelkem egészen elmerült Istenben, s egész lényembôl a hála lángja lobogott Istenhez. Nem esett sok szó, mert Isten jótettei parázsként égtek a lelkemben, s minden fájdalom és kellemetlenség -- mint fahasábok -- hulltak a lángokba, el nem oltva, inkább táplálva azokat. Kértem az egész eget és földet, csatlakozzanak hálaadásomhoz.

1370   (22) Vége a lelkigyakorlatnak, ezeknek a szép napoknak, amikor zavartalanul együtt lehettem az Úrral. Ezt a lelkigyakorlatot úgy végeztem, ahogy Jézus kívánta, s ahogyan az elsô nap megmondta, vagyis a legnagyobb békében szemlélve Isten jótetteit. Ilyen lelkigyakorlatot még nem tartottam életemben. Ettôl a békétôl lelkem jobban megerôsödött, mint valami megrázkódtatástól vagy megindultságtól. A szeretet sugaraiban mindent olyannak láttam meg, mint amilyen a valóságban.

1371   A lelkigyakorlat után Isten szeretete által teljesen átlényegültem. Ó, Uram! Istenítsd meg tetteimet, hogy örök érdemük legyen, mert nagy gyengeségem ellenére bízom kegyelmed erejében. Ez támogat, segít majd engem.

1372   Jézusom, Te tudod, hogy egészen fiatal éveimtôl kezdve nagy szent akartam lenni, azaz oly bensôségesen akartalak szeretni, ahogy eddig egyetlen lélek sem szeretett Téged. Eleinte csak titkos (23) kívánságaim voltak ezek, amirôl csak Jézus tudott. Ma már nem tudom ezeket szívembe rejteni. Ki szeretném kiáltani az egész világnak: ,,Szeressétek Istent, mert jó, és nagy az Ô irgalmassága.''

1373   Ó, szürke hétköznapok... Ünnepélyes tekintettel nézlek titeket. Mily nagy és fennkölt ez az idô, mert alkalmat ad örök égi érdemeket gyûjteni. Tudom, hogyan használnák a szentek ezeket a pillanatokat.

1374   1937.10.30. Ma a rendi szertartás alatt[356] a szentmisén, hálaadásom második napján megjelent elôttem nagy szépségében Jézus, és azt mondta: -- ,,Leányom, nem mentettelek fel téged a cselekvés alól.'' Azt feleltem: ,,Uram, kezeim oly gyengék ilyen munkára!'' -- ,,Igen, tudom, de együtt az én jobb kezemmel mindent elvégezhetsz, csak légy engedelmes gyóntatóidnak. Megvilágosítom ôket, hogyan kell vezetniük téged.'' -- ,,Uram, nevedben én már hozzá akartam látni a mûhöz, de[357] S. atya még halogatja ezt.'' Jézus ezt felelte: ,,Tudom ezt is. Tedd hát, amit tehetsz, de nem szabad megfutamodnod!''

(24)	1937.11.1. -- November

1375   Ma a vesperás után körmenet indult a temetôbe. Nem mehettem velük, mert szolgálatban voltam a portán. Ez azonban nem zavart, hogy imádkozzam a szegény lelkekért. Mikor a körmenet visszatért a kápolnába, sok lélek jelenlétét éreztem. Megértettem Isten nagy igazságosságát, miszerint mindenkinek az utolsó fillérig törlesztenie kell.

1376   Az Úr alkalmat adott egy személy által a türelem gyakorlására. Vele együtt végzem egyik kötelességemet. Még sohase láttam olyan lassú embert, mint amilyen ô. Nagy türelemmel kell felvérteznem magamat, hogy unalmas fecsegéseit meghallgassam.

1377   11.5. Ma reggel öt munkanélküli jött a portára, és feltétlen be akartak jönni. Mivel N. nôvér nem boldogult velük, bement a kápolnába (23) az anyához. Az anyácska[358] engem küldött, hogy menjek ki hozzájuk. Már jó távolról meghallottam hangos dörömbölésüket. Kétség és félelem fogott el. Nem tudtam kinyissak-e, vagy pedig -- mint N. nôvér -- csak az ablakon keresztül át beszéljek velük. Hirtelen meghallottam lelkemben a hangot: ,,Menj, nyiss ajtót, s olyan kedvesen szólj hozzájuk, ahogyan velem szoktál beszélni!'' Azonnal kinyitottam az ajtót, s a legveszedelmesebbnek látszóhoz fordultam, s olyan barátságosan és békésen szóltam hozzá, hogy egészen elbizonytalanodtak. Most ôk is szelíden kezdtek beszélni, és azt mondták: -- ,,Hát nincs mit tenni, ha a zárda nem tud munkát adni számunkra.'' Nyugodtan eltávoztak. Egész világosan éreztem, hogy rajtam keresztül Jézus gyakorolt hatást szívükre, Ô, akit alig egy órája vettem magamhoz a Szentáldozásban. -- Ó, milyen jó Isten lehelete alatt mûködni!

1378   Ma gyengének éreztem magam, s azzal a szándékkal mentem az elöljáró anyához, hogy megkérjem, engedje meg, hogy ágyban maradjak. Mielôtt kérésemet elmondhattam volna, (26) a fônöknô közölte velem: ,,Nôvér, ma egyedül kell elboldogulnia a portán, a kislányt elviszem a káposztáshoz, mert ott nincs senki.'' -- Azt mondtam: ,,Jól van!'' -- s elhagytam a helyiséget. A portára érve különösen erôsnek éreztem magam, s egész nap végeztem a kötelességem. Jól éreztem magam. Megéreztem a szent engedelmesség hatalmát.

1379   1937.11.10. Amikor az anya megmutatta ezt a könyvecskét,[359] amelyben megjelent az irgalmasság olvasója, litániája és kilencede, megkértem, hadd nézhessem meg közelebbrôl. Lapozása közben Jézus bensô felismerésben részesített: ,,Ez a kép már sok lelket vonzott szeretetemhez. Irgalmam e mûvön keresztül mûködik a lelkekben.'' Felismertem, hogy sok lélek nyerte el így Isten kegyelmét.

1380   Felismertem, hogy a fônöknôre egy meglehetôsen nehéz kereszt vár fizikai szenvedésekkel. De nem fog sokáig tartani.

1381   (27) + Az jutott eszembe, hogy nem veszek be egy egész teáskanál orvosságot, hanem csak egy keveset, mert igen drága. Azonnal meghallottam a hangot: ,,Leányom, viselkedésed nem tetszik nekem. Fogadj hálásan mindent, amit elöljáróid által adok neked! Így jobban tetszel nekem.''

1382   + Midôn éjjel egy óra tájban meghalt Dominika nôvér[360], eljött hozzám, hogy közölje halála tényét. Buzgón imádkoztam érte. Reggel a nôvérek mondták, hogy már nem él. -- Tudom -- válaszoltam --, mert már járt nálam. Az ápolónôvér[361] megkért, segítsek neki felöltöztetni a halottat. Mikor egyedül maradtam vele, az Úr tudatta, hogy még a tisztítótûzben szenved. Megdupláztam imáimat érte, de minden buzgalmam ellenére, amellyel halott nôvéreinkért szoktam imádkozni, eltévesztettem a napok számát. A szabályzat szerinti három nap helyett csak két napot ajánlottam fel érte. A negyedik nap közölte velem, hogy még vár imámra, mert szüksége van rá. Azonnal (28) felajánlottam számára egész napomat, de nem csak ezt az egyet, hanem még többet is, ahogy a felebaráti szeretet diktálta.

1383   Mivel Dominika nôvér a halála után nagyon szép volt, s egyáltalán nem úgy nézett ki, mint egy halott ember, némely nôvér azt gondolta, hogy talán csak tetszhalott. Volt, aki azt ajánlotta, tegyünk tükröt a szája elé, s ha él, bepárásítja azt. Beleegyeztem, de a tükör nem homályosult el, bár nekünk úgy tûnt, mintha mégis bepárosodott volna. Az Úr tudatta velem, nagyon nem tetszik neki eljárásunk. Szigorúan figyelmeztetett, ne tegyek semmit bensô meggyôzôdésem ellen. Mélyen megalázkodtam elôtte, és bocsánatot kértem.

1384   Látok egy papot, akit Isten nagyon szeret, de a sátán rettenetesen gyûlöli, mert sok lelket vezet nagy szentségre, (29) és egyedül Isten dicsôségét kívánja szolgálni. Kértem Istent, ôrizze meg türelmét azokkal szemben, akik állandóan ellene dolgoznak. Ahol a sátán nem tud maga ártani, ott az embereket használja fel céljaira.

1385   XI.19. Ma Szentáldozás után Jézus közölte velem, mennyire vágyik az emberek szívébe jönni. -- ,,Egyesülni akarok az emberi lelkekkel. Gyönyörûség számomra összekapcsolódni a lelkekkel. Tudj róla, leányom, hogy amikor az emberek szívébe betérek a Szentáldozásban, kezeim telve vannak kegyelemmel, amit a lelkeknek akarok adni. De ôk nem figyelnek rám, egyedül hagynak engem, és mással foglalkoznak. Ó, annyira szomorú vagyok, hogy a lelkek nem ismerték fel a Szeretetet. Úgy viselkednek velem, mint valami élettelen dologgal.'' Azt válaszoltam: ,,Ó, szívem Kincse s szívem szeretetének egyetlen Tárgya és lelkem minden gyönyörûsége! Úgy akarlak szívemben dicsérni, ahogy örök dicsôséged trónján imádnak Téged. Szeretetem arra törekszik, (30) hogy legalább részben törlessze sok lélek ridegségét. Nézd, Jézusom, szívem a lakhelyed, ahová semmi más nem juthat be. Te egyedül pihenj benne, mint egy szép kertben. Viszontlátásra, Jézusom! Most mennem kell, teljesíteni kötelességeimet. Irántad érzett szeretetemet áldozattal bizonyítom, semmirôl sem feledkezem meg, és semmilyen alkalmat sem hagyok ki.''

1386   Midôn kimentem a kápolnából, ezt mondta az elöljáró anya: ,,Nôvér, ma nem megy a katekizmus órára,[362] hanem szolgálatba megy.'' Jól van, édes Jézusom. Ma rendkívül sok alkalmam volt áldozatot hozni. Hála a lelkierônek, amit a Szentáldozásból merítettem, egyetlen áldozatot sem mulasztottam el.

1387   Vannak az életben olyan pillanatok, amikor az ember olyan állapotba kerül, mintha nem értené az emberek beszédét. Minden kínozza, sehol sem talál békét, csak a buzgó imában. Ebben vigasztalódik, mert ha emberi magyarázatokat hallana is, még nagyobb nyugtalanság venne erôt rajta.

1388   (31) + Egyszer imádság alatt megláttam, milyen kedves Istennek P. Andrasz lelke. Ô valóban Isten gyermeke. Ritkán látszik ennyire egy emberen az istenfiúság. Ennek az az oka, hogy különleges áhítattal ragaszkodik a Szûzanyához.

1389   Jézusom, a nagy lelki késztetés ellenére csak lassú léptekkel haladhatok elôre, hogy ne ártsak sietségemmel a mûvednek. Ó, Jézusom, Te megismerteted titkaidat velem, hogy továbbadjam más lelkeknek. Hamarosan lehetôség nyílik cselekvésem kibontakoztatására. Küldetésem most veszi kezdetét látszólagos megsemmisülésemben. Ez Isten akarata, ami változatlan, még ha sokan ellene is fognak dolgozni. Isten akaratát semmi sem változtatja meg.

1390   Látom Sopocko atyát. Egész értelmét betölti Isten ügye,[363] s azon fáradozik, hogy az egyházi hatóságoknál elôbbre vigye Isten kívánságát. Az ô fáradozásai eredményeként (32) az Isten Egyházában új fény fog kigyúlni. Bár lelke még tele van keserûséggel, mintha ez lenne erôfeszítéseinek jutalma, de ez nem fog így maradni. Látom örömét, melyet semmi sem csorbíthat meg, amelyben Isten részesíteni fogja részben már itt a földön. Még soha nem találkoztam ilyen hûséggel, mint amilyennel ez a lélek kitûnik.

1391   Ma vacsoránál az ebédlôben szívem mélyén megéreztem Isten pillantását. Élô jelenléte átjárta lelkemet úgy, hogy egy pillanatig azt sem tudtam, hol vagyok. Isten édes jelenléte eltöltötte lelkemet. Idônként nem is értettem, mit mondanak nékem a nôvérek.

1392   Mindazt, ami jó bennem, a Szentáldozásnak köszönhetem. Uram! Érzem, hogy ez a szent tûz teljesen megváltoztatott. Ó, hogy örülök, hogy szálláshelyed lehetek, Uram! Szívem templom, ahol megszakítás nélkül jelen vagy.

 +

(33)	JMJ

1393

Ó, Jézus, angyali Kenyér, szívemnek gyönyörûsége,

Egész lényem elmerül Benned,

Akár választottaid az égben, isteni életeddel élek,

S ez az élet nem szûnik meg, ha már a sír rejt is engem.

Eucharisztikus Jézus, halhatatlan Isten,

Ki állandóan itt élsz a szívemben,

Ha Te az enyém vagy, a halál sem árthat nekem,

Életem végén meglátlak téged, szereteted biztosít errôl engem.

Isten, életed átjár,

S én nyugodtan nézem a megnyílt eget,

Üres kézzel, megszégyenülve távozik a halál,

Hisz isteni életedet rejti magában a lelkem.

S bár szent akaratod szerint, ó, Istenem,

A halál megérinti testemet,

Szeretném, ha ez mielôbb lenne,

Mert az örök életbe ezáltal léphetek be.

Eucharisztikus Jézus, lelkem élete,

Az örök szférába fel Te emeltél engem,

Szörnyû kínok által, nagy szenvedésekben.

(34) 	1937.[11.26.]

1394

A havi egynapos lelkigyakorlat

Ebben a lelkigyakorlatban Isten megajándékozott akaratának mélyebb felismerésével, s egyben megadta, hogy szent akaratára teljesen ráhagyatkozzam. Ez a megvilágosodás megerôsítette mélységes békémet, s megértettem, hogy a bûnön kívül semmitôl sem kell félnem. Bármit küld rám Isten, szent akaratára való teljes ráhagyatkozással vállalom azt. Bárhová állít is, szent akaratát és kívánságát hûen teljesítem, amennyire erôm engedi. Még akkor is, ha akarata -- mint a mennyei Atya akarata az Olajfák hegyén imádkozó Fiúval szemben -- nehéz és kemény is lenne részemre. Világossá vált elôttem, hogy ha a mennyei Atya akarata ily módon teljesedett be hôn szeretett Fiában, bennünk is így fog teljesülni. Szenvedés, üldözés, sérelem, megalázás révén válik lelkem Jézushoz hasonlóvá. Minél nagyobb a szenvedés, annál nagyobb a Jézussal való hasonlatosság. -- Ez a legbiztosabb út. Ha lenne ennél jobb, Jézus megmutatta volna nekem. A szenvedések (35) nem törik meg békémet, és másfelôl a mélységes béke, amelynek örvendek, nem törli el szenvedésem. Bár arcom olyankor a föld felé fordítom, és könnyeim árja folyik, ennek ellenére lelkem békét és boldogságot élvez...

1395   Mint harmatcsepp a kehelyben, úgy akarok elrejtôzni legirgalmasabb Szívedben. Zárd be lelkemet ebbe a kehelybe a világ hidege elôl. Senki sem értheti meg boldogságom, amit lelkem így elrejtve, egyedül Istennel élvez.

1396   Ma hallottam lelkemben a hangot: ,,Ó, ha a bûnösök ismernék irgalmamat, nem vesznének el oly nagy számban. Mondd el a bûnös lelkeknek, hogy ne féljenek hozzám jönni, beszélj nekik nagy irgalmamról!''

1397   Azt mondta az Úr: ,,Minden egyes lélek elvesztése gyászba borít engem. Mindig megvigasztalsz, ha (36) a bûnösökért imádkozol. Legkedvesebb dolog elôttem az ima -- a bûnösök megtéréséért mondott ima. Tudd meg, leányom, ezt az imát mindig meghallgatom.''

1398   Közeledik az Advent. Szívemet csendben, lelki összeszedettségben akarom felkészíteni az Úr eljövetelére. A legszentebb Anyával egyesülök, követve hûen a csendesség erényében, mellyel elnyerte magának Istennek a tetszését. Bízom benne, hogy az Ô oldalán ki fogok tartani elhatározásomban.

1399   Midôn este betértem a kápolnába, fejemen szörnyû tövisszúrást éreztem. Rövid ideig tartott, de oly heves volt, hogy fejem azonnal a korlátra hanyatlott. Úgy éreztem, mintha az agyamba hatolt volna a tövis. De nem baj, mindent a bûnösökért, hogy elnyerjem nekik Isten irgalmát.

1400   Óráról órára élek. Másként nem tudnék létezni. A jelen pillanatot a lehetô legjobban ki akarom használni. A lehetôségekhez képest hûségesen teljesítem, ami épp adódik. Rendíthetetlen bizalommal számítok mindenben Istenre.


5. füzet -- 1401--1500
Napló -- 5. füzet	1401--1500

1401   (37) Tegnap levelet kaptam Sopocko atyától. Megtudtam, hogy Isten mûve, ha lassan is, de halad. Rendkívül örülök ennek, s megdupláztam imáimat a mûért. Látom, hogy Isten tôlem most imát és áldozatot kíván érte. Ha cselekedni kezdenék, ez valóban keresztezhetné Isten tervét, ahogy tegnapi levelében írta Sopocko atya. Ó, Jézusom, add meg a kegyelmet, hogy engedelmes eszköz lehessek a kezedben. A levélbôl láttam, milyen nagy megvilágosodást adott Isten ennek a papnak. Ez megerôsíti meggyôzôdésemet, hogy Isten a nehézségek ellenére rajta keresztül fogja megvalósítani a mûvét. Jól tudom, hogy minél nagyobb és szebb egy mû, annál rémesebb az ellene kitörô vihar.

1402   Isten kifürkészhetetlen rendelkezéseiben néha megengedi, hogy azok, akik valamely mûve intézésében a legtöbbet fáradoznak, itt a földön nem örülhetnek a mû sikerének. Az egész örömüket Isten az örökkévalóságra tartogatja. Néha mégis megláttatja, milyen kedves neki ezeknek a (38) lelkeknek a fáradozása. Ezekben a pillanatokban megerôsödnek az új küzdelmekre és megpróbáltatásokra. Legjobban ôk hasonlítanak az Üdvözítôhöz, aki saját mûvében itt a földön csak a keserûséget ízlelte meg.

1403   Ó, Jézusom, légy áldott mindenért! Örülök, hogy teljesül legszentebb akaratod. Ez tökéletesen elég boldogságomhoz.

1404   Elrejtôzött Jézus, Benned van minden erôm. Már kicsi gyermekkorom óta vonzott magához Jézus az Oltáriszentségben. Hétévesen, amikor a litánián Jézus ki volt helyezve a monstranciában, éltem át elôször Isten szeretetét. Betöltötte gyermeki szívemet, s az Úr megértette velem Isten dolgait. Attól a naptól szívemben máig állandó a szeretet az elrejtett Isten iránt, egészen a bizalmasságig. Lelkem minden ereje az Oltáriszentségbôl fakad. Minden szabad pillanatomban Vele beszélgetek, Ô a Mesterem.

1405   (39) 1937.11.30. Este, ahogy a lépcsôn mentem, hirtelen minden iránt, ami Istenre vonatkozik, különös kedvetlenséget éreztem. Majd meghallottam a Sátánt, aki így szólt hozzám: ,,Ne törôdj az irgalmasság mûvével! Isten nem olyan irgalmas, mint ahogy Róla beszélsz. Ne imádkozz a bûnösökért, mert így is, úgy is elkárhoznak. Az irgalmasság mûve által te magad is kárhozatra jutsz. Ne beszélj lelkiatyáddal Isten irgalmáról, fôleg ne Sopocko atyával és P. Andrasz-sal.'' -- Itt a hang felvette az ôrangyalom alakját. Abban a pillanatban azt mondtam: ,,Tudom ki vagy, te vagy a hazugság atyja.''[364] A szent kereszt jelét rajzoltam feléje. Abban a pillanatban nagy zajjal és dühösen eltûnt az ,,angyal''.

1406   Bensômben ma közölte velem az Úr, hogy nem fog elhagyni. Láttatta velem fenségét és szentségét, egyidejûleg hozzám való szeretetét, irgalmát s az én mély nyomorúságomat. Nagy nyomorúságom azonban nem vette el bizalmamat, ellenkezôleg, minél inkább láttam gyarlóságomat, annál jobban megerôsödött bizalmam (40) Isten irgalma iránt. Megértettem, hogy minden Istentôl függ, s akarata nélkül még egy hajszálamat sem érintheti senki.

1407   Ma a Szentáldozásban megpillantottam a kehelyben egy élô Ostyát, amit a pap nekem nyújtott. Mikor visszatértem a helyemre, megkérdeztem az Urat: ,,Miért csak egy volt eleven az ostyák között? Hisz Te mindegyikben élô vagy.'' -- Az Úr azt válaszolta: ,,Így van, minden ostyában ugyanúgy benne vagyok, de nem minden lélek fogad be engem olyan élô hittel, mint te, leányom. Ezért nem tudok úgy mûködni lelkükben, mint benned.''

1408   Szentmise, amelyet Sopocko atya mutatott be. Jelen voltam ezen a szentmisén, s láttam a kis Jézust. Egyik ujjacskájával megérintette a pap homlokát, s azt mondta nekem: ,,Gondolatai szorosan egyesültek az én gondolataimmal. -- Légy ezért nyugodt mûvemet illetôleg! (41) Nem engedem meg, hogy tévedjen. Te pedig ne tégy semmit engedélye nélkül!'' -- Lelkem az egész üggyel kapcsolatban nagy békével telt el.

1409   + Ma Jézus tudatosította bennem létezését. Megmutatta gyengéd szeretetét irántam, s azt, mennyire törôdik velem -- megértette velem, hogy minden az Ô akaratától függ. Azt is láttam, hogy némely nehézséget azért enged meg, hogy nagyobb legyen az érdemünk, felismerhetô legyen a hûségünk. Erôt adott a szenvedéshez és önmegtagadáshoz.

1410   A Szent Szûz Szeplôtelen Fogantatásának elôestéje. Ebédnél Isten egy pillanatra felismertette velem rendeltetésem nagyságát, azaz az Isten közelségét, ami örökre részem marad. Ez olyan elevenen és világosan történt, hogy hosszú ideig maradtam így elmerülve élô jelenlétében, mély alázatban nagysága elôtt.

 +

1411   (42)	JMJ

Ó, Isteni Lélek, igazság és világosság Lelke,

Isteni kegyelmed által költözz örökre szívembe,

Leheleted oszlassa el a sötétséget,

S fényedben gyarapodjanak a jótettek.

Ó, Isteni Lélek, szeretet és irgalom Lelke,

Ki a bizalom balzsamát öntöd szívemre,

Kegyelmed a jóban erôsítse meg lelkem.

Gyôzhetetlen erôt adva néki -- a kitartó hûséget.

Ó, Isteni Lélek, béke és öröm Lelke,

Ki megerôsíted sóvárgó szívem,

És isteni szereteted élô forrásához vezeted,

Lelkem a küzdelmekben bátor, s rendíthetetlen így lesz.

Ó, Isteni Lélek, lelkemnek legdrágább Vendége,

Szeretném örökre megôrizni hûségem Irántad.

Az öröm napjaiban csakúgy, mint a szenvedésben,

Ó, Isten Lelke, mindig jelenlétedben élni -- ez a legfôbb vágyam.

Ó, Isteni Lélek, ki átjárod egész lényemet,

És feltárod elôttem Háromságos isteni életed,

Megismerteted velem Isteni Lényedet,

Így egyesülve Veled, elnyerem az örök életet.

1412   (43) + Nagy buzgalommal készültem a Szeplôtelen Fogantatás ünnepére. Ügyeltem lelkem összeszedettségére, s elmélkedtem Máriának e kizárólagos privilégiumán. Lelkem teljesen elmerült Benne, s hálát adtam Istennek azért a rendkívüli kitüntetésért, amelyben Máriát részesítette.

1413   Nemcsak a Kongregációval együtt tartott kilenced végzésével készültem az ünnepre, de igyekeztem naponta ezerszer is köszönteni; ezer Üdvöz légy Máriával kilenc napon át.

+ Már harmadszor tartom ezt a kilencedet a Szûzanyához. Ez napi ezer Üdvözlégybôl áll, azaz kilencezerbôl összesen. Már életemben háromszor tartottam meg ezt a kilencedet; kétszer munka közben, de kötelességeim nem látták kárát, mert nagyon pontosan teljesítettem azokat. Csak a vallási gyakorlatok után került sor rájuk, tehát nem a szentmisén, sem a litánia alatt. Egyszer pedig a kórházban tartottam ilyen kilencedet. (44) Ha az ember akar, nem esik nehezére. A pihenés mellett imádkoztam és dolgoztam. Ezeken a napokon egy szót sem szóltam senkihez, kivéve a legszükségesebbeket. Be kell vallanom, sok figyelmet és erôfeszítést kíván ez a gyakorlat, de a Szeplôtelen tiszteletére semmi sem sok.

1414--1415A Szeplôtelen Fogantatás ünnepe. A Szentáldozás alatt felfoghatatlan szépségében megláttam az Istenanyát. Rám mosolygott, s azt mondta: ,,Leányom, Isten megbízott, hogy egyedülálló, különleges módon édesanyád legyek. Azt szeretném, ha te is különleges módon gyermekem lennél. Legkedvesebb leányom, azt szeretném, ha fôleg három erényt gyakorolnál, melyek nekem a legkedvesebbek, és Isten elôtt a legdrágábbak. Ezek: elôször is - alázat, alázat és még egyszer alázat. A második erény: a tisztaság. A harmadik: az istenszeretet. Mint leányomnak, fôleg e három erényben kell tündökölnöd.'' -- E szavai után szívére ölelt, és eltûnt.

1416   Midôn magamhoz tértem, (45) éreztem, hogy különös módon vonzódom ezekhez az erényekhez. Különösen gyakorlom is ezeket, olyanok, mintha szívembe lennének vésve. Nagy nap részemre ez a mai. Ezen a napon állandó elmélyülésben élek. Már a nap kegyelmeire való puszta emlékezés is újabb elmélkedésekre késztet. Egész nap hálaimát mondok, nem tudom befejezni, mert ha visszapillantok a kegyelmekre, lelkem újra elmerül Istenben.

1417   Ó, Uram, lelkem a legnyomorúságosabb, mégis jóságosan leereszkedsz hozzám. Egészen világosan látom nagyságodat s az én semmiségemet. Örülök, hogy olyan mérhetetlenül nagy vagy, s rendkívül örvendek annak is, hogy én olyan kicsi vagyok.

1418   Ó, szenvedô Krisztus, Eléd sietek. Mint jegyesednek, nekem is Hozzád hasonlónak kell lennem. Gyalázatod ruhája fedjen be engem is. Krisztusom, te tudod, mennyire vágyódom, hogy hasonló legyek Hozzád. Add, hogy részem lehessen egész szenvedésedben. Minden fájdalmad (46) öntsd a szívembe. Bízom benne, hogy saját szenvedésed bennem is teljesül.

1419   + Ma éjjeli imádás. Gyenge egészségem miatt nem vehettem részt rajta, de nem aludtam el, egyesültem az imádkozó nôvérekkel. Négy és öt óra közt hirtelen felébresztettek. Egy hangot hallottam, hogy én is vegyek részt az imádásban azokkal, akik most imádkoznak. Megláttam, hogy van köztük egy lélek, aki értem imádkozik.

1420   Ahogy elmélyedtem az imában, lélekben a kápolnában találtam magam, s láttam az Oltáriszentségben kitett Jézust. A monstrancia helyett megláttam az Úr dicsôséges arcát, aki azt mondta: ,,Amit te most valóságosan látsz, ezek a lelkek a hit által látják. Mily kedves nekem nagy hitük. Látod, hogy bár látszólag az életnek nyoma sincs bennem, de valójában teljes egészében jelen van minden ostyában. De ahhoz, hogy hatni tudjak a lelkekre, hinniük kell bennem. Ó, milyen kedves nekem az élô hit.''

1421   Az elöljáró anya (47) tartott imádási órát néhány nôvérrel. Láttam, hogy az anya imája meghatotta az eget. Örülök, hogy vannak lelkek, akik ilyen kedvesek Isten elôtt.

1422   Mikor másnap megkérdeztem rekreáción, mely nôvérek voltak 4 és 5 óra között imádkozni, felkiáltott az egyik nôvér: ,,Miért kérdezi, nôvér? Biztos jelenése volt.'' Hallgattam, s nem szóltam többé. Akkor sem válaszoltam, amikor a fônöknô anya kérdezett, mert ez nem volt alkalmas pillanat.

1423   Egy alkalommal elárulta az egyik nôvér, melyik papot akarja lelkiatyjának választani. Csupa örömmel mondta, s imát is kért erre a szándékra. Megígértem. Amikor azonban imádkoztam, láttam, hogy ez a vezetô nem lesz hasznára. A következô találkozáskor nagy örömmel mesélt lelki vezetôjérôl.

1424   Osztoztam én is örömében. Amikor azonban eltávozott tôlem, (48) szigorúan megfeddett az Úr. Azt mondta Jézus, úgy kellett volna válaszolnom, ahogyan az imában felismertem a dolgot. A következô alkalommal meg is tettem ezt, bár nehezemre esett.

1425   Ma rövid ideig éreztem a töviskoszorú kínjait. Éppen a Legméltóságosabb Oltáriszentség elôtt imádkoztam egy bizonyos lélekért. Oly erôs fájdalmat éreztem, hogy fejem a korlátra bukott. Rövid ideig tartott, de nagyon fájdalmas volt.

1426   Krisztus, adj nekem lelkeket! Bocsáss rám bármit, ami tetszik, de adj érte lelkeket! Vágyódom a lelkek megmentésére, s arra, hogy megismerjék irgalmadat. Nekem nincs semmim, mert mindent szétosztottam a lelkek között. Az ítélet napján üres kezekkel állok majd Elôtted, mert mindent odaadtam a lelkeknek. Ezért nem tudsz elítélni engem. Ezen a napon találkozni fogunk: a szeretet és az irgalom.

 +

1427   (49)	JMJ

Elrejtett Jézusom, lelkemnek élete,

Rád forrón vágyom,

Szeretetedet semmi el nem oltja szívemben,

Kölcsönös szeretetünk erre a zálog.

Elrejtett Jézusom, feltámadásom dicsô záloga,

Benned összpontosul egész életem.

Az örök szeretetre Te adsz nekem erôt, ó, Szent Ostya,

És tudom, mint gyermekedet, Te is viszontszeretsz.

Elrejtett Jézus, legtisztább szeretetem,

Már itt a földön elkezdôdött az én életem Veled,

Mely az örökkévalóságban tárul fel majd egészen,

Mert kölcsönös szeretetünk soha nem múlhat el.

Elrejtett Jézus, szívem egyedül csak Rád vágyik,

Többet jelentesz Te számomra, mint az ég minden gyönyöre,

Lelkem minden kegyelem felett csak téged áhít,

Ki hozzám a kenyér színe alatt jössz el.

Elrejtett Jézusom, vedd végre magadhoz vágyódó szívem,

Melyben tiszta szeráfi szeretet ég már Irántad,

Lelkem nyomodban jár az élet útján -- semmi nem gyôzi le,

Emelt fôvel jár, mint egy lovag, bár csak gyenge lányka.

1428   (50) Egy hónap óta rosszabbul vagyok. Minden köhögésnél mintha szétszakadna a tüdôm. Néha úgy érzem, mintha holttestem széthullását érezném. Ez a fájdalom oly nagy, hogy nehéz kifejeznem. Bár akaratom belenyugszik ebbe, de a természetem részére megmarad a fájdalom. Ez nagyobb kín, mint a vezeklô ing viselése vagy a véresre ostorozás. Leginkább akkor éreztem ezt, mikor az ebédlôbe mentem, mert nagy erôfeszítésembe kerül bármit is ennem. Ebben az idôben kezdôdtek fájdalmaim a beleimben: minden erôsebb étel kibírhatatlan fájdalmat okozott. Éjszakánként szörnyû fájdalmakat álltam ki könnyeimet ontva a bûnösök javára.

1429   Végül megkérdeztem gyóntatómat, tovább tûrjem-e ezeket a fájdalmakat a bûnösökért, vagy kérjek könnyebb ételeket a fônöknôtôl. A gyóntatóm a könnyebb ételek mellett döntött. Követtem döntését, mert éreztem, hogy ez a megalázkodás kedves az Úr elôtt.

1430   (51) Valamelyik nap afelôl támadt kétségem, miként lehet az, hogy az ember állandóan érzi a test széthullását, közben járkál mindenfelé, s végzi feladatát. Talán csak képzelôdés az egész? Egyébként úgy vélem, mégsem lehet képzelôdés, hiszen iszonyú kínokat okoz. Mialatt ezen gondolkodtam, bejött hozzám rövid beszélgetésre az egyik nôvér. Pár perc múlva elfintorodott, s azt mondta: ,,Nôvér, hullaszagot érzek, mintha egy szétbomló test lenne itt.'' Azt válaszoltam: ,,Ne ijedjen meg, nôvér, ez a szag belôlem jön.'' Nagyon csodálkozott, de azt mondta, tovább már nem bírja elviselni ezt a szagot. Mikor elment, világossá vált elôttem, hogy Isten azért adta ezt a megérzést a nôvérnek, hogy ne legyen kétségem, s Isten ezt a szenvedést szinte csodálatos módon rejtette el az egész Kongregáció elôl. Ó, Jézusom, csak Te ismered teljes mélységében áldozatomat!

1431   Nem egy gyanúsítást kellett azonban még elviselnem. Az étkezôben azzal vádoltak, hogy válogatós vagyok. Ilyenkor gyorsan az Oltáriszentséghez sietek, mint mindig. Leborulok (52) a cibórium elôtt, s erôt merítek Isten akaratának elviselésére. Amit itt leírok, még nem minden.

1432   Ma szentgyónás alatt az atya lélekben ostyát tört velem, s azt mondta: ,,Légy annyira hûséges Isten kegyelméhez, amennyire csak lehetséges, könyörögj irgalomért magad és az egész világ számára, mert mindnyájunknak nagy szükségünk van Isten irgalmára.''

1433   Ünnepek elôtt két nappal felolvasták az ebédlôben a következô mondatot: ,,Holnap születik meg testben Jézus Krisztus.''[365] E szavakra átjárta lelkemet Isten világossága és szeretete, s mélyebben megértettem a Megtestesülés titkát. Milyen nagy irgalom rejlik Isten Fia Megtestesülésének misztériumában.

1434   Ma megláttam Isten haragját az emberek ellen. Bûneik miatt meg akarja rövidíteni napjaik számát. Láttam azt is, hogy a választott lelkek, vagyis a szerzetesrendek által áll még fenn a világ. Jaj a világnak, ha már nem lesznek rendek!

 +

1435   (53)	JMJ

A halál színe elôtt végzem én minden tettem,

Úgy élek most, ahogy utolsó órámban szeretnék.

Bár az élet mint egy vihar száguld el mellettem,

De benne egyetlen Istenért végzett tett el nem vész.

Érzem szervezetem teljes széthullását,

Bár még dolgozom, élek,

A halál nem jelent számomra tragédiát,

Mert már régóta érzem.

Bár a természet számára mindez nehéz,

Elviselni napról napra saját enyészetét.

De nem elviselhetetlen, ha a lelket átjárja az isteni fény,

És benne hit, remény, szeretet és bûnbánat kél.

Mindennap nagy erôfeszítéseket teszek,

Hogy részt vehessek a közösségi életben,

Ezáltal a lelkek üdvére sok kegyelmet nyerek,

Áldozatommal mentem a pokol tüzétôl ôket.

Akár egyetlen léleknek üdvösségéért

Érdemes feláldozni egy egész életet,

Minden áldozatot és szenvedést megér

Látni ezáltal, Isten, nagyobb dicsôséged.

1436   (54) + Uram, gyakran láttatod velem haragod tüzét, de az alázatos lélek mérsékelni tudja ezt. Bár hatalmas vagy, Uram, de megengeded az alázatos léleknek, hogy legyôzzön. Ó, alázat, legdrágább erény! Mily kevés lélekben vagy jelen. Mindenütt csak a látszatát látom, de az igazi erényt sehol. Ó, Uram, tégy engem semmivé saját szememben, hogy szent szemeid elôtt kegyelmet találjak.

1437   + Szenteste [1937.] A Szentáldozás után a Szûzanya megmutatta nekem szent Fia miatt érzett aggodalmát. Ezt az aggodalmat az Isten akaratára való ráhagyatkozás illata járta át. Így inkább boldogságról, mint gondokról beszélhetnék. Megértettem, hogy nekem is feltétel nélkül el kell fogadnom Isten akaratát. Kár, hogy mindezt nem tudom úgy leírni, ahogyan felismertem. Egész nap mély összeszedettségben volt a lelkem, amit semmi sem tudott megzavarni, sem a kötelesség, sem a világiakkal való találkozások.

1438   (55) Vacsora elôtt még bementem a kápolnába, hogy megtörjem az ostyát azokkal, akiket szeretek, akik drágák a szívemnek, de távol vannak tôlem. Elôször is mélyen imába merültem, s kértem Isten kegyelmét mindegyikük részére, késôbb pedig külön-külön. Jézus megmutatta, mennyire tetszik ez neki. Lelkemet nagy öröm töltötte el, látva, hogy Isten különösen szereti azokat, akiket mi szeretünk.

1439   + Midôn beléptem az ebédlôbe felolvasáskor, egész lényem elmerült Istenben. Lélekben láttam, hogy tekintete tetszéssel pihen rajtunk. Egyedül maradtam az égi Atyával. Még jobban megismertem a három Isteni Személyt, akiket az egész örökkévalóságon át fogunk szemlélni. Évmilliók múlva megállapítjuk majd, hogy szemlélôdésünk éppen csak megkezdôdött. Ó, mily nagy az Isten irgalmassága, hogy boldogságából ily nagy részesedést enged az embernek! (56) Egyidejûleg nagy fájdalom járta át szívemet, mert oly sok lélek visszautasítja ezt a boldogságot.

1440   Az ostya megtörésekor igazi, nagy, kölcsönös szeretet uralkodott köztünk. A fônöknô ezzel a jókívánsággal köszöntött: ,,Nôvér, az Isten mûvei lassan valósulnak meg. Tehát ne siessen!'' Minden nôvér nagy szeretettel kívánta nekem azt, amire a leginkább vágyom. Valóban szívbôl kívántak mindnyájan minden jót, csak egy nôvér kívánságában volt rejtett gonoszság. Ez nem nagyon fájt, mert lelkem Istennel volt telve. De így megvilágosodott elôttem, hogy Isten miért nem adja magát az ilyen léleknek. Láttam, hogy ez a nôvér mindig csak magát keresi, még a szent dolgokban is. Ó, milyen jó az Isten, hogy nem hagyott eltévelyedni! Tudom, hogy mindig féltékenyen óvni fog engem, de csak addig, amíg kicsi maradok. Csak ilyenekkel szeret együtt lenni az Úr. A nagyravágyókat messzirôl felismeri, s ellenáll nekik.

1441   (57) Az éjféli mise elôtt kicsit virrasztani akartam, de nem tudtam. Rögtön elaludtam, mert igen gyengének éreztem magam. Mikor azonban az éjféli misére harangoztak, rögtön felkeltem. Nagy fáradsággal tudtam felöltözni, mert mindvégig rosszul éreztem magam.

1442   + Ahogy az éjféli misére értem, mindjárt mély áhítatba merültem. Nagy fényben láttam a betlehemi barlangot. A Szent Szûz pólyába takarta a kis Jézust. Csupa szeretet volt. Szent József még aludt, csak amikor a Szûzanya a kis Jézust jászolba fektette, akkor ébresztette fel Józsefet Isten fényessége. Ô is imádkozott. Néhány pillanat múlva egyedül maradtam a kis Jézussal. Felém nyújtotta karocskáit, s megértettem, hogy karomba felvehetem. Kis fejecskéjét szívemre hajtotta, s mély pillantással rám nézett. Megértette velem, hogy jól érzi magát szívemen. Ebben a pillanatban eltûnt. A csengôk a Szentáldozást jelezték. (58) Lelkem egészen elalélt az örömtôl.

1443   A szentmise végére annyira kimerültem, hogy el kellett hagynom a kápolnát, s a cellámba siettem. Nem tudtam részt venni a közös teán. Az ünnepek alatt megszakítás nélkül nagy volt az örömöm, mert egyesültem az Úrral. Megértettem, hogy minden lélek vágyódik Isten vigasztalására, de semmi áron nem tudnak az emberi vigaszokról lemondani. Ez a két dolog pedig sehogy sem fér össze.

1444   Az ünnepek alatt éreztem, hogy egyes lelkek imádkoznak értem. Örülök, hogy már itt a földön lehetséges ilyen lelki kapcsolat és megismerés. Ó, Jézusom! Dicsôség Neked mindenért!

1445   Mindig egyedül vagyok a legnagyobb lelki szenvedésekben. De mégsem egyedül, hanem Veled, Jézus. Itt természetesen az emberekre gondolok. Senki sem érti meg a szívemet, de ezen nem csodálkozom. Régebben, ha elutasították a szándékomat, (59) vagy rosszul ítélték meg, még rosszulesett. Most egyáltalán nem bánt. Az emberek nem nézik a lelket, csak a testet látják, s eszerint ítélnek. De amilyen messze van az ég a földtôl, olyan messze vannak Isten gondolatai a mieinktôl. Magam is tapasztaltam, mily gyakran megesik, hogy[366] [...]

1446   Az Úr azt mondta: ,,Ne érdekeljen, mások hogyan cselekszenek, te mindig úgy tégy, ahogy én kívánom. A szeretet és irgalom által légy élô tükörképem!'' Azt válaszoltam: ,,Uram, olyan sokszor visszaélnek jóságommal!'' -- ,,Nem baj, leányom, ne törôdj ezzel. Légy mindig mindenkihez irgalmas, fôleg a bûnösökhöz.

1447   + Ó, milyen fájdalmas számomra, hogy a lelkek a Szentáldozásban oly kevéssé egyesülnek velem. Várom a lelkeket, de ôk oly közömbösek irántam. Gyengéden és igazán szeretem ôket, s ôk nem hisznek nekem. Kegyelmekkel akarom elárasztani ôket -- s ôk nem akarják elfogadni ezeket. Úgy bánnak velem, mint valami holt dologgal, pedig (60) szívem tele van szeretettel és irgalommal. Hogy legalább egy kissé megismerd fájdalmam, képzelj el egy anyát, aki nagyon szereti a gyermekeit, de a gyerekek nem törôdnek anyjuk szeretetével. Elmélkedj a bánatán, senki sem vigasztalja meg ôt. Ez csak halvány mása szeretetemnek.

1448   Írj, beszélj irgalmamról! Mondd el a lelkeknek, hol keressenek vigaszt! Az irgalom törvényszékénél[367]. Ott vannak a legnagyobb csodák, melyek állandóan megismétlôdnek. Hogy meglássuk ezt a csodát, nincs szükség hosszú zarándoklatra, nem kellenek szertartások, csupán helyettesem elé kell járulni, s hittel megvallani nyomorúságtokat. Ekkor megmutatkozik irgalmam egész terjedelmében. Ha a lélek már oszló hulla lenne, s emberi értelemben képtelen az újjáéledésre, s már minden el volna veszve, nem így az Istennél! Az irgalmasság csodája teljesen életre kelti a lelket. Ó, szegények, akik nem akarnak élni Isten irgalmasságának csodájával; hiába fogtok majd könyörögni, már késô lesz.''

 +

(61)	JMJ

Az 1938. év

Január 1.

1449--1450   Üdvözöllek, új esztendô! Benned fejezôdik be tökéletesedésem. Elôre megköszönöm, Uram, amit jóságod ajándékoz nekem. Köszönöm a szenvedések kelyhét, amelybôl naponta fogok inni. Ne csökkentsd keserûségét, csak erôsítsd meg ajkaimat, hogy tudjak mosolyogni, amikor a keserû italt Irántad való szeretetbôl iszom, Mesterem. Köszönöm minden vigaszod és kegyelmed, amelyek megszámlálhatatlanul áramlanak rám nap mint nap, mint a reggeli harmat, halkan és észrevétlenül, elrejtve a kíváncsi szemek elôl. Csak Te tudsz róluk, Uram, és én. Már ma köszönök Néked mindent, mert meglehet, hogy abban a percben, amikor majd nyújtod nekem a kelyhet, szívem képtelen lesz a hálaadásra. Ezért akarom még ma szeretô akaratomat a Te szent akaratod alá rendelni, valamint irgalommal teli végzéseid alá, melyeket ugyan néha (62) nem értek, s nem tudok megfejteni. Mesterem, lelkem kormányzását teljesen Rád bízom, vezesd egészen isteni kedved szerint! Bezárom magam irgalmas Szívedbe, mely az Isteni Irgalom tengere.

1451   + Szenvedéssel fejezem be a régi évet, s az újat ugyancsak szenvedéssel kezdem el. Az új év kezdete elôtt két nappal ágyba kerültem. Nagyon rosszul éreztem magam. Erôs köhögés gyengít le, ehhez járulnak állandó bélfájdalmaim s a rosszullétek. Bár nem vehettem részt a közös áhítatokon, lélekben mégis egyesültem az egész Kongregációval. Midôn a testvérek éjjel 11 órakor felkeltek, hogy virrasztva köszöntsék az új évet, én már szürkülettôl egészen éjfélig ébren görcsöltem nagy fájdalmakban. Szenvedéseimet egyesítem a nôvérek imáival, akik a kápolnában virrasztottak, s a bûnösök vétkeiért engesztelték Istent.

1452   Midôn tizenkettôt ütött az óra, lelkem mély összeszedettségbe merült, s meghallottam a hangot: (63) ,,Ne félj, gyermekem, nem vagy egyedül. Légy bátor a harcban, mert karom oltalmaz téged. Küzdj a lelkek megmentéséért, bátorítsd ôket, hogy bízzanak irgalmamban, mert ez a te feladatod a jelen és a jövô életben.'' E szavakra mélységesen átéreztem Isten irgalmasságát. Csak azok a lelkek kárhoznak el, akik maguk is el akarnak kárhozni, mert Isten senkit sem taszít el.

1453   Ma Újév napja van. Reggel nagyon rosszul voltam, alig tudtam átmenni a szomszéd cellába a Szentáldozásra. Nem voltam szentmisén. Állandósult a rosszullétem. Ágyban mondtam el a hálaadó imát. Vágyódtam elmenni a szentmisére, meggyónni P. Andrasznál, de oly gyenge voltam, hogy egyiket sem tudtam megtenni. Emiatt nagyon szenvedtem.

Reggeli után jött a betegápoló nôvér,[368] s megkérdezte: ,,Miért nem volt reggel a szentmisén?'' Azt válaszoltam, hogy nem tudtam elmenni.

Rosszallóan csóválta a fejét, s azt mondta: ,,Ilyen nagy ünnepen nem ment misére!'' S elhagyta cellámat. Két napig feküdtem nagy fájdalmak közt, és rám sem nézett. Harmadik nap pedig, amikor bejött, nem kérdezte meg, fel tudok-e kelni, hanem rögtön emelt hangon azt kérdezte, miért nem mentem szentmisére? Egyedül maradva megpróbáltam felkelni, de újra rosszul lettem, s így nyugodtan ágyban maradtam. Szívem sok mindent fel tudott ajánlani az Úrnak. A második szentmise idején lélekben egyesültem az Úrral. Utána újra jött a nôvér, de már lázmérôvel -- mint ápolónô. Nem volt lázam, mégis súlyos beteg voltam, s nem bírtam felkelni. Újra következett egy ,,prédikáció''. Ne engedjek a betegségnek! Azt válaszoltam: ,,Tudom, nálunk csak az a beteg, aki már haldoklik.'' Az újabb erkölcsi intelmekre azt feleltem, hogy jelenleg nincs szükségem buzgóságra való késztetésre. Erre újra egyedül találtam magam a cellában.

Fájt a szívem, keserûség töltötte el a lelkem. E szavakat ismételgettem: ,,Üdvöz légy, új év, üdvöz légy, keserûség kelyhe! Jézusom! Szívem utánad eped, de betegségem meggátol abban, hogy testileg (65) részt vegyek a nôvérek áhítatgyakorlatain. Ezért lustasággal gyanúsítanak.'' Fájdalmaim erôsödtek. Ebédidô alatt meglátogatott a fônöknô, de csak rövid idôre nézett be, s már ment is. Kérni akartam, hogy P. Andrasz látogasson meg, mert gyónni szeretnék. Két okból visszatartottam magam. Elôször: nem akartam okot adni a zsörtölôdésre, mint a szentmisénél; másodszor: nem lettem volna képes meggyónni, mert elsírtam volna magam, mint egy kisgyermek. Kis idô múlva bejött egy nôvér, és megjegyezte: ,,A kályhán van tej és vaj. Miért nem iszik, nôvér?'' Azt válaszoltam: ,,Mert senki sincs, aki ideadná az ágyamba.''

1454   + Ahogy eljött az éjszaka, fokozódtak testi szenvedéseim. Ehhez még lelkiek is járultak. Éjjel és szenvedés. -- Az éjszaka ünnepi csendjében lehetôségem nyílt korlátlanul szenvedni. Testem a keresztfára lett feszítve. Rettenetes kínjaim voltak egészen 11 óráig. Lélekben ekkor letérdeltem a tabernákulum elé. Fejem a kehely peremére hajtottam, s könnyeim (66) csendben Annak a Szívébe folytak, aki egyedül érti meg e szenvedést és fájdalmat. Ekkor édessé váltak szenvedéseim, s lelkem vágyva-vágyott ez után az édes haldoklás után, amit a világ semmi kincsével sem cserélnék el. Az Úr lelkierôt adott és szeretetet azok iránt, akik szenvedéseimet okozták. Ez volt az év elsô napja.

1455   E napon éreztem egy pompás lélek imáját. Szándékomra ajánlotta fel, s papi áldásában részesített. Forró imával válaszoltam.

1456   + Ó, Jóságos Uram, mennyire irgalmas vagy! Mindenkit lelkiismerete és belsô világossága szerint ítélsz meg, nem pedig emberi beszédek alapján. Lelkemet mindjobban elragadja és táplálja bölcsességed, mely mind mélyebben tárul fel elôttem, így még jobban láthatóvá válik irgalmad óriási nagysága. Ó, Jézusom, minden felismerés izzó szeretetlánggá válik lelkemben!

1457   (67) + 1938.1.2. Midôn ma a Szentáldozáshoz készültem, Jézus felszólított, hogy írjak többet, éspedig ne csak a kegyelmekrôl, melyekkel elhalmoz, hanem a külsô dolgokról is sok lélek vigaszára.

1458--1459   + Midôn a pap e szenvedéssel teli éjszaka után az Úr Jézussal a cellámba lépett, lelkem forró szeretettel telt el. Éreztem, hogy ha a pap kis ideig még elhúzta volna az áldoztatást, Jézus kiszakította volna magát a kezébôl, hogy hozzám siessen. A Szentáldozás után ezt mondta az Úr: ,,Ha nem hozott volna hozzád a pap, magam jöttem volna el ugyanebben az alakban a szívedbe. Leányom, a ma éjszakai szenvedésed sok lélek számára nyerte el az irgalmasság kegyelmét.''

1460   + ,,Leányom, mondani akarok neked valamit!'' Azt válaszoltam: ,,Beszélj, Jézus, szomjazom szavaidra!'' -- ,,Nem tetszik nekem, hogy a nôvérek sugdolózásai miatt a P. Andrasznál való gyónást nem végezted el a celládban. Tudd meg, hogy ezzel még több okot adtál nekik a sugdolózásra.'' (68) Nagy alázattal kértem bocsánatot az Úrtól. ,,Ó, Mesterem! Utasíts rendre, s ne hagyj eltévelyednem!''

1461   + Ó, Jézusom! Ha úgy érzem, hogy nem értenek meg, s kínlódik a lelkem, hadd legyek egy kis ideig egyedül Veled. A halandók beszéde nem tud megvigasztalni. Ne küldj hozzám olyan követeket, akik csak maguktól mondanak valamit, olyasmit, amit természetük diktál nekik. Az ilyen vigasztalók csak fárasztanak.

1462   1938.1.6. Midôn ma a káplán az Úr Jézust hozta, fény sugárzott az Ostyából. Sugara megérintette a szívemet, s azonnal lángra gyújtotta. Jézus tudatta velem, hogy kegyelmére még nagyobb hûséggel kell válaszolnom, éberségemnek még érzékenyebbé kell válnia.

1463   + Az Úr azt is megmutatta, hogy több püspök is elgondolkozott az ünnepen,[369] s egy világi úr is. Egyesek lelkesedtek ezért az ünnepért, mások bizalmatlanok voltak. Isten e mûve végül mégis (69) dicsôségre emelkedett. Irena[370] és Maria Józefa anya tájékoztatták e mûrôl ezeket a méltóságokat, akik azonban nem is annyira a mû felôl tudakozódtak, inkább felôlem. A mûvel kapcsolatban már nem volt kétség, mert Isten dicsôsége már megnyilvánult.

1464   Ma sokkal jobban érzem magam. Nagyon megörültem, hogy a szent órán többet elmélkedhetek. Ekkor hallottam a hangot: ,,Nem gyógyulsz meg, és ne halogasd a szentgyónást, mert ez nem tetszik nekem. Ne figyelj arra, amit körülötted suttognak.'' Csodálkoztam a hallottakon, mert ma jobban éreztem magam. De aztán nem gondolkodtam ezen tovább. Mikor a nôvér eloltotta a világosságot, elkezdtem a szent órát. Nemsokára azonban éreztem, hogy nincs rendben a szívem. Tizenegy óráig csendben szenvedtem. Késôbb azonban annyira fokozódott a fájdalmam, hogy felköltöttem a velem lakó N. nôvért. Cseppeket adott, s ez annyira segített, hogy már le tudtam feküdni. Most értettem meg az Úr figyelmeztetését. Elhatároztam, hogy másnap hívatok egy papot, s feltárom (70) elôtte lelkemet. Addig is imádkoztam a bûnösökért. Felajánlottam értük minden szenvedésemet. [Majd megéreztem a sátán támadását.] A gonosz lélek nem bírta ezt elviselni.

1465   [Egy szellem alakjában jelent meg], s ez a szellem azt mondta: ,,Ne a bûnösökért imádkozz, hanem magadért, mert el fogsz kárhozni.'' Egyáltalán nem figyeltem rá, inkább kétszer olyan buzgósággal imádkoztam a bûnösökért. A sátán dühösen üvöltött: ,,Bárcsak hatalmam lenne feletted!'' -- s eltûnt. Láttam, hogy szenvedéseim és imáim akadályozzák a munkáját, és sok lelket kiragadnak karmai közül.

1466   Jézus! Üdvösségünk Barátja! Mentsd meg a lelkeket, hogy már itt a földön s majd az örökkévalóságban hirdessék irgalmad nagyságát. Ó, lelkek nagy Barátja, ki mérhetetlen kegyelmedben megnyitottad irgalmad forrását, hogy megerôsítsd a gyenge lelkeket életük zarándokútján. Irgalmad aranyfonálként húzódik egész életünkön keresztül, mely összeköt bennünket Istennel. Minden kizárólag (71) irgalmad mûve, mivel boldogságodhoz nincs semmire szükséged. Örömömben megáll az értelmem, midôn Isten bepillantást enged irgalma mélyére, s megérteti velem ennek végtelenségét.

1467   1938.1.7. A hó elsô pénteke. Reggel a szentmisén megláttam a szenvedô Urat. Az tûnt fel, hogy nagy kínjai közt Jézus teljesen nyugodt maradt. Megértettem, hogy ez tanítás részemre, hogyan kell viselkednem szenvedéseimben.

1468   Hosszabb idôn át fájdalmat éreztem kezeimben, lábaimban s oldalamban. Ekkor megláttam egy bûnöst, akin segítettek szenvedéseim, s általuk közelebb került az Úrhoz. Mindent felajánlok az éhezô lelkekért, nehogy éhen pusztuljanak.

1469   + Ma meggyóntam a zárdánk káplánjánál.[371] Jézus megvigasztalt általa. Ó, Anyám! Isten Egyháza! Te igazi, gyermekeit megértô Anya vagy!

1470   (72) Milyen jó, hogy Jézus lelkiismeretünk szerint ítél majd meg minket, s nem az emberi szóbeszédek és ítéletek alapján. Ó, felfoghatatlan Jóság! Az ítéletnél is jósággal telve látlak.

1471   Bár gyengének érzem magam, és pihenni vágyom, a kegyelmi sugallat arra késztet, hogy írjak. Írjak a lelkek vigaszára, akiket annyira szeretek, s akikkel megosztom majd az egész örökkévalóságot. Forrón kívánom nekik az örök életet, azért minden szabad pillanatomat, még a legrövidebbet is, kihasználom az írásra úgy, ahogyan azt Jézus kívánja.

1472   1.8. A szentmise alatt S.[372] atyáról kaptam egy rövid felismerést. Közösek erôfeszítéseink, amelyek Isten nagy dicsôségét szolgálják. Bár távol élünk egymástól, gyakran vagyunk együtt. A közös cél egyesít bennünket.

1473   Jézusom, bár ma nagyobb áhítattal akarlak szívembe fogadni, mint bármikor, de éppen (73) most sokkal szárazabb a lelkem, mint bármikor. Hitem azonban erôs, így érkezésed gyümölcse, Uram, mégis gazdag lesz. Bár néha úgy jössz, hogy nem hatsz érzékeimre és értelmemre, csak magasabb szinten érintkezel velem, megesik azonban, hogy értelmem és érzékeim is részesülnek jöveteled örömében.

1474   Gyakran kérem Jézust, hogy a hit világítsa meg értelmemet. E szavakkal kérem az Urat: ,,Jézus, adj nekem világos értelmet, de csak azért, hogy jobban megismerhesselek Téged, mert minél[373] jobban ismerlek, annál forróbban szeretlek. Adj nekem nagy megértést, hogy megismerhessem nagy Isteni Lényed s háromságos bensô életedet. Tedd képessé erre különleges kegyelmeddel értelmemet.'' Bár tudom, hogy sok mindenre képesítesz bennünket az Egyház által közvetített kegyelmekkel, van azonban a kegyelmeknek egy óriási kincstára, melyekbôl kéréseink szerint juttatsz nekünk, Uram. De ha ez a kérésem nem talál tetszésedre, kérlek, ne indíts ilyen imára engem.

1475   (74) Nagy tökéletességre törekszem, hogy ezzel hasznára lehessek az Egyháznak. Így erôsebbé válik vele a kapcsolatom. Minden egyes lélek szentsége vagy bukása visszatükrözôdik az egész Egyházban. Ha megfigyelem magam s az engem körülvevô embereket, látom, milyen nagy befolyást gyakorlok más lelkekre. Nem hôsi cselekedetekkel, mert ezek önmagukban is feltûnôek. Kis gesztusokkal, egy-egy tekintettel, szóval és sok más dologgal, melyeket nem kívánok most felsorolni. Azonban ezek is hatnak, és visszhangoznak más lelkekben, amit magam is tapasztaltam.

1476   Milyen jó, hogy a szabályzat hallgatást ír elô a hálótermekben, és elôírja azt is, hogy a szükséges idôn túl nem lehet benne tartózkodni. Jelenleg olyan szobám van, ahol ketten alszunk. Ha nem érzem jól magam, s feküdnöm kell, nehezemre esik, ha valaki folyton a szobámban ül. N. nôvér egy kézimunkán dolgozott, s egész idô alatt a szobámban tartózkodott. (75) Egy másik nôvér is bejárt hozzá, hogy tanítsa. Mennyire gyötört mindez, le nem írhatom. Ha az ember kimerült, mert az egész éjszakát végigszenvedte, minden kiejtett szó az ember agyába fúródik. Fôleg akkor, ha az ember szemei a fáradtságtól majdnem leragadnak. Ó, szabályzat! Mennyi szeretet van benned!...

1477   Midôn a litánián a Magnificatban a ,,csodát mûvelt erôs karjával...'' szavakat énekeltük, lelkem mély áhítatba merült, s felismertem, hogy az Úr lelkemben hamarosan befejezi mûvét. Már nem csodálkozom azon, hogy az Úr nem tárt fel elôttem azonnal mindent.

1478   + Miért vagy ma oly szomorú, Jézus? Mondd meg nekem, ki okozza bánatodat? Jézus válasza: -- ,,Azok a választott lelkek, akikben nem él az én lelkületem, akik csak a betû szerint élnek, s ezeket a betûket többre becsülik, mint lelkületemet, a szeretet lelkét. Egész szerzetesrendemet a szeretetre építettem, de nem látok szeretetet még a rendekben sem. Ezért van bánattal telve a szívem.''

 +

1479   (76)	JMJ

Ó, Jézusom, bár szörnyû kínok és fájdalmak között élek,

Mégis érzem, Isteni Szíved engem mint becézget.

Úgy ölelsz magadhoz, mint egy jó anya,

És megízlelteted velem, amit még lepel takar.

Ó, Jézusom, körülöttem szörnyû üresség és félelem,

Szívem érzi mégis Isteni Tekinteted.

Semmilyen vihar el nem homályosítja ezt bennem,

Te magad biztosítasz bensômben, hogy nagyon szeretsz, Istenem.

Ó, Jézusom, az élet nagy nyomorúságában

Csillagként ragyogsz Te, s nem adod lelkem a pusztulásnak,

S bár nagy az én nyomorúságom,

Irgalmad hatalmába vetem minden bizakodásom.

Ó, elrejtett Jézus, végsô órám küzdelmében

lelkemet kegyelmed végtelen ereje védje,

Hogy halálom után azonnal megláthassalak téged,

Szemtôl szembe, mint választottaid az égben.

Ó, Jézusom, annyi veszély közt élve életem,

Mégis örömujjongással emelem fel fejemet,

Mert szeretô Szívedet látva, ó, Jézus,

Eloszlik a sötétség, s az ellenség elnémul.

1480   (77) + Jézusom! Rejts el engem irgalmadban, s óvj meg azoktól a dolgoktól, amelyek megrémiszthetnék lelkem. Ne csalódjék bizalmam, melyet irgalmadba helyeztem. Védj meg Irgalmad mindenhatóságával, és kegyesen ítélj meg engem!

1481   Ma szentmise alatt imazsámolyom mellett megpillantottam a kis Jézust. Kb. egyéves lehetett, s kért, vegyem karjaimba. Ahogy felemeltem, szívemhez simult, s azt mondta: ,,Jól érzem magam a szíveden!'' ,,Bár kicsinyke vagy, tudom, hogy Isten vagy. Miért kisgyermek képében szólsz most hozzám?'' ,,Mert a lelki gyermekségre akarlak megtanítani. Azt akarom, hogy egészen kicsiny legyél. Ha kicsiny vagy, szívemen hordozlak úgy, ahogy most te tartasz engem a szíveden.'' Ekkor magam maradtam. Senki sem értheti, hogy mit éreztem ezalatt. Teljesen Istenbe merültem, akár a tengerbe dobott szivacs.

1482   (78) + Jézusom! Te tudod, mi mindent éltem át amiatt, hogy az igazat megmondtam. Ó, igazság, mennyire elnyomnak sokszor, s szinte mindig töviskoronában jársz. Ó, örök Igazság, támogass, hogy legyen bátorságom igazat szólni, még ha életemmel kell is azt megpecsételnem. Ó, Jézusom, milyen nehéz hinni ebben, amikor az ember az életben más tanítást s más cselekedetet lát.

1483   Ezért az élet hosszas tanulmányozása után, a lelkigyakorlat alatt elhatároztam, hogy tekintetemet szilárdan Rád szegezem, Jézusom, tökéletes példaképem. Ó, örökkévalóság, mely annyi titkot fedsz majd fel, s rámutatsz az igazságra.

1484   Ó, élô Ostya! Támogass ebben a számkivetésben, hogy követni tudjam Megváltóm nyomdokait. Nem kérem, hogy végy le a keresztrôl, inkább azt kérem, adj erôt, hogy kitartsak rajta. Én is keresztre akarom feszíttetni magam, és szenvedni azokat a kínokat, melyeket Te elszenvedtél, Jézusom. Fenékig ki akarom inni a keserûség kelyhét!

(79)

Isten jósága

1485   A Legszentebb Oltáriszentségben elrejtett Isten irgalma; az Úr hangja, aki irgalma trónjáról így szól hozzánk: ,,Jöjjetek hozzám, mindnyájan!''

Az irgalmas Isten beszélgetése a bûnös lélekkel

-- Jézus: ,,Bûnös lélek, ne félj Megváltódtól! Elsôként jövök hozzád, mert tudom, hogy te nem vagy képes magadtól felemelkedni hozzám. Gyermekem, ne menekülj el Atyád elôl! Kezdj el beszélgetni irgalmas Isteneddel, aki maga akarja megadni neked a feloldozás szavait s el akar árasztani kegyelmeivel. Ó, milyen értékes számomra a lelked! Tenyerembe írtalak, s mély sebként égtél a szívembe!''

-- A lélek: ,,Uram, hallom a hangodat, amely visszahív a téves útról, de sem erôm, sem bátorságom nincs követni Téged.''

-- Jézus: ,,Én vagyok az erôd, én segítlek a harcban!''

-- A lélek: ,,Uram, felismerem szentségedet, és félek Tôled!''

-- Jézus: ,,Miért félsz, gyermekem, az irgalmas Istentôl? (80) Szentségem nem akadályoz meg, hogy irgalmas legyek hozzád. Nézd, lélek, miattad alapítottam meg a földön irgalmasságom trónusát, a tabernákulumot. Onnan akarok a szívedbe szállni. Nézd, sem ôrökkel, sem kísérettel nem vettem körül magamat. Mindenkor szabad belépésed van hozzám. A nap minden percében beszélni akarok veled, hogy kegyelmeimben részesítselek.''

-- A lélek: ,,Uram, félek, vajon bûneim nagy sokaságát mind megbocsátod-e nekem. Szorongással tölt el nyomorúságom.''

-- Jézus: ,, Irgalmam nagyobb, mint nyomorúságod és az egész világ nyomorúsága. Ki tudja lemérni jóságomat? Érted jöttem a mennybôl a földre. Érted engedtem, hogy felfeszítsenek a keresztre. Érted hagytam lándzsával megnyitni szentséges Szívemet. Ezzel megnyílt számodra az irgalmasság forrása. Jöjj és meríts a bizalom edényével ebbôl a forrásból. Egy alázatos szívet sohasem utasítok el. Nyomorúságod elmerül irgalmam mélységében. Miért vitázol velem nyomorúságodra hivatkozva? Szerezz nekem örömet azzal, hogy hozzám jössz, add nekem minden szükséged és nyomorúságod, s betöltelek kincseimmel.''

(81) -- A lélek: ,,Uram! Jóságod legyôzte megkövült szívemet. Bizalommal s alázattal jövök törvényszékedhez. Helyettesed keze által oldozz fel magad bûneim alól. Uram, érzem a rám áradó kegyelmeket, s a békét. Érzem, hogy teljesen átjár irgalmad, Uram. Többet bocsátasz meg nekem, mint amennyit remélni és gondolni mertem. Jóságod felülmúlja minden vágyamat. És most sok kegyelmedért hálából meghívlak szívembe. Tévelyegtem, mint egy elveszett gyermek, de Te akkor is Atyám maradtál. Sokszorozd meg bennem irgalmad, mert látod, milyen gyenge vagyok.''

-- Jézus: ,,Gyermekem, ne beszélj már nyomorúságodról, mert én már elfelejtettem azt. Halld, mit akarok neked mondani: Simulj sebeimhez, s meríts az élet forrásából mindent, amire a szíved vágyik. Igyál bôségesen az élet vizébôl, s nem fáradsz el utadon. Nézd irgalmam fényét, s ne félj megváltásod ellenségeitôl. Dicsérd irgalmamat!''

1486   (82)	Az irgalmas Isten beszélgetése a kétségbeesett lélekkel

-- Jézus: ,,Te sötétségbe merült lélek! Ne ess kétségbe, még nem veszett el minden. Kezdj el beszélgetni Istennel, aki maga a szeretet és irgalom.'' -- A lélek azonban süket Isten hívására és még nagyobb sötétségbe zuhan.

-- Jézus újra hívja: ,,Lélek, halld meg irgalmas Atyád szavát!''

A lélekben ez a válasz kél: ,,Számomra már nincs irgalom.'' Még mélyebb sötétség veszi körül. A kétségbeesés bizonyos fajtája, mely már a pokol elôízét hordozza, s teljesen képtelenné teszi a lelket, hogy Istenhez közeledjen.

Jézus harmadszor is szólítja, de a lélek süket és vak marad, s keménységében és kétségbeesésében kezd megszilárdulni. Most kezdôdik Isten irgalmának bensô mûködése, s Isten a lélek mindennemû közremûködése nélkül megadja néki a végsô kegyelmet. Ha a lélek ezt is elutasítja, Isten meghagyja jelen állapotában, amit a lélek maga választott örökre magának. Ez a kegyelem Jézus irgalmas Szívébôl fakad. Fényével megvilágítja a lelket, aki kezdi megérteni Isten erôfeszítéseit, de Isten felé fordulása most már saját magától függ. Tudja, hogy ez számára az utolsó kegyelem, s ha a jó irányba megmozdul, még ha igen kis mértékben is -- minden továbbit elvégez Isten irgalmassága.

-- Jézus: ,,Itt irgalmam mindenhatósága mûködik. Áldott az a lélek, aki felhasználja ezt a kegyelmet.''

-- ,,Szívemet nagy örömmel tölti el, amikor visszatérsz hozzám. Látom, hogy nagyon gyenge vagy, ezért karjaimba veszlek, s elviszlek Atyám házába.''

-- A lélek mintha feléledne. -- De félelemmel telve megkérdi: ,,Lehetséges, hogy még van irgalom a részemre?''

-- Jézus: ,,Gyermekem! Épp neked van jogod az irgalmamra. Engedd ezt az irgalmat hatni szegény lelkedben. Engedd be lelkedbe a kegyelem sugarait, ezek majd fényt, meleget, életet visznek bensôdbe.''

-- Lélek: ,,Ha bûneimre gondolok, mégis félelem fog el. Ez az irtózatos félelem jóságodban való kétkedésre vezet.''

-- Jézus: ,,Tudd meg, lélek, hogy összes bûnöd nem sebezte meg oly fájdalmasan lelkemet, mint jelen kételkedésed. Szeretetem és irgalmam ennyi erôfeszítése (84) láttán sem bízol jóságomban?''

-- Lélek: ,,Uram! Ments meg magad, mert elpusztulok. Légy a Megváltóm! Ó, Uram, többet már nem vagyok képes elmondani, mert szegény szívem megszakad. De Te, Uram...''

Jézus nem engedi a léleknek végigmondani e szavakat. Felemeli a földrôl, nyomorúsága mélységébôl Szíve hajlékába. Minden bûn azonnal eltûnt,[374] mert a szeretet tüze elégette ôket.

-- Jézus: ,,Lélek, itt van szívem minden kincse. Végy belôle annyit, amennyire szükséged van.''

-- Lélek: ,,Ó, Uram, érzem, eltölt kegyelmed, érzem, hogy új élet áradt belém. Mindenekelôtt szeretetedet érzem a szívemben, s ez elég nekem. Ó, Uram, az egész örökkévalóságon át dicsérni fogom irgalmad mindenhatóságát. Jóságod felbátorít, hogy szívem minden keservét elmondjam Neked.''

-- Jézus: ,,Mondj el mindent, gyermekem, semmit se hallgass el, mert egy szeretô szív, a legjobb barátod szíve hallgat.''

-- ,,Uram! Most látom minden hálátlanságomat s a Te végtelen jóságodat. Követtél kegyelmeiddel, s én ezt semmibe vettem. Látom, hogy (85) a pokol mélye illetett volna meg, mert elfecséreltem kegyelmeidet.''

Jézus félbeszakítja a lelket: ,,Ne merülj el nyomorúságod részletezésébe, túl gyenge vagy, hogy errôl beszélj. Inkább nézz szeretetteljes szívembe, vedd át érzelmeimet, s törekedj a csendre és alázatosságra. Másokkal szemben légy irgalmas, ahogy én is irgalmas vagyok veled. Ha azt látod, hogy gyengül az erôd, jöjj irgalmam forrásához, s erôsítsd meg lelkedet, úgy nem fáradsz el utadon.''

-- Lélek: ,,Most megértem irgalmadat, amely fényes felhôként ölel körül, s elvezet Atyám házába. Megvéd a rettenetes pokoltól, amit nem egyszer, de ezerszeresen is megérdemeltem. Ó, Uram, az egész örökkévalóság nem elég, hogy felfoghatatlan irgalmadat és könyörületedet méltón dicsérjem.''

1487

+ Az irgalmas Isten beszélgetése a szenvedô lélekkel

-- Jézus: ,,Lélek, látom, mennyire szenvedsz, hogy már nincs erôd velem beszélni sem. Ezért magam szólok hozzád. Ha szenvedéseid (86) a legnagyobbak lennének is, ne veszítsd el lelked békéjét, ne add át magad a csüggedésnek. Mondd el, ki sebezte meg a szívedet? Mondj el mindent, mindent, légy ôszinte velem! Fedd fel szíved minden sebét. Mind meg fogom gyógyítani. Szenvedéseid pedig szentséged forrásaivá válnak.''

-- A lélek: ,,Uram, szenvedéseim oly nagyok és oly sokfélék, s már oly régóta tartanak, hogy elfog a csüggedés.''

-- Jézus: ,,Gyermekem! Nem szabad elbátortalanodnod! Tudom, hogy határtalanul bízol bennem. Tudom, hogy ismered jóságomat és irgalmamat, beszéljük meg tehát részleteiben mindazt, ami leginkább nyomja a szívedet.''

-- A lélek: ,,Annyi és oly különbözô dolog fáj, hogy nem is tudom, elôször mivel kezdjem, s hogy fejezzem ki magam?''

-- Jézus: ,,Egyszerûen beszélj, mint barát a baráttal. Mondd el hát, mi akadályoz a szentség útján?''

-- A lélek: ,,Gyenge egészségem akadályoz a szentség elérésében. Nem tudom teljesíteni a kötelességeimet. Hamu és por vagyok. Nem tudok önmegtagadást gyakorolni és szigorúan böjtölni, ahogy a szentek tették. (87) Másrészt nem hiszik el, hogy beteg vagyok, így fizikai szenvedéseimhez lelkiek is járulnak, ami sok megaláztatást von maga után. Ó, Jézusom, hogy lehetnék így szentté?''

-- Jézus: Úgy van, gyermekem, ezek mind szenvedések, de a keresztúton kívül nincs más út az egekbe. Magam jártam elôször ezt végig. Tudd meg, ez a legrövidebb s a legbiztosabb út.

-- A lélek: ,,Uram, még egy akadály gátol. Hûséges vagyok Hozzád, ezért üldöznek, és sok szenvedést okoznak nekem.''

-- Jézus: ,,Mivel nem e világból való vagy, azért gyûlöl e világ. Engem elôbb üldözött. Ez az üldözés a jele, hogy hûségesen követed a nyomdokaimat.''

-- A lélek: ,,Uram, újra csak csüggedek, mert sem az elöljáróim, sem a gyóntatóm nem értik meg bensô szenvedéseimet. Sötétség borítja értelmemet. Hogy jussak így elôbbre? Ez mind elcsüggeszt. Azt kell hinnem, a szentség magaslatait nem nekem rendelték.''

-- Jézus: ,,Látod, gyermekem, ezzel sokat mondtál nekem. Tudom, nagyon fájdalmas, (88) ha nem értik meg az embert, fôleg, ha azok sem, akiket szeretünk, s akik iránt nagyon ôszinték vagyunk. Legyen elég neked, hogy én megértem minden gondodat és szükségleteidet. Örömet okoz nekem mély hited, mellyel mindezek ellenére viseltetsz helyetteseim iránt. De tisztában kell lenned azzal is, hogy az emberek nem értik meg egészen a másik ember lelkét, mert ez felülmúlja képességeiket. Ezért maradtam itt a földön én magam, hogy sebzett szívedet megvigasztaljam, s megerôsítsem a lelked, nehogy ellankadj életutadon. Azt mondod, nagy sötétségben van az értelmed. Miért nem jössz hozzám ezekben a pillanatokban, aki magam vagyok a világosság? Egyetlen pillanat alatt annyi fényt és a szentség oly megértését öntöm a lelkedbe, mint amennyit egyetlen könyvben sem találsz. Egyetlen gyóntató sem lenne képes valamely lelket így tanítani és megvilágítani. Tudd meg azt is, hogy ezt a lelki sötétséget, amelyre panaszkodsz, elôször én szenvedtem el érted az Olajfák hegyén. Lelkemet halálos szomorúság nyomasztotta, s ebbôl csak egy csekély részt juttattam neked különleges szeretetem jeléül, s annak a magas szentségnek az elérésére, melyet részedre (89) az égben elrendeltem. Szívemhez legközelebb a szenvedô lélek áll.''

-- A lélek: ,,Még egyet, Uram! Mit tegyek, ha az emberek elvetnek és eltaszítanak, fôleg azok, akikre jogosan számíthatnék, és épp legnagyobb gondjaimban?

-- Jézus: ,,Gyermekem, határozd el erôsen, hogy sohasem támaszkodsz emberekre. Sokkal helyesebb, ha egészen az én akaratomra hagyatkozol, s azt mondod: Ne az én, hanem a Te akaratod legyen meg, Istenem. Tudd meg, ha ezeket a szavakat szíve mélyébôl mondja ki a lélek, egy pillanat alatt a szentség csúcsaira emelkedik. Különösen kedvemet találom az ilyen lélekben, s nagy dicsôségemre szolgál. Erényének illata betölti az eget. Azt is tudd, hogy szenvedéseid viseléséhez az erôt a Szentáldozás gyakori vételének köszönheted. Jöjj sokszor az irgalomnak ehhez a forrásához, és meríts belôle a bizalom edényével mindent, amire csak szükséged van.

-- A lélek: ,,Hála néked, Uram, mérhetetlen jóságodért, hogy ebben a számkivetésben velünk maradtál, s mint az irgalmasság Istene (90) velünk lakozol, és kisugárzod ránk irgalmad és jóságod fényét. Sugaraid fényénél látom meg, hogy mennyire szeretsz engem.''

1488

Az irgalmas Isten beszélgetése a tökéletességre törekvô lélekkel

-- Jézus: ,,Kedvesek elôttem erôfeszítéseid, lélek, ki a tökéletesség elérésére törekszel. De miért látlak oly sokszor szomorúnak, lehangoltnak? Mondd, gyermekem, mit jelent szomorúságod, s mi okozza azt?''

-- A lélek: ,,Uram! Azért vagyok szomorú, mert ôszinte jó szándékom ellenére gyakran elbukom, s mindig ugyanazon hiba miatt. Reggel megteszem elhatározásomat, s este szomorúan látom, milyen messze távolodtam el tôle.''

-- Jézus: ,,Látod, gyermekem, mit érsz te magadtól. Sikertelenségednek fôleg az az oka, hogy túlságosan magadra számítasz, és nem eléggé támaszkodsz rám. Ez azonban ne szomorítson el túlságosan, hiszen az irgalmas Istennel van dolgod. Nyomorúságod nem meríti ki, hisz nem korlátoztam megbocsátásaim számát.''

-- A lélek: ,,Igen, tudom mindezt, (91) de nagy kísértések szorongatnak. Különféle kétségek támadnak bennem, minden ingerel és elkedvetlenít.''

-- Jézus: ,,Gyermekem, tudnod kell, hogy a szentség legnagyobb akadálya a kedvetlenség és az alaptalan nyugtalanság. Ezek elveszik tôled az erények gyakorlásának lehetôségét. Belsô békédet egy pillanatra se zavarja meg semmiféle kísértés. Az ingerlékenység és kedvetlenség pedig önszereteted gyümölcsei. Ne bátortalanodj el, hanem törekedj arra, hogy önszereteted helyére az én szeretetem kerüljön. Bízzál tehát, gyermekem! Nem szabad elkedvetlenedned! Inkább jöjj hozzám bocsánatért, kész vagyok mindenkor megbocsátani. Minél többször kérsz erre, annál inkább megdicsôíted irgalmasságomat.''

-- A lélek: ,,Felfogtam, mi a tökéletesebb, és mi az, ami Neked tetszik, de sok minden akadályoz abban, hogy teljesítsem, amit megismerek.''

-- Jézus: ,,Az élet itt a földön harc, éspedig nagy harc, királyságomért. De ne félj, nem vagy egyedül. Mindig megerôsítelek, (92) ezért támaszkodj karomra, s harcolj minden félelem nélkül. Vedd a bizalom edényét, és meríts az élet forrásából! Ne csak magadnak, de gondolj más lelkekre is, fôleg azokra, akik nem hisznek jóságomban.''

-- A lélek: ,,Ó, Uram, érzem hogy szívem megtelik szereteteddel, s irgalmad és jóságod sugarai átjárták lelkemet. Indulok felhívásodra, megyek a lelkeket meghódítani kegyelmedre támaszkodva; kész vagyok követni Téged nemcsak a Tábor-, de a Kálvária-hegyére is. Irgalmad forrásához akarom vezetni a lelkeket, hogy ôk is tükrözzék kegyelmed sugarainak fényét, hogy teljék meg Atyád háza. Ha az ellenség rám irányítja lövedékeit, irgalmad pajzsával védekezem.''

1489

Az irgalmas Jézus beszélgetése a tökéletes lélekkel

-- A lélek: ,,Uram és Mesterem, beszélni szeretnék Veled!''

-- Jézus: ,,Beszélj, mindig hallgatlak, szeretett gyermekem (93); mindig várok rád. Mirôl akarsz velem beszélni?''

-- A lélek: ,,Uram! Mindenekelôtt ki akarom önteni lábaidnál a szívemet, hálából azért a sok kegyelemért és jótéteményért, melyekkel szüntelenül elhalmozol engem. Ha mindent fel akarnék sorolni, amivel elárasztasz engem, nem tudnám. Csak azt tudom, nem volt az életemben olyan pillanat, amikor nem tapasztaltam volna oltalmad és jóságod.''

-- Jézus: ,,Kedves számomra beszéded. Hálaadásod pedig újabb kegyelmeket tár fel elôtted. De gyermekem, ne csak általánosságban beszéljünk, hanem egyenként is mindarról, ami leginkább nyomja szívedet. Beszélgessünk meghitten, ôszintén, mint két szeretô szív.''

-- A lélek: ,,Ó, irgalmas Uram! Szívemben olyan titkokat ôrzök, melyekrôl Rajtad kívül senkinek nincs tudomása, s nem is lesz. Senki sem értené meg, ha el is akarnám mondani ôket. Helyettesed, a gyóntatóm ismeri ôket egy kissé, de csak annyiban, amennyire képes vagyok feltárni elôtte e titkokat. A többi örökké köztünk marad, ó, Uram. (94) Bûneimet megbocsátva betakartál engem irgalmad köpenyével. Egyetlen alkalommal sem tagadtad meg tôlem megbocsátásod, irgalmad pedig mindig új élettel ajándékozott meg, a kegyelem életével. Hogy ne legyenek semmiben kétségeim, az Egyház gondos védelme alá helyeztél. Annak a gyengéd, igaz Anyának oltalmába, aki nevedben megerôsít a hitigazságokban, s ügyel arra, hogy el ne tévelyedjek. Fôleg azonban irgalmad székénél részesül lelkem irgalmad egész tengerében. A bukott angyaloknak nem adtál idôt megtérésre, részükre nem hosszabbítottad meg az irgalom idejét. Ó, Uram, életem útjára szent papokat állítottál, akik a biztos utat mutatják nekem. Jézusom, még egy titkot rejt az életem. Ez a legmélyebb és legkedvesebb, ez Te magad vagy a kenyér színében, amikor eljössz hozzám. Egész szentségem ebben rejlik. Itt egyesül szívem a Szíveddel, s összeolvad Vele. Itt már nincs semmi titok, mert minden, ami a Tied -- az enyém is, és ami az enyém -- az a Tied. Íme irgalmasságod mindenhatósága (95) és csodája. Ha valamennyi emberi és angyali nyelv együttvéve ki akarná fejezni szereteted titkát és mérhetetlen irgalmadat, az sem lenne elég. Mikor a szeretet titkán gondolkodom, szívem a szeretet új extázisába szédül, s hallgatásával mond el Neked mindent. A szeretetnek nincsenek szavai. Szívem egyetlen dobbanása sem vész el így. Ó, Uram, óriási leereszkedésed ellenére nagyságod nôttön-nô lelkemben, s még erôsebb szeretetet vált ki bennem Irántad, egyetlen Szerelmem iránt. A szeretetben Veled egyesült lélek külsô megnyilvánulásai: tökéletes tisztaság, mély alázat, gyengéd csendesség, s a lelkek megmentésére irányuló nagy buzgóság. Ó, legédesebb Uram! Minden pillanatban ôrködsz felettem, s ha szívem két lehetôség között ingadozik, sugallatod megmondja, hogy az adott helyzetben miként kell eljárnom. Olykor magad lépsz közbe elhatározásomnál. Ó, számtalan esetben hirtelen megvilágosítással (96) magad adtad tudtomra, mi az, ami jobban tetszik Néked.

Ó, milyen sok titkos megbocsátás van, amirôl senki sem tud! Mily gyakran öntöttél erôt s bátorságot a lelkembe, hogy elôbbre jussak. Te közvetlenül beavatkoztál az emberek cselekedeteibe, és magad távolítottad el a nehézségeket -- hogy[375] -- utamról. Ó, Jézusom, mindaz, amit elmondtam, csak halvány árnyéka annak, ami a szívemben jelen van. Ó, Jézusom, mennyire vágyódom a bûnösök megtérésére! Te tudod, mi mindent teszek, hogy Részedre megnyerjem ôket. Minden Téged ért fájdalom végtelenül fáj nekem. Te látod, hogy erôm, egészségem, sôt életem sem kímélem királyságod védelmében. Bár itt a földön nem láthatók erôfeszítéseim, de a szemedben megvan az értékük. Ó, Jézusom! Úgy szeretném irgalmad forrásához vezetni a lelkeket, hogy az élet éltetô vizébôl bizalmuk edényével minél többet merítsenek! Minél jobban meg akarja tapasztalni magán Isten irgalmát valamely lélek, annál nagyobbnak kell lenni bizalmának, mellyel Istenhez közelít. Ha Isten iránti bizalma határtalan, Isten irgalma is határtalan lesz részére. Ó, Uram, (97) ki ismered szívem minden rezdülését, Te tudod, mennyire szeretném, hogy minden szív Érted dobogjon, s mindegyik irgalmad nagyságát áldja.''

-- Jézus: ,,Kedves gyermekem, szívem öröme! Beszélgetésed drágább nekem, mint az angyalok éneke. Tárva állnak elôtted szívem kincsei. Merítsd ebbôl a szívbôl mindazt, amire neked és az egész világnak szüksége van. A te szeretetedért elhárítom az emberek megérdemelt büntetését. Az irántam való tiszta szeretet egyetlen tette kedvesebb nekem, mint a nem tökéletes lelkek ezernyi himnusza. Egy szeretô sóhajod kárpótol sok istentelen ember megvetéséért. Mérhetetlen értékkel bír szememben az erény legkisebb tette az által a szeretet által, amellyel hozzám ragaszkodsz. Az ilyen lélekben, amely kizárólag szeretetembôl él, úgy uralkodom, mint az égben. Éjjel-nappal rajta nyugszik a szemem, s mindenkor tetszésem találom benne. Fülem (98) kérésére és szíve suttogására is hallgat, gyakran meg is elôzöm kéréseit. Különlegesen szeretett gyermekem, szemem fénye, pihenj meg egy percre szívemen! Ízleld meg szeretetemet, melyet az egész örökkévalóságban élvezni fogsz.

Gyermekem! Most azonban még nem vagy az atyai házban. Menj tehát megerôsödve kegyelmemmel, s harcolj királyságomért az emberek lelkében! Harcolj, mint egy királyi gyermek, s gondolj arra, hogy a számkivetés napjai gyorsan véget érnek, s velük az érdemszerzés lehetôsége is. Sok lelket várok tôled, gyermekem, akik majd örökre hirdetik és dicsôítik irgalmasságomat. Gyermekem, hogy eredményesen teljesíthesd kívánságomat, fogadj magadhoz mindennap a Szentáldozásban. Ez erôt ad néked...''

(99) -- ,,Jézusom, ne hagyj magamra a szenvedésben! Te tudod, Uram, milyen gyenge vagyok. Én vagyok a nyomor mélysége, igazi semmiség. Csodálható-e, ha magamra hagyva elbukom? Csecsemô vagyok, aki nem tud magán segíteni, de minden elhagyatottságom mellett is remélek. Érzéseim ellenére csupa bizalommá változom. Ne csökkentsd szenvedéseimet, csak adj erôt elviselésükre. Tégy velem, Uram, amit akarsz, csak add kegyelmedet, hogy minden esetben, minden körülmények között szerethesselek! Ne kisebbítsd a keserûség kelyhét, csak adj erôt, hogy ki tudjam inni.''

,,Uram! Néha felemelsz a látomások fényébe, máskor újra visszaejtesz a sötét éjszakába, semmiségem szakadékába! A lélek magára marad a nagy vadonban... Mindezek ellenére mégis bízom Benned, Jézusom, mert Te változatlan vagy. Hangulataim változnak, de Te mindig ugyanaz vagy, telve irgalommal.''

1490   (100) + ,,Jézus! Az élet Forrása, tégy szentté engem! Erôm, erôsíts [engem]! Parancsnokom, harcolj értem! Lelkem egyetlen Fénye, világosíts meg! Mesterem, vezess engem! Tôled függök, mint a csecsemô anyja szeretetétôl. Ha minden összeesküdne is ellenem, ha megnyílna alattam a föld, Szíveden akkor is nyugodt maradok. Mindig legdrágább anyám maradsz, túlszárnyalva minden más anyát. Fájdalmaimat hallgatással panaszolom el Neked, s Te megértesz engem...''

1491   + Ma meglátogatott az Úr, s azt mondta: ,,Leányom, ne félj attól, ami vár rád. Semmi olyat nem adok neked, ami felülmúlja erôdet. Ismered kegyelmem erejét. Ez legyen elég számodra!'' E szavakkal Isten mélyebben megértette velem kegyelme mûködését.

1492   A Szentáldozás elôtt Jézus tudatta velem, hogy nem szabad megbíznom egyik nôvérünkben, mert (101) nem tetszik neki ennek a nôvérnek az agyafúrtsága és ravaszsága. ,,Leányom, ez elôtt a nôvér elôtt ne nyilvánítsd ki nézeteidet és véleményedet!'' Bocsánatot kértem az Úrtól azért, ami nem tetszett neki ebben a nôvérben, s azt is kértem, hogy engem pedig erôsítsen meg kegyelmével, ha újra beszélgetni kezd velem ez a nôvér. Sok dologról kérdezett, amire igazi testvéri szeretettel válaszoltam, és hogy bebizonyítsam, mennyire szívbôl beszélek, néhány saját tapasztalatot is említettem. De ennek a nôvérnek más szándékai voltak, s más szavak hagyták el ajkait.

1493   + Ó, Jézusom! Attól a perctôl fogva, hogy teljesen átadtam magam Néked, egyáltalán nem gondolok magamra. Tehetsz velem, amit akarsz. Csak arra gondolok, ami Neked jobban tetszik, s amivel Neked, Uram, örömet okozhatok. Minden lehetôségre ügyelek, s nem törôdöm azzal, miként vélekednek felôlem....

1494   (102) 1938.1.15. Midôn ma meglátogatott ugyanaz a nôvér, akitôl óva intett az Úr, lélekben felkészültem a harcra. Bár nehezemre esett, hajszálnyit sem tértem el Isten intelmétôl. Midôn már majd egy óra eltelt, s a nôvér még mindig nem gondolt a távozásra, lelkemben Jézustól segítséget kértem. Ekkor hallottam: ,,Ne félj, figyellek, és segítek neked. Küldök két másik nôvért, akik mindjárt meglátogatnak. Ekkor már könnyen folytathatod a beszélgetést.'' Abban a pillanatban bejött két másik nôvér. Most már könnyen ment a beszélgetés, de még vagy egy félóráig eltartott.

1495   Ó, milyen jó dolog, hogy beszélgetés közben is kérhetjük Jézus segítségét. Ó, milyen jó a békés idôszakban segítô kegyelemért imádkozni! Leginkább az ún. bizalmas beszélgetésektôl félek. Ilyenkor különösen szükségünk van Isten megvilágosító, segítô kegyelmére, hogy hasznos legyen a társalgásunk, mind az illetô lélek, mind saját magunk részére. Isten segít, de kérnünk kell Ôt rá. Senki se bízzon csupán önmagában!

1496   (103) 1938.1.17. Ma már kora reggel óta sötétségben van a lelkem. Nem tudok Jézushoz emelkedni, úgy érzem, mintha elhagyott volna. A teremtményekhez nem kívánok világosságért fordulni, mert tudom, hogy tôlük nem kapom meg ezt, ha Jézus sötétben akar hagyni. Alávetem magam szent akaratának, és szenvedek, bár a harc mind nagyobb méreteket ölt. A vesperás alatt egyesülni akartam a nôvérek imáival. Midôn gondolatban beléptem a kápolnába, lelkem még nagyobb sötétségbe merült.

1497   Mindennel szemben kedvetlenséget éreztem. Ekkor meghallottam a sátán hangját: ,,Látod, milyen ellentmondásos mindaz, amit Jézus ad neked -- egy kolostor alapítását bízza rád, s betegséggel sújt. Megparancsolja, gondoskodj az Irgalmasság ünnepének bevezetésérôl, pedig a világ egyáltalán nem akar ilyen ünnepet. Miért imádkozol ezért az ünnepért? Nem helyénvaló ez az ünnep.'' Lelkem hallgat, erôs akarattal imádkozik, nem kezdve beszélgetést a sötétség szellemével. Azonban oly különös életuntság tört rám, hogy csak akaratom nagy erôfeszítése árán tudtam igent mondani az életre.... (104) Újra hallottam a kísértô hangját: ,,Kérd holnap reggel a Szentáldozás után a halált az Úrtól, biztosan meghallgat, hiszen olyan sokszor megadta, amit kértél Tôle.'' -- Hallgattam, s megfeszített akarattal tovább imádkoztam, még jobban alávetve magam Isten akaratának. Bensôségesen kértem, ne hagyjon el ebben a pillanatban. Már este 11 óra van. Minden nôvér alszik cellájában. Csak az én lelkem harcol nagy erôfeszítéssel. A kísértô tovább csábít: ,,Mit törôdsz más lelkekkel, csak magadért imádkozz! A bûnösök megtérnek a te imád nélkül is. Látom, most nagyon szenvedsz. Adok neked egy tanácsot. Ettôl függ majd boldogságod. Soha ne beszélj Isten irgalmáról, fôleg ne bátorítsd a bûnösöket, hogy bízzanak Isten irgalmában, mert megérdemlik az igazságos büntetést. A másik fontos dolog, hogy ne említsd a gyóntatóidnak, mi megy végbe a lelkedben, fôleg ne a rendkívüli gyóntatódnak és a vilniusi papnak. Ismerem ôket, tudom, kik ôk, ezért óvlak (105) tôlük. Nézd, hogy jó apáca légy, elég, ha úgy élsz, ahogy a többiek. Miért teszed ki magad oly sok nehézségnek?''

1498   Továbbra is hallgattam. Akaratom végig kitartott Isten mellett, bár szívembôl panaszkiáltás hallatszott. Végre elhagyott a Sátán, s elgyötörve elaludtam. Reggel a Szentáldozás után, ahogy beléptem a cellámba, térdre vetettem magam, s ismételten felajánlottam magam Isten legszentebb akaratának. Kérlek, Jézus, adj erôt a harchoz. Legyen meg a Te szent akaratod. Lelkem szent akaratodban találja örömét.

1499   Ebben a pillanatban megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Elégedett vagyok cselekedeteddel. Légy továbbra is nyugodt, az irgalmasság ügyében mindig úgy járj el, ahogy módodban áll. Ôszinteséged a gyóntatód iránt a lehetô legnagyobb legyen!

A sátán azért nem ért célt nálad kísértéseivel, mert nem álltál vele szóba. Továbbra is így viselkedj! Hûséges küzdelmeddel (106) ma nagy dicsôséget szereztél nekem. Vésd jól a szívedbe, s erôsítsd a tudatodban, hogy mindig veled vagyok, még ha a harc idején nem is érzed a jelenlétemet.''

1500   Ma átvitt engem az Úr szeretete a túlvilágba. Elmerültem a szeretetben. Szeretek, s érzem, hogy engem is szeretnek. Ezt egészen tudatosan átélem. Lelkem elmerül az Úrban, felismerem végtelen fölségét, egyidejûleg látom saját semmiségemet. Ebben a felismerésben még nagyobb a boldogságom... Ez a tudat nagy, és hatalmas a lélekben, de ugyanakkor oly édes.


5. füzet -- 1501-1589
Napló -- 5. füzet	1501--1589

1501   + Amikor éjszaka a szenvedéstôl nem tudok aludni, bejárok minden templomot, s kápolnát, és imádom a Legméltóságosabb Oltáriszentséget. Visszatérve saját kápolnánkban imádkozom bizonyos papokért, akik Isten irgalmát hirdetik és dicsôítik. A Szentatya szándékára is imádkozom, s kérem Isten irgalmát a bûnösökért -- ezek az éjszakáim.

1502   (107) 1938.1.20. Soha senki elôtt sem alacsonyodom le. Nem bírom elviselni a hízelgést. Az alázat az igazság. Az ôszinte alázatban nincs megalázkodás. Bár az egész kolostor legcsekélyebbjének érzem magam, mégis büszke vagyok, hogy Jézus jegyese lehetek... Nem tesz semmit, ha azt gondolják rólam, hogy büszke vagyok. Ez csak emberi vélemény, ami nem látja az okot.

1503   A kolostori életem kezdetén, mindjárt a novíciátus után elkezdtem különlegesen gyakorolni az alázatosságot. Nem elégedtem meg az Istentôl rendelt megaláztatásokkal, túlbuzgóságomban magam kerestem újabbakat. Így az elöljárók elôtt olykor olyannak mutatkoztam, amilyen nem voltam a valóságban. Rövid idôn belül Jézus megmutatta, hogy az alázatosság csak igazság. Ettôl fogva megváltozott szemléletem, s hûségesen követtem Jézus világosságát. Felismertem, hogy ha a lélek Jézussal van, akkor ô nem engedi meg, hogy eltévelyedjen.

1504   (108) + Uram, Te tudod, hogy ifjúságom óta mindig a Te akaratodat kerestem, s ha felismertem, azon igyekeztem, hogy teljesítsem. Szívem hozzászokott a Szentlélek sugallataihoz, akihez hûséges vagyok. A legnagyobb zajban is meghallom Isten hangját. Mindig tudom, mi történik a lelkemben.[376]

1505   Igyekszem szentté lenni, mert ezáltal lehetek az Egyház hasznára. Állandóan törekszem az erényekre, igyekszem Jézust hûségesen követni. Sok apró hétköznapi erénygyakorlatomat, melyeket csendben rejtve végzek, de sok szeretettel, az Egyház kincsei közé helyezem, hogy a lelkek közös hasznára váljanak. Lelkemben úgy érzem, mintha minden lélekért felelôsséggel tartoznám. Pontosan tudom, hogy nemcsak magamért élek, hanem az egész Egyházért...

1506   + Ó, felfoghatatlan Istenség! Szívemben szétárad az öröm, hogy irgalmad titkába (109) beavattál engem. Minden irgalmaddal kezdôdik és irgalmadban végzôdik...

1507   Minden kegyelem az irgalomból jön, és utolsó óránk is telve van irgalommal részünkre. Senki se kételkedjék Isten irgalmában, még ha bûnei éjfeketék lennének is. Isten irgalma erôsebb nyomorúságunknál. Csak egy a fontos: a bûnös szívének ajtaját legalább egy kissé megnyissa Isten irgalmának sugara elôtt. A többit Isten teljesíti. De szerencsétlen az a lélek, aki Isten irgalma elôtt zárva tartja az ajtót, még utolsó óráján is. Ezek a lelkek borították Jézust gyászos szomorúságba az Olajfák hegyén. Az Ô legirgalmasabb Szívén keresztül áradt az isteni kegyelem.

1508   1938.1.21. Jézusom, valóban szörnyû lenne a szenvedés, ha Te nem volnál. De Te keresztre feszítve adsz erôt nekünk. Te mindig jelen vagy a szenvedô lelkek részére. A teremtmények elhagyják a szenvedôt, de Te, Uram, mindig hûséges vagy...

1509--1510   (110) A betegségben gyakran úgy érezzük magunkat, mint az ószövetségi Jób. Ha dolgozni tudunk, ide-oda járkálunk, minden szép és jó, de ha betegség sújt, egyre kevesebb a barát. De még vannak. Érdeklôdnek szenvedéseink iránt, ám ha az Úr hosszabb betegséget ad, lassanként elhagynak a hûséges barátok is. Ritkábban látogatnak, s ezek a látogatások gyakran szenvedést okoznak. Ahelyett, hogy vigasztalnának, szemünkre vetik, mi lehet az oka szenvedéseinknek. A lélek, mint Jób is, magára marad. Szerencsére még sincs egyedül, mert vele van Jézus -- a Szent Ostya. Midôn átéltem az említett szenvedést, s az egész éjt keserûségben töltöttem, reggel, amikor a káplán jött áldoztatni, minden erômet össze kellett szednem, hogy hangosan fel ne kiáltsak: ,,Üdvöz légy, egyetlen, igaz Barátom!'' A Szentáldozás ad erôt a szenvedéshez és harchoz. Még egy dolgot szeretnék említeni, amit átéltem. Ha Isten a betegségben sem halált, sem gyógyulást nem ad, (111) s a betegség évekig elhúzódik, megszokja a környezet, s úgy gondolják, nem is beteg az ember. Itt kezdôdik a csendes vértanúság. Csak Isten a tudója, mennyi áldozatot hoz a lélek. Egyik este olyan rosszul éreztem magam, hogy azon töprengtem, hogyan jutok vissza a cellámba. Ekkor összetalálkoztam az asszisztens nôvérrel, aki épp egy elsô karba tartozó nôvért akart egy bizonyos ügy intézésére a portára küldeni. Mikor engem meglátott, odaszólt a nôvérnek: ,,Mégse ön menjen, majd Fausztina nôvér elmegy, mert nagyon esik.'' Végrehajtottam az utasítást, de csak az Isten tudja, mit jelentett ez nekem. Ez csak egy a sok hasonló eset közül. Néha az a látszat, hogy a második kar nôvéreit úgy tekintik, mintha kôbôl lennének, pedig ôk is emberek, szívvel, érzésekkel.

1511   Ilyenkor Isten maga segít, másképpen a lélek nem tudná elviselni ezeket a kereszteket, melyekrôl most nem írok többet, nem is akarok, de ha sugallatot érzek, írni fogok róluk...

1512   (112) Ma a szentmise alatt láttam a haldokló Urat. Így szólt hozzám: ,,Leányom, szemléld gyakran szenvedéseimet, melyeket érted viseltem el, és semmit sem fogsz soknak érezni, amit te szenvedsz értem. Legjobban akkor tetszel nekem, amikor az én fájdalmas szenvedéseimet szemléled. Egyesítsd kis szenvedéseidet az én fájdalmas kínjaimmal, hogy fenségem elôtt végtelen értékûvé váljanak.''

1513   + Ma azt mondta Jézus: ,,Gyakran hívsz Mesterednek. Ez kedves a szívemnek, de ne feledd, tanítványom, hogy te egy megfeszített mester tanítványa vagy. Ez az egy szó legyen számodra elég. Tudod jól, mit rejt magában a kereszt.''

1514   + Rájöttem, hogy a türelemben rejlik a legnagyobb hatalom. Látom, hogy a türelem mindig gyôzelmet arat, ha nem is azonnal. A gyôzelem sokszor csak évek múltán mutatkozik meg. A türelem szelídséggel párosul.

1515   (113) + Ma az éjszakát a fogságban töltöttem Jézussal. Ez az éjszakai szentségimádás napja. A nôvérek a kápolnában imádkoztak. Lélekben egyesültem velük, mert gyenge egészségem miatt nem mehettem oda. Egész éjjel nem tudtam aludni, ezért lehettem együtt Jézussal fogságában. Jézus ismertette velem az ott megélt szenvedéseit. A világ majd csak az utolsó ítéletkor fogja ezt megtudni.

1516   ,,Mondd meg, gyermekem, a lelkeknek, hogy irgalmamat adom védelmükre. Egyedül küzdök értük és viselem el Atyám igazságos haragját.''

1517   -- ,,Mondd el, leányom, hogy az Irgalmasság ünnepe bensômbôl fakadt az egész világ vigaszára.''

1518   Jézusom! Békém és nyugalmam! Kérlek ezért a nôvérért, világosítsd meg ôt, hogy megváltozzék lelkében, támogasd kegyelmed erejével, hogy ô is eljuthasson a tökéletességre...

1519   (114) + Ma a Szentáldozás elôtt mondta az Úr: ,,Leányom, beszélj ma nyíltan a fônöknôddel irgalmasságomról, mert minden elöljáród közül ô vette ki leginkább részét az irgalmasság hirdetésébôl.'' Délután tényleg eljött az anya, s beszélgettünk Isten mûvérôl. Az anya elmondta, hogy a képecske nem a legjobban sikerült, s nem nagyon kelendô. Azt is mondta: ,,Én magam sokat vettem belôle, s jó szándékkal ajándékozgatom ôket, s megteszek minden tôlem telhetôt, hogy az irgalmasság mûve minél jobban terjedjen.'' Mikor elment, az Úr megértette velem, milyen kedves neki ez a lélek.

1520   Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Megnyitottam szívemet, mint az irgalom élô forrását, hogy minden lélek életet merítsen belôle. Közeledjenek nagy bizalommal az irgalom tengeréhez. A bûnösök megigazulást, az igazak a jóban való megerôsödést találnak benne. (115) Aki bizalmát irgalmasságomba helyezte, azt halála óráján isteni békém tölti el.''

1521   Azt is mondta még: ,,Leányom, ne hagyj fel irgalmasságom hirdetésével. Ezzel enyhülést szerzel szívemnek, melyet az irgalom tüze éget a bûnösökért. Mondd meg papjaimnak, hogy a megrögzött bûnösök szavaikra bûnbánatra indulnak, ha a szívemben lévô végtelen irgalomról beszélnek nekik. Minden papnak, aki irgalmamat hirdeti, rendkívüli kegyelmet adok, szavaik gyógyítóan hatnak, s meg fogják indítani a szíveket, akikhez szólnak.''

1522   Nehéz a közös élet, de kétszeresen nehéz gôgös lelkekkel élni. Ó, Istenem, részesíts erôsebb hitben, hogy minden nôvérben meglássam a Te Szent képed, mely lelkébe van vésve.

1523   (116) Örök szeretet, tiszta láng, égj szüntelenül szívemben, és istenítsd meg egész lényemet örök tetszésed szerint, mely által életre és örök boldogságodba hívtál. Ó, irgalmas Uram, egyedül irgalomból halmoztál el ezekkel az adományokkal; mindent, ami bennem van, ingyen kaptam. Ezt látva a legmélyebb alázatban imádom felfoghatatlan jóságod. Szívemet csodálat árasztja el, hogy Te, az abszolút Úr, akinek senkire nincs szüksége, szeretetbôl így leereszkedsz hozzánk. Nem tudok eléggé csodálkozni, mikor ily szoros kapcsolatba lépsz teremtményeddel. Ez ismételten kifürkészhetetlen jóságodat dicséri. Mindig elkezdem ezt az elmélkedést, de sohasem fejezem be, mert lelkem teljesen elmerül Benned. Milyen boldogság a lélek teljes erejével szeretni, s még nagyobb mértékben szeretve lenni, érezni ezt, (117) s egész lényegét tudatosan átélni -- nincs szó ennek kifejezésére.

1524   1938.1.25. Jézusom, mennyire jó és türelmes vagy! Néha úgy nézel ránk, mint kisgyermekekre. Olykor kérünk Tôled valamit, de magunk sem tudjuk, mit, mert mikor megadod, amit kérünk, nem akarjuk elfogadni.

1525   Egy nap felkeresett az egyik nôvér, és imát kért tôlem. Azt mondta, nem bírja elviselni, hogy tovább is így legyen. ,,Imádkozzék, nôvér!'' Megígértem, s elkezdtem egy kilencedet az isteni Irgalmassághoz. Közben felismertem, hogy Isten megadja neki a kért kegyelmet, de ô újra elégedetlen lesz. De azért imádkoztam tovább, kérése szerint. Pár nap múlva újra eljött hozzám. Midôn beszédünkben erre a tárgyra került a sor, azt mondtam neki: ,,Tudja, nôvér, nem szabadna kényszerítenünk Istent, hogy azt adja meg nekünk, amit mi kérünk Tôle, sokkal fontosabb, hogy fogadjuk el az Ô akaratát.'' (118) Ô azonban úgy érezte, feltétlenül szüksége van arra, amit kért. A kilenced végén újra eljött, s azt mondta: ,,Tudja, nôvér, az Úr megadta a kért kegyelmet, de most már másképp gondolkozom. Imádkozzék, hogy ez a dolog változzék meg.'' Azt válaszoltam: ,,Jó, imádkozni fogok, hogy Isten akarata teljesedjék önben, s ne az, amit ön szeretne...''

1526   Jézus legirgalmasabb Szíve, oltalmazz minket Isten igazságos haragjától!

1527   Az egyik nôvér állandóan üldöz engem, mert Isten ily szorosan érintkezik velem; úgy gondolja, hogy csak tettetem magam. Mikor úgy tûnik fel neki, hogy valamilyen vétséget követtem el, azt mondja: ,,Kinyilatkoztatásai vannak, s ilyen hibákat követ el.'' Elmondta ezt más nôvéreknek is, de mindig negatív értelemben, s úgy nyilatkozik rólam, mint valami különcrôl. Az egyik nap nagy fájdalmat okozott, hogy az emberi értelem egy cseppje ennyire félre tudja értelmezni (119) Isten adományát. A Szentáldozás után imádkoztam, hogy Isten világosítsa meg ezt a nôvért. Felismertem, hogy ha ez a lélek nem változtatja meg bensô hozzáállását, nem éri el a tökéletességet.

1528   + Midôn panaszkodtam az Úrnak egy személyre, hogy hogyan ítélkezhet valaki másnak még a szándékáról is -- ezt felelte az Úr: ,,Ne csodálkozz ezen, ez a lélek nem ismeri önmagát, hát hogyan is ítélhetne meg jól más lelket?''

1529   Ma láttam P. Andraszt, ahogyan imádkozott. Felismertem, hogy értem is közbenjárt Istennél. Gyakran tudtomra adja az Úr, hogy ki imádkozik értem.

1530   Kissé árnyékba húzódtam, mintha Isten mûve egyáltalán nem érdekelne. Nem beszélek róla most, de egész lelkem imádságba merül sikeréért. Könyörgök Istenhez, siettesse a nagy adományt, az Irgalmasság ünnepének bevezetését, s látom, hogy Jézus mûködik, maga ad útmutatást, hogyan kell mindent véghezvinni. Semmi sem történik véletlenül.

1531   (120) Ma ezt mondtam Jézusnak: ,,Látod, milyen sok nehézség merül fel, míg elhiszik, hogy Te vagy ennek a mûnek az irányítója. S még most sem hisz mindenki ebben.'' -- ,,Légy nyugodt, gyermekem, semmi sem szegülhet ellen akaratomnak; a nôvérek sugdolózása és ellenszenve ellenére teljesül akaratom benned teljes egészében, az utolsó pontig. Ne szomorkodj emiatt, egyes lelkek számára én is a botrány köve voltam.''

1532   + Egyszer arra panaszkodott Jézus, hogy mennyire fáj Neki a választott lelkek hûtlensége -- ,,s még jobban bántja szívemet bizalmatlanságuk a bukás után. Ha nem tapasztalnák meg szívem jóságát, kevésbé fájna nekem mindez.''

1533   Láttam Isten haragját, amely Lengyelország felett tornyosult. S most látom csak, ha Isten a legnagyobb büntetéssel sújtaná is országunkat, még ez is irgalmáról tanúskodna, mert vétkeinket örök megsemmisítéssel (121) is büntethetné. Egész lényemben megremegtem, mikor az Úr csak egy kicsit is fellebbentette a fátylat. Most már világosan látom, hogy a választott lelkek tartják fenn a világot, hogy beteljesedjen a mérték.

1534   + Láttam az egyik pap erôfeszítéseit az imánál. Imája hasonló volt Jézus imájához, melyet az Olajfák hegyén mondott. Ó, ha tudná ez a pap, hogy mennyire kedves volt imája Isten elôtt.

1535   Ó, Jézus, bezárkózom legirgalmasabb Szívedbe, mint egy bevehetetlen erôdbe, az ellenség nyilai elôl.

1536   Ma szülôföldem táján egy haldokló lélek mellett voltam. Imával támogattam. Nemsokára megéreztem kezeimen, lábaimon, oldalamon a fájdalmakat, de nem tartottak sokáig.

1537   (122) 1938.1.27. Ma a szent órán Jézus a lelkek hálátlanságára panaszkodott. ,,Jótéteményeimért csak hálátlanságot kapok, a szeretetért felejtést és közönyt. Szívem nem bírja ezt elviselni.''

1538   Ebben a pillanatban nagy szeretet gyúlt szívemben Jézus iránt. Felajánlottam magam a hálátlan lelkekért. Azonnal elmerültem az Úrban. Mikor újra magamhoz tértem, az Úr egy kissé megízleltette velem a hálátlanságokat, melyek betöltötték Szívét. Ez a tapasztalat nem tartott sokáig.

1539   Ma azt mondtam az Úrnak: ,,Mikor veszel magadhoz? Már oly gyenge voltam és oly sóváran vártam érkezésedet.'' Jézus azt válaszolta: ,,Légy mindig készen. Már nem hagylak sokáig ebben a számkivetésben. Szent akaratomnak teljesednie kell benned.'' -- Ó, Uram, ha szent akaratod még nem teljesen valósult meg bennem, mindenre kész vagyok, amit kívánsz tôlem. (123) Ó, Jézusom, csak azt csodálom, hogy bár annyi titkot rám bíztál, a halálom óráját nem akarod megmondani.'' Az Úr ezt válaszolta erre: ,, Légy nyugodt, meg fogom mondani neked, de még nem most.'' ,,Ó, Uram, bocsáss meg, hogy tudni akartam ezt. De Te tudod, miért tettem. Ismered vágyódó szívemet, mely Utánad eped. Azt is tudod, hogy egy pillanattal sem akarok korábban meghalni, csak akkor, amikorra azt Te örökkön elrendelted.''

Különös jósággal hallgatta Jézus, amint így kiöntöttem Néki a szívemet.

1540   (124) 1938.1.28. Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, írd fel a következôket: azon lelkeknek, akik irgalmamat dicsérik, tiszteletét terjesztik, és más lelkeket felbátorítanak, hogy bízzanak irgalmamban, haláluk órája nem okoz majd rémületet. Ebben az utolsó harcban irgalmam fogja védeni ôket...

1541   Leányom, buzdítsd a lelkeket irgalmasságom rózsafüzérének imádkozására, amit neked adtam! Úgy tetszik nekem, hogy megadjak nekik mindent, amit ezzel az imával kérnek tôlem. A megrögzött lelkeket békével töltöm el, ha ezt az imát elmondják, és boldog lesz haláluk órája. Írd a bánatos lelkeknek! Ha látják, és beismerik súlyos vétkeiket, s meglátják teljes terjedelmében egész nyomorúságukat, ne essenek kétségbe, hanem bizalommal vessék magukat irgalmam karjaiba, mint a gyermek szeretô anyja karjába. (125) Ezeknek a lelkeknek elôjoguk van részvevô szívemre, s nagy irgalmamra. Mondd el nekik, hogy nem csalódik, s meg nem szégyenül egyetlen lélek sem, aki irgalmamhoz folyamodik. Különös tetszésemet lelem abban a lélekben, aki jóságomban bízik. Írd! Ha az irgalmasság rózsafüzérét a haldokló mellett imádkozzák, köztük és Atyám közt nem igazságos Bíróként, hanem irgalmas Megváltóként fogok állni.''

1542   Ebben a pillanatban megmutatta az Úr, milyen féltékeny a szívemre.

-- ,,A zárdában a nôvérek között is magányosnak fogod érezni magadat. Tudd meg, ilyenkor azt kívánom, hogy szorosabb kapcsolatba lépj velem. Szíved minden dobbanására igényt tartok. Minden rezdülése saját szívemben tükrözôdik. Kívánom szeretetedet!'' -- ,,Igen, Uram! Az én szívem sem tudna Nélküled élni. Ha megkapnám minden teremtmény szívét, ezek sem tudnák betölteni szívem mélyét.''

1543   (126) Ma este azt mondta az Úr: ,,Halálod óráján hagyatkozz egészen rám, én mint jegyesemet mutatlak be majd Atyámnak. Most pedig azt ajánlom, hogy egyesítsd érdemeidet az enyémekkel, még a legkisebbeket is. Akkor mennyei Atyám szeretettel tekint majd rájuk, akár az enyémekre.

1544   Ne változtasd meg a részletes lelkiismeret-vizsgálatot, melyet én adtam neked P. Andrasz révén. A velem való folyamatos egyesülés az, amit ma tôled kívánok. Helyetteseimmel[377] szemben maradj gyermek. Kölcsönveszem a szájukat, hogy veled beszéljek, és így ne maradjon benned semmi kétely.''

1545   Egészségem egy kicsit javult. Ma lementem az ebédlôbe és a kápolnába. A kötelességeimet azonban még nem teljesíthetem. Így a cellámban maradtam szövô orsócskámmal.[378] Nagyon szeretem ezt a tevékenységet, de még ez a könnyû munka (127) is fáraszt. Látom, milyen kevés az erôm. Az unalmat azonban nem ismerem, mert életem minden pillanatát kitölti az imádság, a szenvedés és a munka. Ha nem az egyikkel, úgy a másikkal dicsérem Istent. Ha Isten még egyszer nekem ajándékozná az életet, nem tudom, ki tudnám-e jobban használni?

1546   Az Úr azt mondta: ,,Szereteted megvigasztal engem. Szívemnek oly kedves ôszinte szereteted, mint kora reggel egy rózsabimbó illata, mielôtt a nap felszívná róla a harmatot. Szíved frissessége elbájol, azért egyesülök veled olyan bensôségesen, mint egyetlen más teremtménnyel sem.''

1547   Ma láttam egy pap[379] buzgólkodását Isten ügyében. Szíve kezdte átélni azt, amivel Isten Szíve földi vándorlása során átitatódott. Fáradozásaiért -- hálátlanság... De buzgósága Isten dicsôségéért igen nagy.

1548   (128) 1938.1.30.

Egynapos lelkigyakorlat

Az elmélkedés alatt az Úr megértette velem, hogy itt a földön mindaddig Isten országának terjedéséért kell fáradoznom, amíg szívem mellemben dobog. Harcolnom kell Teremtôm dicsôségéért.

Tudom, hogy Isten dicsôségét úgy szolgálhatom, ha igyekszem kegyelmeivel hûségesen együttmûködni.

1549   A hit szellemében akarok élni. Mindazt, ami velem történik, Isten ajándékaként fogadom, aki ôszintén akarja boldogságomat. Így mindent, amit rám küld, megadással és hálásan fogadok, nem figyelve természetem szavára s az önszeretet suttogására. Minden fontos cselekedet elôtt elgondolkozom, milyen vonatkozásban áll ez az örök élettel? Mi a fô célja? Isten dicsôségét szolgálja-e, esetleg saját javamat vagy más lelkek javát? Ha szívem igenlô választ ad, hajthatatlanul megmaradok cselekedetemnél. (129) Nem törôdöm a vele járó nehézségekkel és áldozatokkal. Nem riadok vissza az eldöntött cselekedetnek. Elég nekem, hogy felismertem: kedves Istennek. És fordítva: ha látom, hogy bizonyos cselekedetnek semmi közös vonása nincs a fentiekkel, azon fogok igyekezni, hogy jó szándékkal magasabb szférába állítsam. Ha pedig rájövök, hogy az egész önszeretetembôl fakad, csírájában elfojtom.

1550   Kétségek közt nem cselekszem, hanem igyekszem lelki világosságra szert tenni, fôleg lelki vezetôm révén. Sem szemrehányások esetén, sem megjegyzésekkel kapcsolatban nem fogok mentegetôzni, bárki teszi is azt. Kivétel, ha rákérdeznek, hogy tanúságot tegyek az igazságról. Nagy türelemmel fogom meghallgatni, ha valaki kiönti elôttem a szívét. Szenvedésében részt vállalok, lélekben igyekszem megerôsíteni. Saját szenvedéseimet az irgalmas Jézus Szívébe zárom. Irgalma mélységét soha el nem hagyom, s az egész világot hozzá vezetem.

1551   (130) A halálról való elmélkedés alatt kértem az Urat, hadd járja át szívemet az az érzés, amit halálomkor fogok érezni. Lelkemben Isten kegyelme azt súgta, hogy megtettem mindent, ami tôlem telt, ezért nyugalmat érezhetek. Erre olyan hála ébredt szívemben Isten iránt, hogy elkezdtem sírni, mint egy kisgyermek... Készültem a másnap reggeli Szentáldozásra, mint az utolsó szentségre. Elmondtam magamért a haldoklók imáját.[380]

1552   Ekkor e szavakat hallottam: ,,Ahogy életedben egy vagy velem, úgy leszel halálodban is.'' Erre lelkemben olyan bizalom támadt Isten irgalmassága iránt, hogy semmit sem kételkedtem jóságában. Még akkor sem kételkednék benne, ha az egész világ, s a kárhozott lelkek összes vétsége is az én lelkemet terhelné. Gondolkodás nélkül vetném akkor is magam Isten irgalmának mélységébe, amely mindig tárva áll elôttünk. Megtört szívvel vetném (131) magam lábaihoz, és rábíznám magam szent akaratára, ami tiszta irgalom.

1553   Ó, Jézusom, lelkem Élete, Üdvözítôm, legédesebb Jegyesem, de egyúttal Bírám is! Te tudod, hogy utolsó órámban nem számítok érdemeimre, csak egyedül a Te irgalmadra. Már ma irgalmad mélyébe merülök, ami minden lélek részére mindig nyitva áll.

Ó, Jézusom! Egyetlen feladatom van az életben, a halálban és az egész örökkévalóságban: -- dicsérni felfoghatatlan irgalmadat. Nincs elme, amely megfejthetné irgalmadat, Istenem. Sem angyal, sem ember. Az angyalok csodálják Isten irgalmának titkát, de megérteni nem tudják. Minden, ami kikerült Isten kezébôl, ebbe a felfoghatatlan titokba, irgalma legmélyébe van bezárva. Amíg ezeken elmélkedtem, lelkemet és szívemet öröm töltötte el. Ó, Jézusom, Isten irgalmának sugarai irgalmas (132) Szíveden, mint egy kristályon át, áradtak ki ránk.

1554   1938.2.1. Ma az egészségem kissé rosszabb, de még részt vehetek a Kongregáció közösségi életében. Nagy erôfeszítéseket teszek, melyekrôl csak Te tudsz, Jézusom. Ma azt hittem, nem tudok egész ebédidô alatt az ebédlôben maradni. Minden táplálékfelvétel jelentôs fájdalmakkal jár.

1555   Midôn egy hete meglátogatott a fônöknô, azt mondta: ,,Minden betegség ráragad önre, nôvér, olyan gyenge a szervezete. De hát ez nem az ön hibája. Ha más nôvérnek lenne ugyanez a betegsége, biztos fenn járkálna, de önnek feküdnie kell.'' Ezek a szavak nem fájtak nekem különösebben, de jobb lenne, ha egy súlyos beteget megkímélnének ilyen hasonlatoktól, hiszen enélkül is megtelt már szenvedésének kelyhe. Másodszor: ha egy beteget meglátogatnak, ne kérdezgessék ôt egyes részletekrôl, mi fáj, (133) hogyan fáj stb., mert mindenkinek ugyanazt elismételgetni meglehetôsen kimerítô, pláne, ha naponta többször is sor kerül rá.

1556   Midôn a kápolnába mentem, az Úr közölte velem, hogy a választott lelkek között különösen kiválasztottak is vannak, akiket nagyobb szentségre hívott meg, és így rendkívüli közösségre jutnak Vele. Ezek szeráfi lelkek, akiktôl Isten több szeretetet vár el, mint a többiektôl, holott valamennyien kolostorban élnek. Ennek ellenére kívánja az Isten, hogy egyesek jobban szeressék Ôt. Az ilyen lélek megérti Isten hívását, mert Isten ezt bensôleg megérezteti vele. Követheti ezt a hívást, vagy sem. A lélektôl függ, hûségesen követi-e a Szentlélek vonzását, vagy ellenáll neki. Láttam azt a helyet a tisztítótûzben, amely ezeknek a lelkeknek szolgál a mulasztásuk miatti bûnhôdésre. Ez a legsúlyosabb kín minden szenvedés közül. Az Istentôl különlegesen megjelölt lélek (134) mindig az marad, akár az égben, akár a földön vagy a tisztítótûzben. Az égben más lélekhez viszonyítva nagyobb dicsôség, szentség, Isten mélyebb megismerése jellemzi. A tisztítótûzben viszont nagyobb fájdalom, mert Isten mélyebb megismerését s az Utána való vágyódást kapta osztályrészül. A pokolban is jobban fog szenvedni, mert jobban ismerte Ôt, akit elhagyott. Az Isten szeretete által megjelölt lélek stigmája kitörölhetetlen.

1557   Ó, Jézusom! Tarts meg engem üdvös félelemben, hogy kegyelmeidbôl semmit se pazaroljak el. Segíts, hogy hûséges maradjak a Szentlélek sugalmazásaihoz. Engedd, hogy szívem inkább szakadjon meg az Irántad való szeretettôl, minthogy egyetlen szeretetteljes tettet elmulasszon.

1558   1938.2.2. Lelki sötétség. Ma a Szûzanya ünnepe van, s a lelkemben sötétség honol. Elrejtôzött elôlem az Úr, s én egyedül vagyok, egészen egyedül. Annyira elhomályosult az értelmem, hogy körülöttem csak kísérteteket látok. Egyetlen fénysugár sem hatol lelkembe, már magamat sem értem meg, nemhogy azokat, akik szólnak hozzám. Ami a hitet illeti, szörnyû kísértéseket (135) állok ki. Ó, Jézusom, ments meg engem! Többet nem bírok mondani. A kísértéseket nem sorolom fel, mert félek, megbotránkoztatják az olvasókat. Csodálom, hogy ilyen kínok érhetnek egy lelket. Ó, viharos szél, mit mûvelsz lelkem csónakjával? A vihar egész nap és egész éjjel tombolt. Midôn bejött hozzám a fônöknô, és megkérdezte: ,,Itt az alkalom, hogy P. Andrasznál[381] gyónhat, nôvér. Kíván-e ezzel élni?'' Tagadó választ adtam, mert úgy éreztem, nem fog megérteni az atya, s én sem leszek képes meggyónni. Az egész éjszakát a Getsemáne-kertben töltöttem Jézussal. Visszafoghatatlan, fájdalmas sóhaj tört fel a lelkembôl. Könnyebb lesz a természetes halál, mert ha haldoklunk, utána meghalunk, itt viszont folyamatosan haldoklik az ember, mégsem tud meghalni. Ó, Jézusom! Nem tudtam, hogy lehetséges ilyenfajta szenvedés. Semmiségem -- igazi valóság. Ó, Jézus, ments meg! Egész szívembôl hiszek Benned! Oly sokszor láttam drága arcod fényét, de hol vagy most, Uram?... Hiszek, hiszek s még egyszer hiszek (136) Benned, Szentháromság Egy Isten -- Atya, Fiú, Szentlélek. S hiszek minden igazságban, amit szent Egyházad tanít... A sötétség nem oszlik. Lelkem még nagyobb haláltusába merül. Ebben a pillanatban szörnyû halálkín fogott el. Csodálom, hogy lelkem ki nem leheltem ebben a percben. Ez azonban csak egy pillanatig tartott.

1559   Ekkor megláttam Jézust, szívébôl ugyanaz a két sugár tört elô, s átfogtak engem. Ebben a pillanatban eltûntek kínjaim. -- ,,Leányom -- mondta az Úr -- amit most átéltél, az vagy te magad. Csak kegyelmem által részesülsz az örök életben, s minden jóban, amivel gazdagon megajándékozlak.'' E szavakra saját valóm igazi felismerésére jutottam. Jézus mély alázatra tanított, s egyúttal iránta való maradéktalan bizalomra. Szívem hamu és por, s ha minden ember lábbal taposna, (137) azt is kegyelemnek tartanám.

Mivel semmiségem tudata ily mélységesen átjár, az igazi megaláztatások csak enyhülést hozhatnak    zámomra.

1560   1938.2.3. Ma Szentáldozás után újra adott néhány útmutatást Jézus: ,,Elôször: -- ne harcolj egyedül a kísértés ellen! Nyílj meg azonnal lelkiatyád elôtt, s a kísértés mindjárt elveszti erejét. Másodszor: -- ilyen megpróbáltatások alatt maradj nyugodt. Éld át jelenlétemet, s kérd Anyám és a szentek segítségét. Harmadszor: -- légy biztos benne, hogy látlak és megvédelek. Negyedszer: -- ne félj se a lelki harcoktól, se a kísértésektôl, mert támogatni foglak a küzdelemben, csak akarj küzdeni. A gyôzelem mindig a te oldaladon lesz. Ötödször: -- tudd, ha bátor harcban küzdesz értem, nagy dicsôséget szerzel nevemnek, magadnak pedig érdemeket nyersz. A kísértés alkalmul szolgál bizonyítani a hozzám való hûséget.

1561   Most pedig megmondom, mi a legfontosabb részedre: a lelkiatyáddal szembeni korlátlan bizalom. Ha ezzel a kegyelemmel (138) nem az én utasításaim szerint élsz, elveszem tôled, egyedül maradsz, és minden ismert kínod újra visszatér. Nem tetszik nekem, ha nem használod ki az alkalmat, hogy lásd ôt, és beszélj vele. Tudd meg, nagy kegyelem az, ha lelki vezetôt adok egy léleknek. Sokan kérik ezt tôlem, de nem adom meg mindenkinek ezt a kegyelmet. Abban a pillanatban, hogy lelkiatyaként adtam ôt neked, új világossággal is megajándékoztam, hogy könnyen felismerje és megerôsítse lelkedet.''

1562   Jézusom! Egyetlen Irgalmazóm! Engedd, hogy elégedettséget láthassak arcodon a velem való kiengesztelôdés jeleként. Szívem nem bírja elviselni szomorúságodat. Ha meghosszabbítod ezt a pillanatot, szívem összeroppan a fájdalomtól. Látod, már most teljesen összezúzódtam.

1563   Ebben a pillanatban úgy láttam, mintha egy palotában lennék, Jézus kezét nyújtotta, maga mellé ültetett, s jóságosan így szólt: ,,Jegyesem, alázatod mindig tetszik nekem. A lélek legnagyobb nyomorúsága sem tart vissza engem, (139) hogy egyesüljek egy ilyen alázatos lélekkel, de a gôgöt nem bírom elviselni.''

Midôn magamhoz tértem, átgondoltam mindent, ami velem történt. Hálát adtam Istennek a nekem adott szeretetért és irgalomért.

1564   Jézusom! Rejts el engem, ahogyan Te is rejtve vagy a fehér ostya alakjában. Rejts el az emberek szeme elôl. Fôleg adományaidat rejtsd el, melyekkel oly gazdagon megajándékoztál. Engedd, hogy külsôleg ne látszódjék mindaz, amit lelkemben mûvelsz. Isteni Fôpap! Legyek kezedben egy fehér ostya, változtass át, de csak Te tudj átváltozásomról. Mindennap áldozati ostyaként felajánlom magam Neked, s könyörgök irgalomért a világ számára. Szeretnék egészen elenyészni Érted. Izzon elôtted oszthatatlan szeretetem mint csendesen égô áldozat, és szálljon fel illata a trónodig. Te vagy az urak Ura, de szereted a kicsiny, alázatos lelkeket.

1565   (140) Ahogy rövid idôre beléptem a kápolnába, így szólt hozzám az Úr: ,,Leányom, segíts nekem egy haldokló bûnös lelkét megmenteni! Imádkozd érte az irgalmasság rózsafüzérét, amit tanítottam neked.'' Amint elkezdtem az imát, megláttam a szörnyû kínok között haldokló lelket. Ôrangyala védelmezni akarta, de mintegy tehetetlen volt ennek a léleknek óriási nyomorúságával szemben. Egy sereg ördög várt már erre a lélekre. Mikor imádkoztam, megpillantottam Jézust olyan alakban, ahogy a képen ábrázolják. A szívébôl jövô sugarak körülfogták a beteget, és a sötét hatalmak pánikszerûen menekültek. A beteg békésen még egy utolsót sóhajtott. Ahogy magamhoz tértem, felfogtam, milyen fontos ez az ima a haldoklók mellett. Enyhíti Isten haragját.

1566   Midôn az Urat valamely cselekedetem miatt engeszteltem, mely egy idô múltán tökéletlennek bizonyult, Jézus ezekkel a szavakkal vígasztalt: ,,Leányom! Megdicsérlek tiszta szándékod miatt, (141) mellyel ezt a cselekedetet végezted. Szívemet örömmel töltötte el, hogy szeretetemre figyeltél. Hasznod is van ebbôl: a megaláztatás. Gyermekem, azt akarom, hogy a legkisebb cselekedetedet is mindig ilyen tiszta szándék vezesse.''

1567   Ebben a pillanatban, ahogy a tollat kezembe fogtam, felfohászkodtam a Szentlélekhez, s ezt mondtam: ,,Jézus, áldd meg ezt a tollat, hogy minden, amit leírok, Isten dicsôségét szolgálja!'' Erre ezt hallottam: ,,Igen, megáldom, már azért is, mert ez az írás a fônöknô és a lelkiatya iránti engedelmesség pecsétjét viseli magán. Már ez is dicsôségemet szolgálja. Sok lélek hasznára fog válni. Azt kívánom, hogy minden szabad percet használj fel, és írj jóságomról és irgalmasságomról. Az a te hivatalod, s egész életed feladata, hogy közöld a lelkekkel nagy irgalmamat, melyet irántuk érzek, és bátorítsd ôket: bízzanak kegyelmem mélységében.

1568   (142) Ó, Jézusom, hiszek szavaidban, és semmi kétség sincs már bennem. A fônöknôvel való beszélgetés során ô is mondta nekem, írjak többet irgalmadról. Ez a tanácsa a legpontosabban megegyezik a Te kívánságoddal. Ó, Jézusom! Most értem meg, ha Te egy lélektôl kívánsz valamit, megadod az elöljáróknak is a sugallatot, hogy engedélyt adjanak hozzá. Megtörténhet ugyan, hogy nem azonnal kapom meg az engedélyt, ilyenkor türelmünket teszed próbára...

1569

+ Ó, Jézus, örök szeretet, ki bezárkóztál az ostya színébe,

Elrejtetted itt Isteni Fenséged, tündöklô szépséged,

Azért, hogy lelkemnek adhasd magad egészen,

S hogy el ne riassza ôt fenséged.

Ó, Jézusom, örök szeretet, ki elrejtôztél a kenyérben,

Örök Világosság, a boldogság felfoghatatlan forrása,

Már itt a földön úgy akarsz velem lenni, mint az égben,

És átélem ezt, mikor isteni szereteted rám árad.

1570   (143) Ó, nagy Irgalmasság Istene, végtelen Jóság! Ma az egész emberiség nyomorúsága mélységébôl kiált Hozzád irgalomért. Ó, Isten, az emberiség ínsége erôteljes hangján hív Téged. Ó, irgalmas Isten, ne vesd meg e föld számkivetettjeinek imáját. Ó, Uram, felfoghatatlan Jóság, aki ismered nyomorúságunkat. Saját erônkbôl nem tudunk Hozzád emelkedni. Ezért kérünk Téged, jöjj elénk kegyelmeddel, és sokszorozd meg részünkre irgalmadat, hogy szent akaratodat egész életünkben és halálunk óráján hûségesen teljesíthessük. Irgalmad hatalma védjen meg az ellenség támadásaitól, hogy gyermeki szívvel hûségesen várjuk eljöveteledet. Ezt a napot egyedül Te ismered. Várunk rá, hogy mindent elnyerünk, amit Jézus -- nyomorúságunk ellenére -- megígért. Jézus a reményünk. Irgalmas Szívén mint nyitott kapun keresztül lépünk be a mennyországba.

1571   (144) Megjegyzem, hogy zárdába lépésem óta azzal a szemrehányással illetnek, hogy szent vagyok. De ez a megjegyzés mindig gúnyosan hangzik el. Eleinte igen fájt, de késôbb, ahogy érettebb lettem, nem törôdtem már vele. Midôn azonban egy napon egy másik személy lett megsértve ,,szentségem'' miatt, ez már igen fájt. Elkezdtem panaszkodni az Úrnak. Az Úr így válaszolt: ,,Szomorkodsz emiatt? Hiszen az vagy. Nemsokára magam fogom ezt benned feltárni, s a többiek ugyanezt a szent jelzôt mondják majd, de most már szeretettel.

1572   Emlékeztetlek arra, leányom, hogy valahányszor hallod, hogy hármat üt az óra, merülj el teljesen irgalmasságomban, dicsôítsd és magasztald; hívd le az egész világra hatalmát, fôleg a szegény bûnösökre, mert az irgalom ebben az órában nyílt meg teljesen a lelkek számára. (145) Ebben az órában kéréseddel mindent elnyersz[*] magad és mások számára. Ebben az órában lépett a kegyelem az egész világba: az irgalom legyôzte az igazságosságot. Igyekezz ebben az órában elvégezni a keresztutat, amennyiben kötelességeid lehetôvé teszik ezt. Ha ez nem lehetséges, kis idôre térj be a kápolnába, tiszteld irgalommal teli Szívemet a Legméltóságosabb Oltáriszentségben. Ha ez sem lehetséges, merülj el imában -- ha röviden is -- azon a helyen, ahol éppen vagy. Irgalmam tiszteletét kívánom minden teremtménytôl, de legelôször is tôled, mert ezt a titkot legteljesebben veled értettem meg.''

1573   + Ó, Istenem! Mily nagy vágyódás fogott el ma Utánad! Szívemet már semmi sem tudja betölteni. Ez a föld már nem adhat nekem semmit. Jézusom, oly erôsen érzem a számkivetést, oly régen vagyok már itt. Ó, halál! Isten követe! Mikor hozod el már a vágyott pillanatot, amikor örökre egyesülhetek Istenemmel?

1574   (146) Ó, Jézusom! Számkivetésem utolsó napjai legyenek teljesen legszentebb akaratod szerint. Egyesítem szenvedéseimet, keserûségeimet, magát a halálomat szent szenvedéseiddel, s felajánlom magamat az egész világért. Könyörgök Isten irgalmának gazdag kegyelméért, a lelkekért, fôleg azokért, akik házainkban élnek. Erôs bizalommal egészen szent akaratodra bízom magam, hiszen csupa irgalom vagy. Utolsó óráimban irgalmad lesz mindenem, ahogy magad megígérted ezt...

1575   + Légy üdvözölve, örök Szeretet! Édes Jézus! Szívemben akartál lakni. Üdvözöllek, dicséretre méltó Istenség, ki lealacsonyodtál hozzám, és szeretettel jöttél szívembe a kicsinyke kenyérdarabban. Üdvözöllek, Jézus, az emberiség soha el nem hervadó Virága! Lelkemnek egyedül csak te számítasz. Szereteted tisztább, mint a liliom, s a Veled való érintkezés kedvesebb nekem a jácint illatánál. Barátságod gyengédebb (147) a rózsa illatánál, de erôsebb a halálnál. Ó, Jézus! Felfoghatatlan szépség! Legjobban a tiszta lelkekkel érted meg magad, mert csak ôk képesek hôsiességre és áldozatra. Ó, Jézus édes, rózsapiros Vére! Nemesítsd meg véremet, változtass át, hogy Tied lehessek, és tetszésedre szolgáljak!

1576   -- ,,Tudd meg, leányom, hogy közöttem és közötted egy feneketlen mélység tátong, mely elválasztja a Teremtôt a teremtménytôl, de ezt a mélységet áthidalja irgalmasságom. Nem azért emeltelek fel magamhoz, mert szükségem van rád, kizárólag irgalmamból ajándékozlak meg az egyesülés kegyelmével.

1577   -- Mondd meg a lelkeknek, ne emeljenek gátat saját szívükben irgalmasságom elé, mellyel hatni akarok rájuk. Irgalmam minden szívben mûködik, amely ajtót nyit neki. Amint a bûnösöknek, úgy az igazaknak is szükségük (148) van irgalmamra. A megtérés és kitartás egyaránt irgalmam kegyelme bennük.

1578   -- Akik a tökéletességre törekszenek, azok irgalmamat különösen dicsérjék, mert a kegyelmek özöne, amit rájuk árasztok, irgalmamból fakad. Kívánom, hogy ezek a lelkek irgalmamhoz való határtalan bizalommal tûnjenek ki. Magam foglalkozom az ilyen lelkek szentté válásával. Mindennel ellátom ôket, ami szükséges szentségük eléréséhez. Irgalmamból egyetlen edénnyel meríthetnek kegyelmeket -- ez a bizalom. Minél jobban bízik egy lélek, annál több kegyelmet nyer. Nagy vigaszt nyújtanak nekem azok a lelkek, akik határtalanul bíznak, mert ezekre kiöntöm minden kegyelmi kincsemet. Örülök annak, hogy sokat kívánnak, mert az én kívánságom is az, hogy sokat adjak, mégpedig nagyon sokat. Ezzel szemben elszomorít, ha a lélek keveset kér, s a szíve beszûkül.''

1579   (149) + Legjobban akkor szenvedek, ha képmutatással találkozom. Teremtôm, most értelek meg, hogy a farizeusok képmutatását szigorúan megróttad. Szívélyesebben beszélsz a megrögzött bûnösökkel, ha azok bûnbánó szívvel közelednek Hozzád.

1580   Jézusom, most látom, hogy életem minden szakaszában Veled együtt haladtam. Gyermekkoromban, ifjúságomban, a hivatás útján, az apostolkodásban, a Táboron az Olajfák hegyén. Most a Kálvárián vagyok Veled együtt. Szívesen hagytam magam keresztre feszíteni, s lám már a kereszten is vagyok. Még egy kicsit itt járok-kelek, de már a keresztre vagyok szegezve, s egyértelmûen érzem, hogy a Te keresztedbôl kapom az erôt. Te vagy nagy szenvedéseimben a kitartás. A kísértés szava azonban minduntalan megszólal: ,,Szállj le a keresztrôl!'' Isten ereje megerôsít, bár elhagyatottság, sötétség, különbözô szenvedések ostorozzák a szívemet. Isten titokzatos kegyelme megerôsít. Ki akarom inni utolsó cseppig a kelyhet. (150) Erôsen bízom, hogy kegyelmed, miként az Olajfák hegyén erôt adott, a Kálvária-hegyén is támogatni fog.

1581   Jézusom, Mesterem! A kereszten egyesítem kívánságomat a Te kívánságoddal. Teljesíteni akarom szent óhajodat. Kívánom a lelkek megtérését, hogy irgalmad megdicsôíttessék. Kívánok az Egyháznak mielôbbi dicsôséget, s hogy tiszteljék az egész világon Irgalmasságod ünnepét. Kívánom a papok szentségét, Kongregációnknak egy szentet,[382] s hogy nagy buzgóság uralkodjék Kongregációnkban Isten dicsôségére és a lelkek megmentésére. Kívánom, hogy házainkban egy lélek se bántsa meg Istent, s mindenki tartson ki a jóban. Kívánom a szüleim és egész családom részére Isten áldását. Lelki vezetômnek adjon Isten különös világosságot és felismerô képességet, fôleg P. Andrasznak,[383] és Sopocko atyának.[384] Különleges áldást (151) kérek elöljáróimnak,[385] akiknek alá vagyok rendelve, fôleg az általános fônöknônek, Irena anyának,[386] és Józefa újoncmesternônek.[387]

1582   Ó, Jézusom! Átfogom az egész világot, és irgalmasságot kérek részére. Ha azt mondod, Uram, hogy elég, mert szent akaratod már teljesedett bennem, akkor Veled egyesülve lelkemet végtelen irgalmadba vetett bizalommal a mennyei Atya kezeibe ajánlom. Irgalmad elsô dicsôítô énekét trónod zsámolyánál akarom énekelni. Téged sem akarlak elfeledni, szegény föld, bár érzem, hogy teljesen elmerülök Istenben, a boldogság tengerében. Ez azonban nem fog megakadályozni, hogy visszajöjjek a földre a lelkekbe bátorságot önteni, s bizalomra hangolni ôket Isten irgalma iránt. Istenbe olvadásom határtalan lehetôségeket ad majd nekem.

1583   Mikor ezt írom, hallom a sátán fogcsikorgatását, aki nem bírja elviselni Isten irgalmát. Szobámban ide-oda dobálja a tárgyakat. Isten oly nagy erejét érzem magamban, hogy nem érdekel megváltásunk ellenségének dühe sem (152) -- nyugodtan írok tovább.

1584   Ó, felfoghatatlan isteni Jóság! Véded minden léptünket. Szüntelenül magasztaljuk irgalmadat, mert nem az angyalokkal léptél testvéri közösségre, hanem az emberekkel. Minden bizalmunk Benned van, elsôszülött Bátyánk, Jézus Krisztus, igaz Isten és igaz Ember. Szívem remeg az örömtôl, midôn látom, milyen jó hozzánk, nyomorult bûnösökhöz az Isten. Szeretete bizonyítékául felfoghatatlan ajándékot adott nekünk: -- saját magát szent Fia személyében. A szeretetnek ezt a titkát nem merítjük ki az örökkévalóságban sem. Ó, emberiség, miért csak oly ritkán gondolsz arra, hogy Isten valóban köztünk van! Ó, Isten Báránya! Nem is tudom, mit csodáljak Benned legjobban? Szelídségedet és rejtôzködésedet? Az emberekért való önfeláldozásodat? Vagy irgalmad örök csodáját, amely a lelkeket megváltoztatja, hogy (153) felemelhesd ôket az örök életre? Bár el vagy rejtve, de hatalmad ereje többnek mutatkozik, mint az ember teremtésében, bár irgalmad mindenhatósága mûködik közre lelkünk megmentésében, de csendesen és rejtve.

1585   A Szûzanya jelenése. Nagy fényességben pillantottam meg Isten Anyját. Fehér ruhában volt, telehintve aranycsillagocskákkal. A ruha ujjait háromszög alakban arany szegélyezte. Égszínkék köpenyt viselt, ami könnyedén borította vállait. Fején könnyû, áttetszô fátyol. Haja kibontva, szépen elrendezve. Aranykorona volt a fején, a csúcsain keresztekkel. Bal karján tartotta a kis Jézust. Így még sohasem láttam a Szûzanyát. Jóságosan nézett rám, s ezt mondta: ,,Én vagyok a papok anyja.'' Leengedte karjáról a kis Jézust a földre, égre emelte jobb kezét és így szólt: ,,Ó, Isten, áldd meg Lengyelországot, áldd meg a papokat!'' Aztán azt mondta nekem: ,,Mondd el a papoknak, amit láttál!'' (154) Elhatároztam, hogy az adódó legelsô alkalommal elmondom ezt az atyának,[388] bár magam nem értettem meg ezt a jelenést.

1586   Ó, Jézusom, Te látod, milyen hálás vagyok Sopocko atyának, aki mûvedet oly széles körben elterjesztette. Ez az alázatos lélek minden vihart kiállt, a támadások nem bátortalanították el, hûen követte Isten rendeléseit.

1587   + Amikor egy napon egy nagyon hanyag nôvér vette át a betegápolást, bizony ugyancsak rákényszerültem az önmegtagadásra. Egy nap elhatároztam, hogy megmondom ezt az elöljáróimnak, de meghallottam lelkemben a hangot: ,,Viseld türelemmel, majd más hívja fel a figyelmet erre a dologra!'' A nôvér még egy hónapig gyakorolta a betegápolást. Midôn egy kis idôre kimehettem az ebédlôbe és a rekreációra, hallottam újra a figyelmeztetést: (155) ,,Más nôvérek most fogják felvetni ennek a nôvérnek a hanyagságát, de te hallgass, ez alkalommal se szólj egy szót se.'' Heves vita indult a nôvér felôl, de ô semmit sem tudott felhozni mentségére. A többiek valamennyien azt mondták: ,,Önnek meg kell javulnia, nôvér, s jobban kell ellátnia a betegeket!'' Láttam ebbôl, hogy Jézus nem mindig akarja, hogy mi mondjuk ki a véleményünket. Megvannak a maga útjai, s tudja, mikor van az ideje, hogy szóljunk.

1588   Ma ezeket a szavakat hallottam: ,,Az Ószövetségi népemhez prófétákat küldtem villámokkal, mennydörgésekkel. Ma téged küldelek az egész emberiséghez Irgalmasságom üzenetével. Nem büntetni akarom a sérült emberiséget, inkább meg akarom gyógyítani, és irgalmas szívemre szorítani. A büntetést csak akkor alkalmazom, ha ôk maguk kényszerítenek erre. Nem szívesen nyúlok az igazságszolgáltatás kardjához. Az igazság napja elôtt az irgalmasság napját küldöm.'' Így válaszoltam: ,,Ó, Jézusom! Te magad szólj az emberekhez, az én szavaim oly jelentéktelenek!''

 +

(156)	JMJ

A lélek várakozása az Úr jövetelére

1589

Nem tudom, ó, Uram, mely órában érkezel,

Ezért hát állandóan éberen figyellek,

Én, a választott jegyesed,

Mert tudom, szereted, ha váratlan az érkezésed,

Ám a tiszta szív, Uram, messzirôl megérez Téged.

Csendben várok Rád, Uram,

Szívemben olthatatlan vágytól égve,

Érzem, szeretetem Irántad mint lángol,

Mint lobogó lángnyelv életem végén feltör majd az égbe,

Amikor majd teljesül minden kívánságom.

Jöjj hát -- ó, édes Uram,

Vedd magadhoz sóvárgó szívemet,

Fel, az egek magas honába,

Hol vár a Te örök életed.

Mert a földi élet örökös haldoklás,

Szívem érzi, az ég magának teremtett,

A földi völgyben itt ezért nem leli honát,

Mert otthonom az ég. Rendületlenül hiszem ezt.


6. füzet -- 1590--1700
Napló -- 6. füzet	1590--1700
A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett

Boldog
FAUSZTINA
nôvér
(Faustyna Kowalska)
Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának tagja

NAPLÓ
6. füzet

Az Úr Irgalmát fogom dicsérni

 +

(1)	 JMJ

1590

Dicsôítsd lelkem, Isten felfoghatatlan irgalmát!

Mindent az Ô dicsôségére.

Krakkó, 1938.2.10

+ Hatodik füzet

A Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett Fausztina nôvér

az Irgalmas Szûzanya Nôvéreinek Kongregációjából

1591

Szívem vágyódva vonzódik elrejtôzött Istenéhez,

Ki éjjel-nappal velünk lakozik

A fehér ostya színében --

Irányítja a világot, és a lelkekkel érintkezik.

Szívem oda vonzódik, hol az én Uram rejtôzik,

Ahol az Ô végtelen, kifosztott szeretete rejlik,

Szeretetem érzi, hogy itt fakad az élô víz,

Itt van az én élô Istenem, bár még fátyol rejti.

1592   (2) 1938.2.10. A szemlélôdés alatt az Úr megismertette velem az ég és a szentek örömét, amit érkezésünk jelent nekik. Szeretik Istent, szeretetük egyedüli tárgyát, de minket is szívbôl, gyengéden szeretnek. Isten arcáról sugárzik mindenkire az öröm, mert színrôl színre láthatjuk Ôt. Ez az arc oly édes, hogy a lélek minduntalan elragadtatásba esik láttára.

1593   Maga az Úr késztet arra, hogy imákat és himnuszokat írjak irgalmáról. Ezek a dicsôítések szinte maguktól tódulnak ajkamra. Megfigyeltem, hogy maguktól lepik el tudatomat az Istent dicsôítô szavak, s el is határoztam, hogy amennyire erôm engedi, papírra vetem ôket. Érzem Isten késztetését.

1594   Rövid idôre meglátogatott egy nôvér. Miután az engedelmességrôl beszélgettünk, azt mondta: ,,Ah, most értettem csak meg a szentek (3) viselkedését. Köszönöm, nôvér. Lelkemben nagy világosság gyúlt, sokat tanultam most.''

1595   Ó, Jézusom, ez a Te mûved. Te szóltál ehhez a nôvérhez. Éppen akkor jött be hozzám, amikor teljesen elmerültem Istenben, illetve abban a percben, amikor ebbôl az elmélyülésbôl éppen magamhoz tértem. Ó, Jézus, tudom, csak akkor lehet az ember hasznos, ha igyekszik a legszorosabb kapcsolatba kerülni Veled, örök Szeretet. Az Istennel egyesült lélek egyetlen szava több jót fakaszt a lelkekben, mint egy tökéletlen lélek ékesszóló értekezése, illetve prédikációja.

1596   + Láttam Andrasz atya csodálkozását viselkedésemen, de mindent Isten dicsôségére! Ó, Uram, nagy a Te kegyelmed, amely lelkünket a magasságokba emeli! Nagy hálával tartozom Istennek, hogy ilyen tisztán látó papot adott nekem. Hiszen hagyhattál volna bizonytalanságban és tépelôdések között, de jóságod (4) segítségemre sietett. Jézusom! Képtelen vagyok jóságodat felsorolni...

1597   ,,Leányom, a harc halálodig fog tartani. Utolsó lélegzetvételedkor szûnik meg. Csendességgel fogsz gyôzni.''

1598   1938.2.13. Láttam, milyen kedvetlenül ment az Úr Jézus némely lélekhez a Szentáldozásban. Megismételte e szavakat: ,,Úgy megyek be némely szívbe, mint új kínszenvedésemre.''

1599   A szent óra alatt, melyet igyekeztem megtartani, megpillantottam a szenvedô Jézust. Így szólt hozzám: ,,Leányom, ne fordíts oly nagy figyelmet a kegyelmet hordozó edényre, hanem csak magára a kegyelemre, amit én adok neked. Az edény ugyanis nem mindig fog tetszeni, így a kegyelem is veszélybe kerülhet. Meg akarlak védeni ettôl, és azt kívánom, sohase nézd az edényt, amiben neked a kegyelmet kínálom, hanem lelked minden figyelmét (5) arra fordítsd, hogy kegyelmemnek a lehetô legjobban megfelelj!''

1600   + Jézusom, ha Te magad nem csillapítod lelkem vágyódását, senki sem bírja azt megvigasztalni, sem csillapítani. Minden közeledésedre lelkemben a szeretetnek új fellángolása bontakozik ki, de új haldoklás is. Lelkem ugyanis a Te rendkívüli közeledésed ellenére is még csak távolból szeret Téged, s belehal szeretetének elragadtatásába, mert ez még nem az örök és teljes egyesülés, még ha oly gyakran és nyíltan érintkezel is velem. De ezáltal megnyitod bennem a szeretet mélységét, s felkelted szívemben és lelkemben mérhetetlen vágyódásomat Utánad, ó, Istenem! Ez az Isten utáni végtelen, mély vágyódás itt a földön sohasem elégülhet ki.

1601   Isten tudatta velem, hogy mennyire kívánja a kiválasztott lelkek tökéletességét.

,,A választott lelkek fények a kezemben, akiket a világ sötétjébe dobok, s így megvilágosítom a földet. Ahogyan a csillagok megvilágítják az éjszakát, úgy világítják meg a választott lelkek is (6) a földet. Minél tökéletesebbek ezek a lelkek, annál nagyobb az egész világot elárasztó fényük, amit kisugároznak. Ismeretlenek lehetnek, rejtve a közel állók elôtt, mégis a legtávolabbi országokban is visszatükrözôdik szentségük a lelkekben.''

1602   Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, ha a szentgyónáshoz, irgalmam forrásához járulsz, mindig lelkedbe folyik a szívembôl fakadó vér és víz, és megnemesíti lelkedet. Minden alkalommal, ha a szentgyónáshoz közeledsz, merülj el nagy bizalommal irgalmamban, hogy kegyelmeim árját áraszthassam lelkedbe. Amikor a szentgyónáshoz közeledsz, tudd, hogy én magam várok rád a gyóntatószékben. Csak elrejtôzöm a pap alakjában, de magam hatok a lelkekre. Itt találkozik a lélek nyomorúsága Isten irgalmával. Mondd meg a lelkeknek, hogy az irgalomnak (7) ebbôl a forrásából csak a bizalom edényével meríthetnek. Ha nagy lesz a bizalmuk, az én nagylelkûségem is határtalan lesz. Kegyelmem bôsége az alázatos lelkeket árasztja el. A gôgösek szegények és nyomorultak maradnak, mert kegyelmeim elkerülik ôket, s az alázatosaknak jutnak.''

1603   1938.2.14. Az imádás alatt meghallottam e szavakat: ,,Imádkozz az egyik növendéketekért, akinek nagy szüksége van kegyelmemre.'' Imádkoztam N. lelkéért, akinek felismertem állapotát, s Isten irgalma áthatotta ezt a lelket.

1604   Az imádás alatt, ahogy ismételten a Szent Istent imádkoztam, lelkemet Isten élô jelenléte töltötte el, s lélekben elragadtattam az Isteni Felség elé. Láttam az angyalokat és az Úr szentjeit, amint Istent dicsérik. Isten dicsôítése oly nagy, hogy meg sem próbálom leírni, mert nem lennék rá képes -- nehogy azt higgyék a lelkek, hogy az minden, (8) amit leírtam. Most értelek meg, Szent Pál, hogy nem akartad leírni az eget,[389] csak annyit mondtál: szem nem látta, fül nem hallotta, sem az emberi szívek nem tapasztalhatták, amit Isten az ôt szeretôk részére készített.[390] -- Így van ez, és minden, ami Istentôl ered, Hozzá tér vissza, s tökéletes dicsôségét szolgálja. Most, ahogy rápillantok az én istendicséretemre, látom, milyen nyomorúságos. A tökéletes égi dicsôítéshez képest apró kis csepp mindössze. Ó, milyen jó vagy, Istenem, hogy elfogadod az én dicsôítésemet is, és kegyesen felém fordítod az arcod, s tudomásomra hozod: imánk kedves elôtted.

1605   ,,Írd le jóságomról mindazt, ami eszedbe jut!'' -- Azt válaszoltam: ,,Uram, mi lesz, ha túl sokat írok?'' S azt felelte az Úr: ,,Leányom, ha az összes angyali és emberi nyelven együtt szólalnál is meg, akkor se mondanál túl sokat, hanem akkor is csak egészen kis részét (9) dicsôítenéd jóságomnak -- kifürkészhetetlen irgalmamnak.''

Ó, Jézusom, Te magad adj szavakat ajkamra, hogy méltón dicsérhesselek Téged!

,,Leányom, légy nyugodt, tedd, amit kérek tôled. Gondolataid egyesültek az enyéimmel, így csak írd le, ami eszedbe jut. Te vagy irgalmasságom titkárnôje, erre a tisztségre jelöltelek ki a jelen és az eljövendô életben. Ezt akarom minden nehézség ellenére, amelyet eléd gördítenek. Tudd meg, hogy tetszésem nem változik.''

Ebben a pillanatban nagy alázatba merültem Isten felsége elôtt. Ám minél alázatosabb lettem, annál jobban átjárt Isten jelenléte...

1606   Ó, Jézus, egyetlen vigaszom! Milyen szörnyû is a számkivetés! Milyen borzasztó vadonon kell átvergôdnöm. Lelkem különféle nehézségek sûrûjén tör át. Ha Te magad nem segítenél nekem, Uram, szó sem lehetne elôrejutásomról.

1607   (10) 1938.2.16. Midôn imádkoztam egy illetô pap szándékára Jézus élô Szívéhez, melyet az Oltáriszentség rejt, Jézus egyszer csak kinyilvánította jóságát, s ezt mondta: ,,Nem fogom erején felül igénybe venni!''

1608   + Midôn értesültem egy személy szenvedéseirôl és nehézségeirôl, melyeket átélt Isten e mûvének kapcsán, Szentáldozáskor megkértem Jézust, adja tudtomra, nem én vagyok-e ezeknek a szenvedéseknek az oka? -- ,,Legédesebb Jézusom, végtelen jóságodra és irgalmadra kérlek, tudasd velem, van-e valami, ami nincs tetszésedre ebben az ügyben, vagy terhel-e engem valami mulasztás? Ha igen, kérlek töltsd el érkezésedkor szívemet nyugtalansággal, s éreztesd velem elégedetlenségedet. Ha pedig ártatlan lennék, erôsítsd meg a békémet.'' Mikor magamhoz vettem az Urat, mély béke töltötte el lelkem. Az Úr tudatta velem, hogy a mûnek sok próbát kell kiállnia, de ettôl (11) nem kevésbé kedves Isten elôtt. Nagyon megörültem ennek, de megkettôztem imáimat, hogy a mû épségben kerüljön ki a megpróbáltatások tüzébôl.

1609   Jézusom! Milyen jó a kereszten lenni, de Veled együtt! Veled, Szerelmem, lelkem folyton keresztre van feszítve, s keserûség járja át. Ecet és epe van az ajkamon, de jó, hogy így van, hiszen a Te Isteni Szívedet egész életedben keserûség járta át, s a szeretetedért csak hálátlanságot kaptál. Annyira átjárt a fájdalom, hogy ajkaid keserves panaszra nyíltak, s kerested azt, aki megvigasztalhatna, de nem találtad meg.[391]

1610   + Mikor egy lélek részére, aki egyedül küzd sok nehézséggel, kértem az Urat, tekintsen rá kegyesen, az Úr tudtomra adta, hogy mindenki olyan, mint lába alatt a porszemek. -- ,,Ne aggódjál! Látod, ezek önmaguktól semmire se mennek, s ha én mégis engedélyezem, hogy látszólag gyôzedelmet arassanak, azt kikutathatatlan (12) végzéseim miatt teszem.'' Ahogy láttam, mennyire az Úrtól függ minden, nagy nyugalom töltött el.

1611   + Midôn a káplán az Úr Jézussal együtt jön hozzám, idônként rendkívül eleven Isten-jelenlét fog el, és felismerteti velem az Úr nagy szentségét. Ilyenkor még a legkisebb porszemet is meglátom lelkemben, s minden Szentáldozás elôtt meg szeretném tisztítani a lelkemet. Megkérdeztem gyóntatómat, s azt válaszolta, hogy nem szükséges minden Szentáldozás elôtt gyónni. Ezeket a csekélységeket eltörli a Szentáldozás. S ez csak kísértés, hogy a Szentáldozás alatt a gyónásra gondoljak. Nem tártam fel jobban lelkiállapotomat, mert ô nem a lelkiatyám volt, csak a gyóntatóm.[392] A felismerés semmi idômet nem rabolja el, gyorsabb, mint egy villám, felkelti szeretetemet, és önismeretet hagy maga után...

1612   (13) + 1938.2.20. Ma ezt a feleletet kaptam az Úrtól: -- ,,Szenvedéseidre a bûnösök megmentése miatt szükségem van.''

Ó, Jézusom, tégy velem, amit akarsz. Nem volt bátorságom nagyobb szenvedést kérni Jézustól, mert az utolsó éjszakán annyira szenvedtem, hogy egy cseppel sem tudtam volna többet elviselni azonfelül, amit maga az Úr Jézus adott.

1613   Majdnem egész éjjel olyan erôs fájdalmaim voltak, hogy úgy éreztem, mintha bensô részeim szétszakadtak volna bennem. A bevett gyógyszereket kihánytam, s mikor elôrehajoltam, elvesztettem az eszméletemet, s úgy maradtam egy ideig fejemmel a (14) padlóra támaszkodva. Midôn magamhoz tértem, azt láttam, hogy egész testem az arcomat és fejemet nyomta, s a hányadékban fekszem. Azt hittem, ez már a vég. A drága fônöknô és Tarzycja nôvér[393] segített rajtam, ahogy tudott. Jézus szenvedést kívánt, s nem a halálomat. Ó, Jézusom, tégy velem, amit akarsz. Csak adj erôt szenvedni. Ha hatalmad támogat, mindent kibírok. Ó, lelkek, hogy szeretlek titeket!

1614   Ma bejött hozzám az egyik nôvér,[394] s azt mondja: ,,Nôvér, különös módon úgy érzem, mintha valami azt súgná, hogy el kell jönnöm önhöz, és különféle ügyeimbe be kell avatnom, mielôtt még meghal. Érzem, hogy Ön ezeket el tudja intézni, és ki tudja esdeni az Úr Jézusnál. Valami folyton azt mondja nekem, hogy ön ki tudja esdeni ezeket a dolgokat.'' Én is ôszintén válaszoltam neki: ,,Így van, érzem a lelkemben, (15) hogy halálom után többet tudok kiesdeni Istennél, mint most. Gondolni fogok önre az Úr trónja elôtt.''

1615   Midôn beléptem a szomszéd hálóba, hogy ott meglátogassam a beteg nôvéreket, egyik nôvér ezt mondta: ,,Nôvér, nem fogok félni magától, ha meghal. Jöjjön el hozzám halála után, mert el akarom árulni lelkemnek egy titkát, hogy intézze el Jézusnál. Tudom, hogy ki tudja esdeni ezt az Úrnál.'' -- Mivel nyilvánosság elôtt mondta, így válaszoltam: ,,Az Úr Jézus igen diszkrét, a Közte s a lélek közt fennálló titkot sohasem lehet elárulni senkinek.''

1616   + Uram, köszönöm, hogy a kiüresítés révén teszel magadhoz hasonlóvá. Látom, hogy töredezni kezd földi hüvelyem. Örülök ennek, (16) mert hamarosan Atyám házában leszek.

1617   1938.2.27. Ma gyónni voltam A. atyánál.[395] Úgy tettem, ahogy Jézus kívánta. A szentgyónás után világosság árasztotta el a lelkemet. Majd meghallottam a hangot: ,,Mivel gyermek vagy, a szívemben maradsz. Egyszerûséged kedvesebb nekem, mint az önmegtagadás.''

1618   Andrasz atya szavai: ,,Élj jobban a hitben! Imádkozz, hogy Isten irgalmának ismerete jobban elterjedjen, s ez a mû jó kezekbe kerüljön, amelyek jól irányítják. Te törekedj itt jó szerzetesi életre, bár úgy is lehet, ahogyan most van, de te csak iparkodj, hogy jó apáca légy itt. Ha Isten erejének vonzását érzed, s felismered, hogy ez az Úr, akkor csak menj utána. Az imára elôírt idôt használd fel egészen az imára, és csak azután készíts jegyzeteket.''

1619   (17) + A karnevál utolsó két napja. Testi szenvedéseim erôsödtek. Szorosabban egyesültem a szenvedô Üdvözítôvel. Kértem irgalmát a gonoszságban tomboló világra. Egész nap éreztem a töviskorona fájdalmát. Midôn lefeküdtem, nem tudtam fejemet a párnára hajtani. Tíz óra tájban megszûntek fájdalmaim, s elaludtam. Másnap azonban erôs kimerültséget éreztem.

1620   + Jézus, Szent Ostya! Ha Te magad nem támogatnál, nem tudnék kitartani a kereszten, nem bírnék elviselni ennyi fájdalmat. De kegyelmed ereje fenntart egy magasabb síkon, és szenvedéseimet érdemszerzôvé teszi. Te adsz erôt, hogy mindig elôrehaladjak, és erôszakkal hódítsam meg az eget; szívem pedig szeretetet érezzen azok iránt, akik kellemetlenséget okoznak nekem, s akik megvetésüket éreztetik velem. Kegyelmeddel minden lehetséges!

1621   (18) 1938.3.1. Egynapos lelkigyakorlat

Az elmélkedés alatt rájöttem, hogy Jézus Szívében a lehetséges legmélyebbre el kell rejtôznöm. Fájdalmas szenvedéseit kell szemlélnem, s el kell mélyülnöm Isteni Szívének érzéseibe, amely telve van irgalommal a bûnösök iránt. Hogy kikönyörögjem ezek részére az irgalmat, minden pillanatban önmegtagadást fogok gyakorolni, Isten akarata szerint élve.

1622   Ebben az egész böjtidôben ostya vagyok kezedben, Jézus. Használj fel engem, hogy eljuss a bûnösökhöz. Kívánj tôlem, amit csak óhajtasz, semmiféle áldozat nem tûnik elôttem nagynak, ha a lelkekért van.

1623   + Az egész hónapban minden szentmisét és Szentáldozást P. Andrasz szándékaira ajánlok fel, hogy Isten még jobban megismertesse vele szeretetét és irgalmát.

1624   Ebben a hónapban azt a három erényt akarom gyakorolni, amelyeket a Szûzanya ajánlott: az alázatosságot, (19) a tisztaságot és az istenszeretetet. Mélyen Isten akaratára hagyatkozva elfogadok mindent, amit rám küld.

1625   1938.3.2. A szent Nagyböjtöt úgy kezdtem el, ahogy Jézus kívánta. Teljesen elfogadtam szent akaratát; amit rám mér, azt szeretettel veszem. Nagy önmegtagadásokat nem végezhetek, mert nagyon gyenge vagyok. A hosszú betegség teljesen felemésztette erôimet. A szenvedésekkel kapcsolódom Jézushoz. Ha fájdalmas szenvedéseirôl elmélkedem, csökkennek saját testi szenvedéseim.

1626   Az Úr azt mondta nekem: ,,Az egész Böjt idejére elviszlek iskolámba. Meg akarlak tanítani szenvedni.'' -- Azt válaszoltam: ,,Veled, Uram, mindenre kész vagyok!'' S meghallottam hangját: ,,Ihatsz abból a kehelybôl, amelybôl én iszom. Ezt a kizárólagos megtiszteltetést kapod ma tôlem.''

1627   (20) Ma egész testemben megéreztem Jézus szenvedéseit, s az Úr megláttatta velem bizonyos lelkek megtérését.

1628   A szentmise alatt megláttam a keresztre feszített Jézust. -- Azt mondta nekem: ,,Tanítványom! Nagy szeretettel légy azok iránt, akik néked szenvedést okoznak. Tégy jót azokkal, akik gyûlölnek téged.'' -- Azt válaszoltam: ,,Ó, Mesterem! Hiszen Te tudod, hogy nem érzek irántuk szeretetet, s ez aggodalommal tölt el.'' -- Jézus azt mondta erre: ,,Az érzéseid nem mindig tôled függenek, hogy mégis szeretsz, arról ismered fel, ha a megtapasztalt kellemetlenségek és viszontagságok mellett megôrzöd lelked békéjét, s imádkozol azokért, akiktôl elszenvedted a fájdalmakat, s jót kívánsz nekik.'' Midôn visszatértem[396] [...]

 +

1629   (21)	JMJ

Ostya vagyok kezedben,

Jézusom, Uram és Teremtôm,

Szépség és báj nélküli, csendes, elrejtett,

Mert lelkem egész szépsége bensô.

Ostya vagyok kezedben, ó, Isteni Fôpap,

Tégy velem, amit jónak lát szent tetszésed,

Egészen akaratodra hagyatkozom, Uram,

Ez lelkem minden gyönyöre és ékessége.

Fehér ostya vagyok kezedben, ó, Istenem,

Változtass magaddá engem, kérlek,

Legyek elrejtve Benned teljesen,

Irgalmas szívedbe zárva, mint az égben.

Ostyaként pihenek kezedben, ó, örök Fôpap,

Testemnek leple az emberek elôl rejtsen el engem,

Szeretetem és odaadásomat csak a Te szemed lássa,

Mert szívem örökre egyesült a Te Isteni Szíveddel.

Kezedben, ó, Isteni Közvetítô, mint áldozati ostya pihenek,

Oltárodon egészen elégô áldozatként égek,

(22) A szenvedés megôrölt, összezúzott, mint egy búzaszemet,

Váljon mindez a Te dicsôségedre, s a lelkek üdvére.

Ostya vagyok, mely Szíved tabernákulumában pihen,

Az élet útját szeretetedbe merülve járom,

Nem rettenti meg semmi az én szívem,

Erôm, védelmem, oltalmam -- egyedül Tôled várom.

Ostya vagyok én, s a Te Szíved az oltárom,

Hogy örökre a szeretet tüzében égjek,

Irgalmad emelt fel ily magasra -- jól látom,

Ezért minden kegyelmed szolgálja bennem a Te dicsôséged.

Ostya vagyok, ó, Bíránk és Megváltónk, kezedben,

Életem utolsó órájában, percében --

Hogy célba érjek, segítsen kegyelmed ereje,

Könyörületességedet dicsôíthessem, mint irgalmad edénye.

1630   Jézusom, erôsítsd lelkemet, hogy az ellenség semmiben ne nyerjen ellenem. Nélküled csak gyengeség vagyok. Mi vagyok a Te kegyelmed nélkül? Csak (23) saját nyomorúságom mélysége. A nyomor csak saját tulajdonom.

1631   Ó, Irgalom Sebe, Jézus Szíve, rejts el mélyedbe, mint saját véred egy cseppjét, és soha ki ne engedj onnan. Zárj be mélységedbe, s Te magad taníts meg, hogy szeresselek Téged. Örök Szeretet! Te alakítsd lelkemet, hogy képes legyen viszontszeretni Téged. Ó, élô Szeretet! Tégy alkalmassá, hogy örökre szerethesselek Téged. Szeretetedre örökké szeretettel akarok válaszolni. Ó, Krisztus! Egyetlen pillantásod drágább nekem, mint világok ezrei, mint az egész ég. Ó, Uram! Te olyanná teheted lelkemet, hogy teljes valódban megérthessen Téged, úgy, amilyen vagy. Tudom és hiszem: Te mindent megtehetsz. Ha már olyan gazdagon megajándékoztál, tudom, hogy még bôkezûbb is lehetsz. Vezess be a Veled való bizalmas kapcsolatba oly mélyen, ahogy csak egy emberi lény számára lehetséges.

 +

1632   (24)	JMJ

Szívem vágyai oly nagyok és érthetetlenek,

Hogy lelkem mélyét betölteni semmi sem képes.

A világ legszebb teremtményeit összegyûjthetik nekem,

Egy percre sem pótol semmi, Uram, Téged.

Egy pillantással felmértem én az egész világot,

És mert nem találtam a szíveméhez hasonló szeretetet sehol,

E világot túl kicsinek érezvén egy másikra vágyom,

Szívem a Halhatatlan Isten szeretetét kívánja, felé lobog.

Szívem megérezte, hogy királyi gyermek vagyok,

Hogy itt számkivetésben, idegenként élek,

Felismertem, hogy az égi palota az én otthonom,

S lelkem, mint saját hazájában, majd csak ott élhet.

Magadhoz vonzottad az én lelkemet, ó, Uram,

Végtelen Felség, hozzám így leereszkedtél,

Lelkemmel megismertetted magad,

Íme, szereteted titka, melyért engem teremtettél.

Erôssé és bátorrá tett engem a tiszta szeretet,

Nem félek a Szeráfoktól, sem a Kerubok kardjától,

Szabadon járok ott, hol mások megrettennek,

(25) Mert nincs mitôl félnie, kit a szeretet kormányoz.

És ekkor hirtelen lelkem meglátott Téged,

Uram -- Jézus Krisztus, keresztre feszítve,

Íme, hát Szerelmesem, kivel a sírba térek,

Jegyesem -- Uram, a felfoghatatlan nagy Isten.

[Hosszabb megszakítás][397]

1633

(26) 1938.3.10. Állandó testi szenvedések.

A kereszten vagyok Jézussal. Egy alkalommal azt mondta nekem a fônöknô: ,,Hiányzik önbôl, nôvér, a felebaráti szeretet, mert ha valamit eszik, rosszullétei támadnak, s csak zavarja mások éjszakai pihenését.'' Tudom biztosan, hogy a szenvedések, amelyek beleimben keletkeznek, nem az evés miatt vannak -- ezt az orvos is megállapította -- inkább organikus szenvedések, pontosabban mondva: Isten rendelései. Erre a megjegyzésre azonban elhatároztam, hogy még jobban elrejtem fájdalmaimat, és semmiféle segítséget nem kérek, mert úgyis hasztalan lenne. Minden beavatkozás hányást okoz, és sikerült néhány rohamot úgy kiállnom, hogy csak Jézus tud róluk. Ezek a fájdalmak oly erôsek és hatalmasak, hogy elvesztem tôlük az eszméletemet. Ha már nem vagyok magamnál, s kiver a verejték, apránként megszûnnek ezek a fájdalmak. Néha (27) három vagy több óráig is eltart egy ilyen roham. Ó, Jézusom, legyen meg az akaratod, kezedbôl mindent elfogadok. Ha elfogadom a szeretet elragadtatásait és szent felemelkedéseit, egészen addig, hogy minden körülöttem lévô dologról elfeledkezem, jogos, hogy azokat a szenvedéseket is szeretettel fogadjam, amelyek elveszik öntudatomat.

1634   Midôn az orvos jött, nem tudtam lemenni a fogadószobába, ahogy a többiek szoktak, mert egy akadály gátolt, s kértem, hogy ô jöjjön fel hozzám. Nemsokára aztán meg is érkezett az orvos a cellámba. Miután megvizsgált, azt mondta, majd az ápolónôvérnek számol be az eredményrôl. Amikor eltávozott az orvos, bejött az ápolónôvér, s elmondtam neki az okot, miért nem mentem le a fogadószobába. A nôvér mégis igen elégedetlen volt velem és amikor megkérdeztem, hogy mit szólt az orvos fájdalmaimra, azt felelte: ,,Nem mondott semmit. Semmi baja. (28) Azt mondta, a beteg szeszélyes.'' Ezzel elment. Akkor így szóltam Istenhez: ,,Krisztus, adj erôt a szenvedéshez, s önts szívembe tiszta szeretetet ezzel a nôvérrel szemben.'' Ezután egy hétig felém se nézett. A fájdalmak teljes erôvel ismétlôdtek, s majdnem egész éjen át tartottak. Azt gondoltam, ez már a vég. Az elöljáróim elhatározták, hogy más orvoshoz fordulnak. Ez azt mondta, hogy állapotom súlyos. Azt mondja nekem: ,,Itt már nem lehet az egészséges állapotot helyrehozni. Valamit lehet segíteni, de a teljes egészség már nem jöhet szóba.'' -- Néhány gyógyszert felírt fájdalmaimra, s ezek bevétele után elmaradtak a nagy rohamok. ,,Ha elutazik hozzánk, nôvér, a lehetôséghez képest megpróbáljuk foltozgatni az egészségét, amennyire még lehetséges.'' -- Ez az orvos nagyon szerette volna, hogy menjek el hozzájuk egy kúrára. Ó, Jézusom, mily különösek a Te végzéseid!

1635   Jézus meghagyta, (29) hogy mindent írjak fel azoknak a lelkeknek a vigaszára, akik majd hasonló szenvedésekre jutnak.

1636--1637   Bár nagyon gyenge voltam, újra felkerestem ezt az orvost, mert ez volt elöljáróim akarata. Az a nôvér, akinek el kellett kísérnie, kedvetlenül jött velem. Sok esetben ki is mutatta ezt. Végül ezt mondta: ,,Mi lesz, ha nem lesz elég a pénzem a bérkocsira? Talán nem is lesz kocsi? Hogy tesszük meg ezt a hosszú utat?'' Nem feleltem semmit. Ezt és sok más dolgot mondott egyedül azért, hogy nyugtalanítson. Hiszen a kedves elöljárók elegendô pénzzel láttak el, nem hiányzott egy fillér sem. Midôn átláttam lelkemben az egész dolgot, azt mondtam a nôvérnek, egészen nyugodt vagyok, bízzunk a jó Istenben. Láttam rajta, hogy zavarta mély nyugalmam. Elkezdtem imádkozni szándékára. Ó, Uram, mindezt (30) Érted, hogy irgalmat nyerjek a szegény bûnösök számára. Visszatérve annyira kimerültem, hogy azonnal le kellett feküdnöm. Azonban negyedévi gyónás volt, igyekeztem, hogy én is el tudjak menni, mert szerettem volna nemcsak meggyónni, hanem tanácsot kérni lelki vezetômtôl. Elkezdtem a felkészülést, de oly gyengének éreztem magam, hogy elhatároztam, megkérem a fônöknôt, hadd gyónhassak a novíciák elôtt, mert annyira gyengének érzem magam.[398] ,,Beszéljen az újoncmesternôvel,[399] s ha ô engedi, hogy a novíciák elôtt gyónjon, beleegyezem.'' Már csak 3 nôvér volt hátra, ezért inkább vártam, mivel erôm sem volt már felkeresni az újoncmesternôt. A gyóntatószékben olyan rosszul éreztem magam, hogy nem tudtam beszámolni lelki dolgaimról s alig bírtam meggyónni. Itt láttam meg, mily nagy szükség van (31) a lélekre.[400] A betû maga nem növeli a szeretetet.

1638   A mai napon félreértés történt a fônöknô között és köztem. Ez nem az ô hibája volt, és nem is az enyém. Az erkölcsi szenvedés mégis megmaradt bennem, mert ezt az ügyet nem tisztázhattam, mivel egy titokról volt szó, ezért szenvednem kellett. Bár egy szóval megmondhattam volna az igazat.

1639   1938.3.20. Ma lélekben egy haldokló lelket kísértem. Kiesdettem részére az Isten irgalmába vetett bizalmat. A kétségbeesés határán volt már ez a lélek.

1640   A mai éjszakát egyedül Te ismered, ó, Uram. -- Felajánlottam a megrögzött, konok bûnösökért, hogy kikönyörögjem számukra irgalmadat. Ostorozz és égess! De adj bûnös lelkeket s fôleg... Ó, Jézusom, Nálad semmi sem vész el. Mindenem a Tiéd, s érte add nekem a ... bûnösök lelkét!

1641   (32) Imádáskor, a negyvenórás áhítatnál azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, írd: az akaratlan vétségek nem tartják vissza a szeretetemet a lelkek iránt, s nem akadályoznak meg, hogy egyesüljek velük, de a legkisebb akarattal elkövetett vétség feltartóztatja kegyelmeimet. Ilyen lelkeket nem tudok elárasztani adományaimmal.''

1642   + Jézus megértette velem, hogy minden az Ô akaratán múlik, s a mû egészével kapcsolatban mély békével töltött el.

1643   ,,Halld, leányom, bár minden mû, amely akaratomból keletkezik, nagy szenvedésekkel jár, mégis gondolkodj el azon, hogy volt-e olyan közöttük, amely nagyobb nehézségekkel járt volna, mint az én közvetlen mûvem -- a Megváltás mûve. Nem szabad túlzottan aggódnod a fellépô kellemetlenségek miatt. A világ nem olyan erôs, mint amilyennek látszik. Erôi szoros korlátok között mozognak. Tudd meg, (33) leányom, amíg lelked tiszta szeretetem izzásával van tele, szétfoszlanak a nehézségek, mint a köd a nap sugaraitól. Ilyen lélekhez nem mernek hozzányúlni, s ellenségei is félnek vele kikezdeni, mert érzik, hogy ez a lélek erôsebb, mint az egész világ.

1644   Leányom, tégy meg mindent az irgalmasság mûvéért, amit megenged az engedelmesség, de lelkiatyádat tájékoztasd legkisebb kívánságomról is. Ahogy dönt, azt hûségesen teljesítsd, ne térj el tôle, különben nem leszel kedves elôttem ...''

1645   1938.3.25. Ma megpillantottam a szenvedô Jézust. Fölém hajolt, s halkan azt suttogta: ,,Leányom, segíts nekem lelkeket menteni!'' Ekkor lelkem megtelt izzó szeretettel a lelkek megmentéséért. Midôn magamhoz tértem, tudtam, (34) milyen módon menthetek lelkeket, és felkészültem a még nagyobb szenvedésekre.

1646   + Ma[401] megerôsödtek szenvedéseim, azonkívül éreztem a sebeket kezeimen, lábaimon, oldalamon. Türelemmel viseltem ôket. Éreztem a lelkek ellenségének a dühét is, de nem ért hozzám.

1647   1938.4.1. Ma újból rosszabbul érzem magam. Magas láz kezd gyötörni. Semmilyen táplálékot nem tudok magamhoz venni. Szeretnék egy frissítô italt, de úgy esett, hogy még egy csepp víz sem volt a kancsómban. Jézusom! Mindent felajánlok, hogy irgalmat nyerjek a lelkek részére.

1648   Midôn nagy szeretettel felújítottam szándékaimat, jött egy novícia, s átnyújtott egy narancsot, melyet az újoncmesternô küldött. Isten kezét láttam ebben. Ez még párszor megismétlôdött. (35) Ez idôben -- bár ismerték szükségleteimet --, kérésem ellenére semmi frissítôt nem kaptam inni. Láttam azonban, hogy Isten szenvedést és áldozatot kíván tôlem. Nem írom le részletesen ezeket a visszautasításokat, mert igen kényes dolgok, és szinte hihetetlenek. Isten néha ilyen áldozatokat is kívánhat.

Midôn elhatároztam, engedélyt kérek a fônöknô anyától, hogy valami szomjúságoltó dolgot tarthassak a cellámban,[402] még mielôtt elôadhattam volna a kérésem, elkezdett beszélni az anya: ,,Nôvér, most aztán legyen vége ennek a betegeskedésnek. Dôljön el végre ez a dolog jobbra vagy balra! El kell végeznie egy kúrát vagy valami mást, de ez így tovább nem mehet.'' -- Midôn magamra maradtam, így szóltam: ,,Krisztusom, mit tegyek? Egészséget kérjek Tôled, vagy halált, nincs egyértelmû utasításom.'' Letérdeltem, s azt mondtam: ,,Történjék velem minden szent akaratod szerint! Tégy velem, Jézus, amit (36) akarsz!'' Ebben a pillanatban teljesen elhagyatottnak éreztem magam, s különféle kísértések törtek rám. Majd buzgó ima után enyhülést és világosságot kaptam, s felismertem, hogy a fônöknô csak próbára tett.

1649   Nem tudom, hogyan eshetett meg, de a szobám, ahol feküdtem, teljesen elhagyatottá vált. Megtörtént, hogy több mint két hétig sem takarították. Sokszor tüzet sem gyújtottak a kályhába. Ezért megerôsödött a köhögésem. Néha kértem, hogy gyújtsanak be, néha azonban nem mertem. Midôn egyszer meglátogatott a fônöknô, megkérdezte: ,,Nem kellene itt jobban fûteni?'' Azt feleltem, hogy nem, mert ekkorra már meleg volt kinn, s nyitva voltak az ablakok.

1650   Elsô péntek. Midôn kezembe vettem Az Isteni Szív Hírnöke[403] c. lapot, és Bobola András szentté avatásáról olvastam benne, egyszerre csak óriási vágy fogta el lelkem, bárcsak (37) a mi rendünknek is lenne egy szentje. Sírtam, mint egy gyermek, amiért nincs szentünk, s azt mondtam az Úrnak: ,,Ismerem nagylelkûségedet, de úgy látszik, hozzánk kevésbé vagy bôkezû.'' Újra úgy sírtam, mint egy kisgyermek. Erre így szólt az Úr Jézus: ,,Ne sírj, te vagy a szent.'' Hirtelen isteni világosság gyúlt a lelkemben, s megértettem milyen sokat fogok még szenvedni. Azt mondtam az Úrnak: ,,Hogyan lehet ez, hiszen Te egy új rendrôl beszéltél nekem.'' Azt felelte az Úr: ,,Nem a te dolgod, hogy tudd, miként esik meg ez a dolog, a te dolgod csak az, hogy légy hû kegyelmeimhez, s tégy mindig úgy, ahogy erôd és az engedelmesség engedi...''

1651   + Ma bejött hozzám az egyik nôvér, s elpanaszolta, hogy ez és ez a nôvér beteg, s emiatt igen elkényezteti magát, s ez bosszantja ôt. -- Szeretném jól kiveszekedni magam vele, csakhogy én nem ebbôl a házból való vagyok. Kifejeztem csodálkozásomat, hogy így gondolkodik. Hogy is gondolkozhat így a nôvér! ,,Gondolja csak meg, mily sok álmatlan éjszakája volt ennek a betegnek, s mennyi könnyet ejthetett...'' Erre megváltoztatta véleményét.

 +

1652   (38)	JMJ

Lelkem, az Úrnak irgalmát zengjed,

Egész szívem, örvendj Benne,

Mert Ô maga rendelt erre téged,

Hogy irgalmának dicsôségét hirdesd.

Jóságát senki fel nem fogja, fel nem méri,

Irgalmasságának nincs vége,

Aki közeledik Hozzá, az megérzi,

Midôn irgalmas szívére öleli védve.

Aki jóságodban bízik, boldog az a lélek,

Ki teljesen ráhagyatkozik irgalmasságodra,

Eltölti azt szereteted és béke,

S mint saját gyermekedet véded a harcokban.

Ó, lélek, bárki vagy is itt e földön,

S bûneid mint az éj, feketék legyenek bár,

Gyenge gyermek, ne félj Istentôl,

Mert irgalma erôs, és nem ismer határt.

 +

1653   (39)	JMJ

A fénylô magasba, hol Istenem a király,

Oda vágyik az én lelkem,

A szívem ott dobog, dúdolja dalát,

Egész lényem utánad eped.

Az örök életbe vágyom én, Istenemhez,

A tündöklô fénybe, a szeretet tüzébe,

Mert szívem, lelkem Övé egészen,

Ifjúságom óta csak Ôt szereti szívem.

Ott, arcod fényének ragyogásában

Megpihen vágyakozó szeretetem végre,

Mert számkivetésében a szûz belehal itt vágyába,

Csak akkor él, ha egyesülhet Véled.

+

JMJ

Napom leáldozik már, Uram,

Érzem örök ragyogásod sugarát.

Mit érez a szívem, senki meg nem tudja,

Ajkam elnémul, mély alázat járja át.

(40) Már indulok az örök lakomára,

A végtelen égbe, kifürkészhetetlen messzeségbe,

Nem pihenésre vágyom, vagy tetteim jutalmára,

Isten tiszta szeretete vonz csak az égbe.

Már indulok, hogy találkozzam Veled, örök szeretet,

Sóvárgó szívvel, mely eleped Érted,

Érzem, hogy tiszta szereteted szívemben lakozik, Istenem,

És érzem örök rendeltetésem az égben.

Indulok immár Atyámhoz az örök mennyországba,

Elhagyom e számkivetés földjét, ezt a siralomvölgyet.

Tiszta szívemnek a földön nincs tovább maradása,

Az égi magaslatok hívnak magukhoz engem.

Már indulok, ó, jegyesem, hogy meglássam dicsôséged,

Mely már most örömmel tölti el lelkem,

Az egész ég leborulva áld és dicsér ott téged,

S bár semmi vagyok, érzem -- dicséretem kedves Neked.

Az örök boldogságban nem feledkezem meg az emberekrôl sem,

Isten irgalmáért könyörgök majd mindenki számára,

(41) Különösen gondolok azokra, kik kedvesek voltak nekem,

Emlékezni fogok rájuk Istenben elmerülve, Vele eggyé válva.

Ezekben az utolsó percekben nem tudok már ez emberekkel beszélni,

Csendben várakozom Rád, Uram,

Tudom, eljön az óra, mikor Isten mûvét a lelkemben mindenki megérti,

Tudom, hogy ez az akaratod -- és így is lesz, Uram.

+

JMJ

1654

Ó, valóság, ó, tövises élet,

Ha gyôztesen akarunk átjutni rajtad,

Legyünk mindig Krisztus közelében,

Ô legyen lelkünk támasza.

Nélküled, Krisztus, nem tudnék szenvedni,

Nem tudnék szembeszállni ennyi veszedelemmel.

Magamtól nem mernék ebbôl a kehelybôl inni,

De Te, Uram, mindig velem vagy -- és titokzatos utakon vezetsz engem.

Felvettem hát a harcot a te nevedben,

Bátran küzdöttem, bár néha hasztalan,

(42) Tudom, erôfeszítéseim Elôtted kedvesek,

És tudom, hogy értük adod örök jutalmadat.

Ó valóság, ó életre-halálra folyó küzdelem,

Mint tapasztalatlan lovag, úgy léptem én a csatatérre,

Éreztem, hogy lovagi sarj vagyok, de még gyermek,

Ezért kértem, Krisztusom, oltalmad és segítséged.

Szívem a harcban, küzdelemben meg nem pihen,

Míg a csatatérrôl magad el nem szólítasz engem,

Ha akkor Eléd állok, nem jutalmat vár szívem,

Csak hogy elmerüljön Benned örökre békében.

1655   + Ó, Krisztus! Ha a lélek egyszerre megtudná, hogy egész életében mennyit kell szenvednie, a rémülettôl rögtön meghalna. Nem venné ajkára a keserû kelyhet, de mert cseppenként nyújtották oda, fenékig kiitta. Ó, Krisztus! Mit tehet magában a lélek, ha nem támogatod? Erôsek vagyunk, de a Te erôddel, szentek vagyunk, a Te szentségeddel. És mik vagyunk magunktól? Kevesebbek a semminél...

1656   (43) + Jézusom, Te többet jelentesz nekem, mint az egész világ. Bár nagyok a fájdalmaim, de Te támogatsz engem. Szörnyû az elhagyatottságom, de Te megédesíted. Bár rendkívül nagy a gyengeségem, Te erôvé változtatod azt át. Nem tudom leírni mindazt, mit szenvedek; amit eddig lejegyeztem, az csak egy csepp belôle. A szenvedésnek vannak pillanatai, amelyeket valóban nem tudok leírni. De vannak az életben olyan pillanatok is, amikor hallgatnak az ajkaim, és mentségemre egyetlen szó sem jön ki a számon. Teljesen elfogadom Isten akaratát, ilyenkor maga az Úr véd meg. Úgy áll mellém, hogy ez külsôleg is nyilvánvaló lesz. Ha azonban látom, hogy figyelmeztetései nagyobbak, s büntetésként adja az Úr, rögtön bocsánatért és irgalomért esedezem. De nem mindig hallgat meg az Úr. Különös, ahogy bánik velem. Vannak idôk, amikor szörnyû szenvedéseket ad, máskor nem engedi meg, hogy szenvedjek. Mindent eltávolít, (44) ami megszomorítaná lelkemet. Ezek az Ô útjai, melyek részünkre érthetetlenek és felfoghatatlanok. A mi feladatunk, hogy mindig szent akaratát tegyük. Vannak titkok, melyeket az emberi értelem itt a földön fel nem foghat, majd az örökkévalóságban derül rájuk fény.

1657   1938.4.10. Virágvasárnap. Elmentem a szentmisére, de nagyon gyenge voltam, hogy pálmaágért menjek.[404] Oly erôtlennek éreztem magam, alig bírtam kitartani a szentmisén. A szentmisén megismertette velem Jézus lelkének fájdalmát. Világosan megéreztem, milyen fájdalmasan visszhangoztak Legszentebb Szívében a Hozsanna hangjai. Az én lelkemet is eltöltötte a keserûség tengere, s minden Hozsanna keresztülhasította a szívemet. Egész lelkem Jézus közelében volt. Hallottam Jézus hangját: ,,Leányom, együttérzésed, részvéted enyhíti kínjaimat. Szenvedésemrôl való elmélkedésed különös szépséggel vonja be a lelked.''

1658   (45) A Szentáldozást fent kaptam, mert szó sem lehetett arról, hogy lemenjek a kápolnába. Nagyon gyenge s agyonizzadt voltam. Midôn elmúlt az izzadás, reszkettem, s magas lázam lett. Teljesen elgyengültnek éreztem magam. Ma egy jezsuita atya[405] hozta el hozzánk a Szent Ostyát. Elôbb három nôvért áldoztatott meg, aztán engem. Azt gondolta, én vagyok az utolsó, így két Ostyát kaptam. Egy kis novíciának, aki a másik cellában feküdt, nem jutott. A pap elment, hogy neki is elhozza az Urat. Jézus így szólt hozzám: ,,Nem szívesen megyek be ebbe a szívbe, ezért kaptál két Ostyát, mert vonakodva térek be ehhez a lélekhez. Abba a lélekbe, aki kegyelmeimnek ellenáll, nem szívesen térek be. Az ilyen lélek meglátogatása nem esik jól nekem.'' Ebben a percben lelkemet egészen közelségébe vonta, s mély megvilágosodást nyertem az irgalomról. Mindez a villám gyorsaságával történt, mégis világosabb volt, mintha testi szemeimmel órákon át tanulmányoztam volna.

1659   (46) Hogy valamit leírjak, ahhoz szükségem van a szavakra. Ezek azonban nem tudják visszaadni mindazt, ami lelkemet örömbe vonta, látva Isten irgalmának dicsôségét. Isten irgalmának dicsôsége már most kinyilvánult az ellenségnek -- magának a sátánnak -- erôfeszítése ellenére, aki annyira gyûlöli Isten irgalmát. Ez a mû szakítja ki a legtöbb lelket karmaiból. Ezért a sötétség lelke néha jó embereket is erôs kísértésbe visz, hogy megnehezítsék ezt a mûvet. De én egész világosan felismertem, hogy Isten akarata máris teljesül, és meg is fog valósulni teljes egészében. Az ellenség legnagyobb erôfeszítései sem tudják meggátolni, hogy a legkisebb részletéig megvalósuljon mindaz, amit az Úr elhatározott. Nem számít semmit, hogy vannak pillanatok, amikor úgy tûnik, ez a mû teljesen elveszett -- éppen ekkor szilárdul meg.

1660   Lelkemet olyan mély béke töltötte el, mint soha azelôtt. Az Istenben való biztonság, melyet soha senki nem olthat ki belôlem, mély béke, melyet senki sem zavarhat meg, még akkor sem, ha nagy (47) megpróbáltatások is érnek. Nyugodt vagyok -- Isten maga irányítja ügyét.

1661   Egész nap hálaimát mondtam. Hálával volt tele a lelkem. Ó, milyen jó vagy, Istenem, milyen nagy az irgalmad! Oly nagy kegyelmekkel halmozol el engem, nyomorúságos porszemet. Arcra borulva lábaid elôtt, Uram, ôszinte szívvel beismerem, nem érdemlem meg legkisebb kegyelmedet sem. Hogy oly gazdagon megajándékozol, az csak felfoghatatlan jóságodon múlik. Ezért szívem mély alázatba merül, annál mélyebbe, minél nagyobbak kegyelmeid.

1662   + Ó, Krisztusom! Érted szenvedni gyönyör a szívnek és a léleknek. Szenvedéseim tartsanak a végtelenségig, hogy ezzel szeretetem bizonyítékát adjam Néked. Mindent elfogadok, amit kezed nyújt. Jézusom, a Te szereteted elég nekem. Dicsérni foglak elhagyatottságban, sötétségben, félelemben, kínok között, (48) fájdalomban, keserûségben, lelkem gyötrelmében és szívem keserûségében is -- mindenben légy áldott! Szívem annyira elszakadt a földtôl, hogy egyedül Te elég vagy nékem. Életemben nincs egy pillanat sem, mikor magammal foglalkozom.

1663   Nagycsütörtök.[406] Ma elég erôsnek éreztem magam ahhoz, hogy részt vegyek a templomi szertartásokon. A szentmise alatt ott állt [Jézus], és azt mondta: ,,Nézd a szívemet, mely telve van szeretettel és irgalommal az emberek, különösen a bûnösök iránt. Nézd, s mélyülj el szenvedéseimben!'' Egyszerre szívemben megéreztem és átéltem Jézus egész kínszenvedését; csodálkoztam azon, hogy ezek a kínok nem vették el életemet.

1664   Az imádás alatt azt mondta nekem Jézus: ,,Leányom, tudj róla, hogy élô szereteted s együttérzésed vigaszom volt az Olajfák hegyén.''

1665   (49) Este a szent órán hallottam e szavakat: ,,Látod a bûnösök iránti irgalmamat, amely ebben az órában teljes erejével megnyilatkozik. Nézd, milyen keveset írtál errôl! Ez még csak egy csepp belôle. Tégy meg mindent, ami erôdbôl telik, hogy a bûnösök megismerjék jóságomat!''

1666   Nagypéntek. Láttam a megkínzott Urat, aki még nem volt ráfeszítve a keresztre. Még a felfeszítés elôtt ezt mondta nekem: ,,Te vagy az én szívem, beszélj irgalmamról a bûnösöknek!'' Megismertette velem az Úr irgalmának egész mélységét a lelkek iránt. Rájöttem, hogy az, amit eddig felírtam, csak egy csepp az egészbôl.

1667   Nagyszombat. Az imádás alatt azt mondta az Úr: ,,Légy nyugodt, leányom, az irgalmasság mûve az én mûvem, nincs benne semmi, ami a tied volna. Tetszik nekem, hogy hûen teljesíted, amivel megbíztalak. Egyetlen szót sem tettél hozzá, se meg nem csonkítottad.'' Belsô megvilágosítást adott, (50) s felismertem, tényleg nincs benne egyetlen saját szavam sem, s minden nehézség és viszontagság ellenére mindig Isten felismert akaratát teljesítettem.

1668   Feltámadás. Feltámadás elôtt oly gyenge voltam, hogy már lemondtam a templomban a körmeneten való részvételrôl. Azt mondtam az Úrnak: ,,Jézusom, ha kedvesek Neked az imáim, erôsíts meg arra az idôre, hogy részt vehessek a körmeneten.'' Egyszerre erôsnek és biztosnak éreztem magam, hogy a nôvérekkel részt vehettem a körmeneten.

1669   Midôn elindult a körmenet, megpillantottam Jézust a nap fényénél is fenségesebb ragyogásban. Jézus szeretettel nézett rám, s azt mondta: ,,Szívemnek szíve! Telj meg örömmel!'' Ebben a pillanatban elmerült Benne a lelkem. Midôn magamhoz tértem, együtt mentem a nôvérekkel a körmenetben. Lelkem egészen elmerült Benne.

1670   (51) + Húsvét. A szentmise alatt megköszöntem az Úr Jézusnak megváltásunkat s azt a legnagyobb ajándékát, hogy szeretetét, vagyis saját magát adja nekünk a Szentáldozásban. Abban a pillanatban a Szentháromság ölében éreztem magam. Elmerültem az Atya, a Fiú és a Szentlélek szeretetében. Ezeket a perceket nehéz leírni.

1671   Ekkor az Úr elé terjesztettem kérésemet egy bizonyos személyre vonatkozólag. Erre így válaszolt az Úr: ,,Ez a lélek különösen kedves nekem.'' Rendkívül megörültem ennek. Más lelkek boldogsága új örömmel tölti el szívemet. Ha meglátom, hogy valamelyik lélek nagyobb adományban részesül, szívem ujjongó dicsôítéssel emelkedik az Úrhoz.

1672   1938.4.19. A rekreáció idején így szólt az egyik nôvér:[407] ,,Fausztina nôvér már oly gyenge, alig bír járni. De haljon is meg mielôbb, mert szent lesz.'' -- Az egyik igazgató nôvér erre megjegyezte: ,,Hogy meghal, azt tudjuk, de hogy szent lesz-e, az kérdéses.'' Ezt a témát csípôs megjegyzések követték (52). Én hallgattam, majd szóltam egy szót, de mivel láttam, hogy a beszélgetés kiélezôdik, visszatértem a hallgatáshoz.

1673   Közben leveleket kapok nôvérektôl, más házakból, akikkel együtt voltam a novíciátusban.[408] Ezeken a leveleken sokszor nevetnem kell. Igen elszórakoztatnak. Ilyeneket írnak: ,,Drága Fausztina nôvér, nagyon szomorúak vagyunk, hogy olyan beteg. De azért örülünk, mert ha az Úr Jézus magához veszi önt, akkor imádkozni fog értünk, mert ön sokat elérhet az Úrnál.'' Egy másik nôvér így írt: ,,Ha meghal, nôvér, fogadjon oltalmába, mert ezt megteheti értem.'' Egy másik így nyilatkozott: ,,Nagyon várom már, hogy az Úr Jézus elvigye önt, mert tudom, mi lesz akkor, s kívánom, hogy haljon meg, nôvér.'' Már meg akartam kérdezni, mit gondol halálomról, (53) de önmegtagadást gyakoroltam, s ezt válaszoltam: ,,Az történik velem, bûnössel, mint minden más bûnössel, ha az Isten irgalma meg nem véd.''

1674   1938.4.20. Utazás Pradnikba.[409] Nagyon aggódtam amiatt, hogy közös teremben kell feküdnöm, ahol sokféle dolognak leszek kitéve. Ha csak egy-két hétrôl lenne szó... -- de valószínûleg két vagy még több hónapig is itt kell maradnom. Este bementem Jézushoz egy hosszabb beszélgetésre. Midôn megláttam Jézust, kiöntöttem Elôtte egész szívemet, nehézségeimet, félelmeimet, aggodalmaimat. Jézus szeretettel hallgatott, majd azt mondta: ,,Légy nyugodt, gyermekem, én veled vagyok. Utazz el nyugodtan, minden elô van készítve. Saját módszerem szerint különszobáról gondoskodtam részedre.'' Megnyugodva, hálás szívvel pihentem le.

1675--1676   A következô napon Felicja nôvér[410] kíséretében elutaztam. Mély békével, lélekben szabadon mentem el. (54) Mikor megérkeztünk, azzal fogadtak bennünket: -- ,,Fausztina nôvér részére készen áll a különszoba.'' Midôn bementünk a szobába, elcsodálkoztunk, mert minden nagyon szépen volt elôkészítve. Tiszta, szép asztalterítô s virágok. Az éjjeliszekrényre a nôvérek[411] egy szép kis húsvéti báránykát állítottak. Bejött hozzám három Jézus Szíve-nôvér[412] is, akik ebben a szanatóriumban dolgoznak, s már régebben ismerem ôket. Kedvesen üdvözöltek. Felicja nôvér mindezen nagyon csodálkozott. Szívélyesen elbúcsúztunk, aztán elutazott. Midôn egyedül maradtam Jézussal, megköszöntem Neki ezt a nagy kegyelmet. -- Jézus így szólt: ,,Légy nyugodt, én veled vagyok.'' Kimerülten elaludtam. Este bejött az a nôvér,[413] akinek a gondjaira voltam bízva. -- ,,Holnap, nôvér, nem fogadhatja az Urat, mert most nagyon kimerült. Aztán meglátjuk, hogyan tovább.'' Ez nagy fájdalmat okozott, de nagy nyugalommal ezt feleltem: ,,Jól van.'' Igyekeztem -- tökéletesen bízva az Úrban -- (55) elaludni. Reggel megtartottam az elmélkedést, és elôkészültem a Szentáldozásra, bár úgy volt, hogy Jézust nem vehetem magamhoz. Midôn szeretetem és vágyakozásom elérte csúcspontját, hirtelen megpillantottam ágyamnál egy Szeráfot, aki a Szent Ostyát nyújtotta felém, és így szólt: ,,Íme az angyalok Ura!'' Midôn magamhoz vettem az Urat, lelkem elmerült Isten szeretetében, és csodálat árasztott el. Ez az esemény megismétlôdött tizenhárom napon keresztül, de sohasem voltam benne biztos, eljön-e másnap újra az angyal. Bíztam Isten jóságában, de nem mertem arra gondolni, hogy másnap is részesülök ilyen módon a Szentáldozásban.

A Szeráfot nagy fényesség vette körül, Isten áthatotta, s az Ô szeretete tükrözôdött vissza róla. Aranyöltözet volt rajta, azon egy átlátszó miseruha és átlátszó stóla. A kehely kristályból volt, rajta egy átlátszó fátyol. Miután odaadta nekem az Urat, azonnal eltûnt.

1677   Midôn a Szentáldozás elôtt egy alkalommal némi bizonytalanságot éreztem, (56) s újból ott állt elôttem a Szeráf az Úr Jézussal, kérdéssel fordultam az Úrhoz. Nem kaptam feleletet, ezért a Szeráfot kérdeztem meg: ,,Meggyóntatnál-e engem?'' Azt válaszolta: ,,Az ég egyetlen szellemének sincs erre hatalma.'' Ebben a pillanatban már az ajkamon is pihent a Szent Ostya.

1678   Vasárnap azt mondta az ápoló nôvér: ,,Ma elhozza a pap önnek az Úr Jézust.'' ,,Jó!'' -- feleltem. S valóban elhozta. Némi idô múltán megengedték, hogy felkeljek, s így már eljártam a szentmisére, és az Úrhoz.

1679   Az elsô vizsgálat után az orvos[414] megállapította, hogy állapotom súlyos. ,,A gyanúja nôvér, amirôl beszélt, valóban fennáll, de a mindenható Isten mindenre képes.''

Midôn visszatértem a szobámba, hálaimába merültem, megköszöntem mindent, amit egész életemben adott nekem az Úr. Majd teljesen átadtam magam szent akaratának. Mély öröm és béke árasztotta el a lelkem. (57) Oly mély volt bennem a béke, hogy ha ebben a pillanatban jött volna el értem a halál, nem mondtam volna neki: ,,Várj, még van, amit el kell intéznem!'' Nem, hanem örömmel köszönteném, mert kész vagyok találkozni az Úrral, nemcsak ma, hanem már azóta, amióta egész bizalmamat Isten irgalmába helyeztem, s elfogadtam legszentebb akaratát, ami csupa irgalom és könyörület. Tudom, mi vagyok magamtól...

1680   Fehérvasárnap. Ma újra égô áldozatul ajánlottam fel magamat az Úrnak a bûnösökért. Jézusom, ha már közeleg életem vége -- alázatosan könyörgök, fogadd el halálomat Veled egyesülve égô áldozatként, amelyet hármas cél érdekében ajánlok fel értelmem és akaratom teljes tudatában:

Elôször: -- Terjedjen el az egész világon irgalmad mûve, ünnepélyesen rendeljék el, s tartsák meg Isten Irgalmának ünnepét.

(58) Másodszor: -- Meneküljenek a bûnösök irgalmadhoz, s részesüljenek ennek kimondhatatlan áldásaiban, fôleg a haldokló lelkek.

Harmadszor: -- Kívánságod szerint valósuljon meg az irgalmasság teljes mûve, s egy bizonyos személyért, aki ezt a mûvet viszi...

Legirgalmasabb Jézusom! Fogadd el ezt az elégtelen áldozatot, amit ma az ég és föld színe elôtt felajánlottam Neked. Tökéletesítse Legszentebb irgalommal teli Szíved, ami még hiányzik belôlem, s így ajánld fel legszentebb Atyádnak a bûnösök megtérésére. Ó, Krisztus, annyira vágyódom a lelkek után!

1681   + Ebben a pillanatban átjárt Isten világossága. Éreztem, hogy Isten egyedüli tulajdona vagyok. Éreztem a lélek legnagyobb szabadságát, amirôl ezelôtt sejtelmem sem volt. Ugyanakkor láttam Isten irgalmának dicsôségét, s körülötte lelkek seregeit, akik jóságát dicsôítették. Lelkem teljesen elmerült Istenben, s e szavakat hallottam: ,,Te vagy legkedvesebb leányom.'' Isten élô jelenlétét egész nap éreztem.

1682   (59) + 1938.5.1. Ma este azt mondta Jézus: ,,Leányom, nem hiányzik-e valami néked?'' -- Azt válaszoltam: ,,Ó, Szerelmem, ha velem vagy, mindenem megvan!'' Az Úr ezt felelte: ,,Ha a lelkek egészen rám bíznák magukat, magam tenném szentté ôket, s még nagyobb kegyelmekben részesíteném ôket. Vannak lelkek, akik semmibe sem veszik fáradozásaimat, de én nem kedvetlenedem el, akárhányszor visszajönnek hozzám, segítésükre sietek. Irgalmammal védelmezem ôket, s könyörületes szívemben elsô helyet biztosítok részükre.

1683   Írd fel a szerzetes lelkek részére, hogy gyönyörûség a szívükbe jönnöm a Szentáldozás által. De ha valamelyik szívben másvalaki lakozik, azt nem bírom elviselni. A leggyorsabban távozom tôle, s minden neki készített kegyelmet és adományt magammal viszek. A lélek még észre sem veszi távozásomat. Némi idô után aztán felfigyel belsô ürességére és elégedetlenségére. Ó, ha ekkor hozzám fordulna, (60) segítségére lennék, hogy megtisztítsam a szívét. Mindent helyrehoznék ebben a lélekben. De tudatos beleegyezése nélkül nem tudok gazdálkodni a szívében.''

1684   + Gyakran érintkezem haldoklókkal, kérem nékik Isten irgalmát. Ó, milyen nagy az Isten jósága! Sokkal nagyobb, mint ahogy fel tudjuk fogni. Az Isteni Irgalomnak vannak olyan pillanatai és titkai, amelyek fölött még az ég is csodálkozik. Ítéletünk némuljon el a lelkek felôl, mert Isten irgalma különleges irántuk.

1685   (61) Ma a szent órán kértem Jézust, tanítson meg a lelki életre. Jézus azt mondta: --,,Leányom, tartsd magad hûségesen szavaimhoz, melyeket neked mondok: ne becsülj túl sokra külsô dolgokat, még ha drágának tûnnek is neked. Mondj le magadról, s légy velem állandóan. Bízz rám mindent, ne tégy semmit magadtól, így mindig nagy lelki szabadságban maradsz, és semmilyen külsô körülmény és esemény nem fog megzavarni. Ne törôdj az emberek véleményével. Engedd, hogy saját tetszésük szerint ítéljenek meg; ne védekezz, nem árthatnak neked. Igénylésük elsô jelére adj oda mindent, még ha a legszükségesebb dologról lenne is szó. Ne kérj semmit, anélkül, hogy tôlem tanácsot ne kérnél! Engedd, hogy elvegyék tôled azt is, ami megillet -- elismerést, jó hírnevet. Elsô helyen álljon a lelked. Így mindentôl megszabadulva nyugodjál szívemen, békéd ne engedd semmivel megzavarni! Kis tanítványom, fontold meg (62) szavaimat, melyeket most mondtam Neked!''

1686   Ó, szerelmem, örök Mesterem! Mily jó hallgatni, mert az engedelmesség erôt és hatalmat ad a léleknek a tettek megvalósítására!

1687   Ma láttam a megfeszített Urat. Szívének sebébôl értékes gyöngyök és gyémántok hullottak. Láttam, hogy számos lélek összegyûjtötte ezeket az adományokat. Volt köztük egy lélek, aki a legközelebb áll a Szívéhez. Igen sokat gyûjtött belôlük nemcsak magának, hanem mások részére is, mert ismerte ezen adományok értékét. Az Üdvözítô azt mondta nekem: ,,Ezek a kegyelmek kincsei, amelyek a lelkekre ömlenek, de nem minden lélek tudja kihasználni bôkezûségemet.''

1688   Ma azt mondta nekem az Úr: ,,Leányom, nézd irgalmas szívemet, s tükrözd irgalmát saját szívedben és tetteidben, hogy téged is, aki irgalmam hírnöke vagy, átjárjon irgalmam.''

1689   (63) 1938.5.8. Ma láttam két földbe vert oszlopot. Mindkettô nagyon nagy volt. Az egyiket én, a másikat egy bizonyos személy, S. M. felfoghatatlan erôfeszítéssel, fáradsággal és erôvel döngölte a földbe. Midôn már állt az oszlop, magam is csodálkoztam, honnan volt erôm a beveréséhez? Megértettem, nem az én, hanem az ég ereje mûködött itt. A két oszlop a kép közelében állt -- s a képet erre a két oszlopra helyezték, mégpedig jó magasra. A két oszlopon hirtelen egy nagy templom keletkezett. Belsejében és külsejénél is látható volt egy kéz, amely befejezte a templom építését, de a kéz tulajdonosát nem láttam. A templomban és körülötte nagy tömeg tolongott. Mindenkire kiáradtak a sugarak Jézus Legirgalmasabb Szívébôl.

1690   Ma Szentáldozás után így szólt Jézus: ,,Leányom, adj nekem lelkeket! Tudd meg, az a feladatod, (64) hogy lelkeket nyerj meg részemre imáiddal, áldozataiddal és bátorítással, hogy bízzanak irgalmasságomban.''

1691   Ó, úgy vágyom irgalmad dicsôségére, magamnak meg keserûségre és szenvedésre. Ha látom irgalmad dicsôítését, mértéktelenül boldog vagyok. Minden gyalázat, megaláztatás, lealacsonyítás érjen csak engem, de a Te irgalmad dicsôsége és tisztelete zengjen. Ez elég nekem.

1692

A Teremtô és a teremtmény

Imádlak Téged, Uram és Teremtôm, elrejtve a Legméltóságosabb Oltáriszentségben. Imádlak Téged kezed minden mûvéért, melyekben oly sok bölcsességet, jóságot és irgalmasságot mutattál nekem. Ó, Uram, oly sok szépséget szórtál a földre, s ezek mind felfoghatatlan szépségedet hirdetik, bár csupán gyenge visszfényeid Neked, felfoghatatlan Szépség. Rejtve és titokzatos módon vagy jelen, és szépségedet elrejtetted elôlem, (65) de hittel megvilágosított szemeim mégiscsak felérnek Hozzád, s lelkem felismeri Teremtôjét, legfôbb Javát. Egész szívem elmélyed imádásodban. Uram, Teremtôm! Jóságod felbátorít, hogy szóljak Hozzád. -- Irgalmad eltávolítja a közöttünk tátongó szakadékot, ami elválasztja a Teremtôt a teremtménytôl. Veled beszélni, ó, Uram, gyönyörûség a szívemnek. Benned megtalálok mindent, amire csak vágyódhat a szívem. Fényed megvilágítja értelmemet, s képessé tesz, hogy mindjobban felismerjelek Téged. Nálad kegyelemözön árad szívembe, s itt örök életet meríthet magának lelkem. Ó, Uram és Teremtôm, ezeken az adományokon kívül Önmagadat adod nekem, és szorosan egyesülsz velem, nyomorult teremtményeddel. Itt szívünk szavak nélkül is megérti egymást, itt senki sem tudja megszakítani beszélgetésünket. Amirôl Veled beszélek, Jézus, az a mi titkunk, amelyrôl a teremtmények (66) nem fognak tudni, s még az angyalok sem merik megkérdezni. Ezek titkos megbocsátások, melyekrôl csak Jézus tud és én. Ez az ô irgalmának titka, amely minden lelket egyénileg átfog. Ezért a felfoghatatlan jóságodért imádlak Téged, Uram és Teremtôm, teljes szívvel és lélekkel. S bár dicsôítésem nyomorúságos és kicsiny, mégis nyugodt vagyok, mert tudod: gyarlósága ellenére is ôszinte...

1693   Ahogy a fenti szavakat írtam, megpillantottam Jézust, amint fölém hajolt és megkérdezte: -- ,,Mit írsz, leányom?'' -- Azt feleltem: ,,Rólad írok, Jézus. Elrejtettségedrôl a Legszentebb Oltáriszentségben. Felfoghatatlan szeretetedrôl és irgalmadról az emberek iránt.'' -- Ezt válaszolta Jézus: ,,Legmélyebb titkom titkárnôje! Tudd meg, kizárólagos bizalmamat élvezed. Az a feladatod, hogy mindent leírj, amit irgalmamról tudattam veled a lelkek javára, akik majd (67) ezt az írást olvassák, s lelkük vigaszt és bátorságot merít belôle, hogy hozzám jöjjenek. Ezért kívánom, hogy minden szabad idôdet az írásra fordítsd.'' -- ,,Ó, Uram! Lesz-e mindig idôm, ha csak rövid is, az írásra?'' Jézus azt felelte: ,,Nem a te dolgod, hogy ezen gondolkozz. Tégy annyit, amennyit tudsz! Úgy fogom irányítani a körülményeket, hogy amit kívánok, könnyen teljesíthesd ....''

1694   Ma meglátogatott egy világi személy, aki nagy kellemetlenséget okozott nekem, mert visszaélve jóságommal összevissza hazudozott. Ahogy megláttam, megfagyott ereimben a vér. Eszembe jutott, mennyit szenvedtem miatta, pedig egyetlen szóval tisztázhattam volna magam. Arra gondoltam, hogy tudatom vele az igazságot, éspedig azonnal. De egyszerre Isten irgalmára (68) gondoltam. Elhatároztam, hogy úgy viselkedem vele, ahogy Jézus tenné helyemben. Szelíden beszéltem hozzá, s midôn négyszemközt akart velem beszélni, kíméletesen, de egyértelmûen ráirányítottam figyelmét szomorú lelkiállapotára. Észrevettem mély megindultságát, bár igyekezett elrejteni elôlem. Közben bejött egy harmadik személy, így négyszemközti társalgásunknak vége szakadt. Ez az illetô kért tôlem egy pohár vizet s két másik dolgot, amit szívesen megadtam neki. Isten kegyelme nélkül azonban képtelen lettem volna így bánni az elsô személlyel. Miután elmentek, hálát adtam Istennek a kegyelemért, amellyel megerôsített az Úr.

1695   Most meghallottam a szavakat: ,,Örülök, hogy úgy viselkedtél, mint igazi leányom. Légy mindig irgalmas, amint én is az vagyok. Irántam való szeretetbôl szeress mindenkit, még legádázabb ellenségedet is, hogy szíved hûen tükrözze (69) irgalmamat.''

1696   Ó, Krisztus! Ha nagy erôfeszítésembe kerül is, de kegyelmeddel minden lehetséges.

1697   Ma elég jól érzem magam, s örültem, hogy megtarthatom a szent órát. Abban a percben, ahogy elkezdtem az imát, fizikai szenvedéseim annyira fokozódtak, hogy képtelen voltam tovább imádkozni. Ahogy véget ért a szent óra, elmúltak fájdalmaim is. Elpanaszoltam az Úrnak, mennyire vágyódtam elmélyedni keserû szenvedéseiben, de fájdalmaim miatt nem bírtam. Erre Jézus azt mondta: ,,Leányom! Tudd meg, az az én kegyelmem, amikor megérzed és jobban megismered fájdalmaimat. De ha elhomályosul az értelmed, és nagyok a szenvedéseid, akkor valóban részt veszel az én szenvedéseimben. Teljesen hozzám hasonlóvá teszlek. Ebben a pillanatban az a dolgod, hogy kövesd akaratomat, jobban, mint bármikor...''

1698   (70) Gyakran kísérem a haldokló lelkeket,[415] s Isten irgalmába vetett bizalmat könyörgök számukra. Könyörgök Isten kegyelméért, ami mindig gyôzelmet arat. Néha, különleges, titokzatos módon, utolsó pillanatban érinti meg a bûnös lelket Isten irgalma. Külsôleg úgy tûnik, elveszett már minden. De nem így van. Isten végsô kegyelmének sugarában a lélek oly nagy szeretettel fordul Istenhez az utolsó pillanatban, hogy azonnal elnyeri bûnei bocsánatát, büntetése azonnali elengedését. Külsôleg nincs jele bánatának és összetörtségének, mert már nem reagál külsô dolgokra. Ó, mily megfejthetetlen Isten irgalma! De jaj -- vannak lelkek, akik önként és tudatosan elutasítják, és megvetik ezt a kegyelmet. Bár a haldoklás pillanatában Isten megadja a lelkeknek ezt a belsô világosságot, s ha a lélek is akarja, lehetôsége van visszatérni Istenhez. De néha annyira (71) megkeményedett már némely lélek, hogy tudatosan a poklot választja. Meghiúsítja más lelkek érte mondott imáit, sôt Isten igyekezetét is.

1699

JMJ	Magány -- legkedvesebb perceim,

Magány -- mindig Veled, Uram, Istenem.

Szíveden az idô boldogan telik,

Lelkem itt mindig megpihen.

Mikor a szívet eltölti a Te jelenléted s szereteted,

És a lélek tiszta hévben izzik,

A legnagyobb elhagyatottság sem teszi magányossá az ilyen lelket,

Mert a Te öledben nyugszik.

Ó, magány -- a legnemesebb társaságban eltöltött percek,

Minden teremtmény elhagyjon bár,

Én elmerülök Istenséged tengerében,

S te édesen hallgatod szívem vallomását.

1700   (72) Ma este megkérdezte tôlem az Úr: ,,Van-e szívednek valamilyen kívánsága?'' Azt válaszoltam: ,,Igen, van egy nagy vágyam! Veled örökre egyesülni!'' -- Erre az Úr azt felelte: ,,Ez nemsokára bekövetkezik. Legkedvesebb gyermekem, minden rezdülésed visszatükrözôdik szívemben. Pillantásom jóságosan pihen rajtad más teremtményeim elôtt.''


6. füzet -- 1701--1803
Napló -- 6. füzet	1701--1803

1701   Ma kértem az Urat, tanítson a bensô életre, mert magamtól nem tudok tökéletes dolgot sem elgondolni, sem megérteni. Az Úr így válaszolt: -- ,,Én voltam a mestered -- most is az vagyok, és az is maradok. Légy azon, hogy szíved az én alázatos és szelíd szívemhez legyen hasonló. Sohase hivatkozz a jogaidra. Nyugodtan, türelemmel viselj el mindent, bármi is történik. Ne védekezz, ha ártatlanul megszégyenítnek. Hagyj másokat gyôzedelmeskedni. Maradj (73) jó akkor is, ha úgy látod, visszaélnek jóságoddal. Ha szükséges, magam védlek meg. Légy hálás a legkisebb kegyelmemért is, mert ez újabb kegyelmek adományozására kényszerít engem...''

1702   Mikor a keresztutat végeztem, panaszkodni kezdett az Úr a szerzetesi és papi lelkek, a választott lelkek szeretetének hiányai miatt. ,,Megengedem a kolostorok és szerzetesrendek elpusztítását.'' Azt válaszoltam: ,,Uram, de hiszen olyan sokan dicsérnek Téged a kolostorokban!'' Azt felelte az Úr: ,,Ez a dicséret megsebzi szívemet, mert a kolostorok kiûzték a szeretetet. Ezek áldozat és szeretet nélküli lelkek, tele egoizmussal, önszeretettel, gôggel, önteltséggel, hamissággal és képmutatással. Lelkek, akik langyosak, alig van bennük annyi melegség, hogy magukat életben tartsák. Szívem ezt nem bírja elviselni. (74) Minden kegyelem, amit naponta kiárasztok rájuk, lefolyik róluk, akár egy szikláról. Nem bírom elviselni ôket, mert se nem jók, se nem rosszak. Azért létesítettem a kolostorokat, hogy megszenteljék a világot. Belôlük kell kiáradnia a világra a szeretet és áldozat égô lángjainak. Ha nem térnek meg, s nem gyullad fel bennük az elsô szeretet, megsemmisítem ôket.

Hogyan akarnak a megígért bírói székben helyet foglalni az ítéletkor, mikor bûneik súlyosabbak, mint a világéi -- sem bûnbánat, sem engesztelés... Ó, szív, mely reggel magadba fogadsz, de már délben a gyûlölet számtalan formáját táplálod irántam! Ó, szív, akit különösképpen kiválasztottam! Vajon azért-e, hogy több szenvedést okozz nekem? -- A világ nagy bûnei csak felületesen sértik meg, de a választottak bûnei mélyen átdöfik szívemet...''

1703   Midôn védelmembe akartam venni ôket, nem találtam semmit (75) igazolásukra. Az adott pillanatban egyetlen gondolatom sem támadt mentségükre. Fájdalom szorította össze a szívemet, s keservesen sírtam. Akkor megláttam az Urat, aki jóságosan vigasztalt: ,,Ne sírj, van még sok lélek, ki engem nagyon szeret, de szívem arra vágyik hogy mindenki szeresse. S mert szeretetem nagyon nagy, ezért fenyítek és büntetek.''

1704   + Harc egy bizonyos kísértéssel. Valaki folyamatosan hízelegve beszélt hozzám. Tudta, mikor megyek a kápolnába vagy a verandára, ilyenkor rendszerint az utamba állt. Nem volt bátorsága egyedül találkozni velem, ezért mindig egy hozzá hasonló kísérôvel jött, de egyikük sem mert közeledni. Éppen a májusi ájtatosságra mentem, amikor megláttam, hogy ezek a személyek azon a helyen álltak, ahol el kellett haladnom. Még mielôtt odaértem volna, hallottam a rám vonatkozó (76) hízelgô szavakat. Az Úr megismertette velem szívük gondolatát, mely bizony nem volt jó. Éreztem, hogy az ájtatosság után elém fognak állni, s akkor kénytelen leszek velük beszélgetni, mert eddig még egyetlen szót sem váltottam velük. A kápolnából kijövet láttam, hogy felvértezve várnak rám. Félelem fogott el. De hirtelen mellém állt Jézus, és így szólt: ,,Ne félj, én veled megyek!'' Erre leírhatatlan erô áradt a lelkembe, pár lépéssel elôttük bátran és hangosan így szóltam: ,,Dicsértessék a Jézus Krisztus!'' Helyet adva válaszoltak: ,,Mindörökké! Ámen.'' Mintha villám sújtotta volna ôket, leszegték fejüket, s rám se mertek nézni. Ahogy tovább mentem, gonosz szavakat küldtek utánam. Ettôl fogva ez a személy, ha meglátott, elmenekült elôlem, én pedig hála Istennek, nyugodt voltam...

1705   (77) Szentmise után kimentem a kertbe, hogy elvégezzem az elmélkedésemet. Zavartalanul elmélkedhettem, mert egyetlen beteg sem volt ott ebben az idôben. Isten jótéteményeire gondoltam, és szívem annyira fellángolt a szeretettôl, hogy azt hittem, szétveri keblemet. Hirtelen elém állt Jézus, és megkérdezte: ,,Mit csinálsz itt ilyen korán?'' Azt válaszoltam: ,,Rólad, irgalmadról és irántunk való jóságodról elmélkedem. És Te, Jézusom, mit csinálsz itt?'' -- ,,Azért jöttem, hogy veled találkozzam s új kegyelmekkel halmozzalak el. Lelkeket keresek, akik elfogadnák kegyelmeimet.''

1706   Ma a vecsernyén tudatta velem az Úr, mennyire tetszik neki a tiszta, szabad szív. Éreztem, milyen gyönyörûség Istennek ilyen szívekbe néznie. De az ilyen szívek hôsi szívek. Életük állandó harc...

1707   (78) + Midôn a verandára mentem, rövid idôre betértem a kápolnába. Szívem mély, dicsôítô imába merült, s magasztalta Isten felfoghatatlan jóságát és irgalmát. Ekkor e szavakat hallottam lelkemben: ,,Ilyen vagyok, amilyennek dicsérsz, és mindig ilyen maradok számodra. Már ebben az életben tapasztalod jóságomat, de teljes egészében majd a jövendô életben fogod megismerni.''

1708   Ó, Krisztus! Legnagyobb gyönyörûségem, ha látom, hogy szeretnek Téged, s ha felhangzik dicsôséged, s terjed irgalmad tisztelete. Ó, Krisztusom! Életem utolsó pillanatáig nem szûnök meg irgalmadat és jóságodat dicsôíteni. Minden csepp véremmel, szívem minden dobbanásával magasztalom irgalmadat. Szeretnék egészen Téged dicsôítô himnusszá változni. Halálos ágyamon legyen szívem utolsó dobbanása szeretethimnusz végtelen irgalmad dicsôítésére!

1709   (79) + Ma azt mondta nekem az Úr: ,,A Szentlélek eljövetele elôtt háromnapos lelkigyakorlatot fogsz tartani. Én magam leszek vezetôd. Nem tartod majd magad a lelkigyakorlatok alatt szokásos szabályokhoz, s nem fogsz használni semmiféle könyvet az elmélkedéshez. Feladatod egyedül szavaim megfontolása lesz. Lelki olvasmánynak Sz. János evangéliumából olvass át egy fejezetet.''

[Az eredetiben fél oldal szabadon maradt].

1710   (80) 1938.5.26. Ma elkísértem Jézust, amint a mennybe felment.[416] Ez dél felé volt. Nagy vágyódás fogott el Isten után. Különös, minél erôsebben éreztem Isten jelenlétét, annál bensôségesebben vágytam Utána. Hirtelen a tanítványok és Apostolok közt találtam magam. A Szûzanya is köztük volt. Jézus azt mondta tanítványainak, hogy menjenek el az egész világra, s tanítsanak az Ô nevében! Felemelte kezét, megáldotta ôket, s eltûnt a felhôk között. Láttam a Szent Szûz nagy vágyódását is. Lelke a szeretet teljes erejével epekedett Jézus után, de teljesen nyugodt volt. Istenre hagyatkozott. A szívében nem volt egy rezdülés sem más, mint amit Isten akart.

1711   Midôn magam maradtam a Szent Szûzzel, a lelki életre oktatott. Azt mondta: ,,Egy lélek igazi nagysága abból áll, hogy Istent szereti, s jelenlétében megalázza magát. Teljesen megfeledkezik önmagáról. Magát a legcsekélyebbnek tartja, mert Isten hatalmas, de csak az alázatosakban találja tetszését, a gôgösöknek mindig ellenáll.''

1712   (81) Midôn egy személy felkeresett, akirôl már egy s más helyen említést tettem, s felismertem, hogy hazudni kezd, közöltem vele: tudom, hogy hazudik. Nagyon szégyellte magát, és elhallgatott. Beszéltem neki Isten nagy ítéletérôl. Láttam azt is, hogy ártatlan lelkeket veszélyre csábít. Mindent felfedtem elôtte, ami rejtve volt szívében. Le kellett gyôznöm magam, hogy így beszéljek vele. Bebizonyítván Jézusnak, hogy ellenségeimet is szeretem, neki adtam uzsonnámat. Megvilágosodott lélekkel távozott, de még távol állt a cselekedetektôl...

1713   Vannak pillanatok, amikor Jézus legkisebb kívánságomat is teljesíti. Ma megemlítettem, mennyire szeretnék búzakalászt látni, de ebbôl a szanatóriumból nem látszik. Meghallotta ezt az egyik páciens, aki másnap kiment a mezôre, s hozott nekem pár szál csodaszép (82) kalászt. Szobámban mindig van friss virág, de lelkemet semmi sem elégíti ki, mindjobban vágyódom Isten után.

1714   Ma buzgón imádkoztam Jézushoz házunkért. Kértem, vegye el a keresztet, amely most zárdánkra nehezedik,[417] Az Úr azt válaszolta: ,,Imáidat más szándékra fordítom, mert a keresztet nem vehetem le rólatok mindaddig, amíg meg nem értették jelentését.'' Én azonban továbbra is imádkoztam erre a szándékra.

1715   Erôs kísértés. Az Úr megmutatta nékem, milyen kedves elôtte a tiszta szív. Erre mélységesen átéreztem, milyen nyomorult is vagyok. Mikor a gyónásra készültem, erôs kísértéseket éreztem a gyóntatók ellen. Nem láttam a sátánt, de éreztem szörnyû dühét. -- ,,Ez csak egy közönséges ember.'' -- ,,De különleges, mert Isten hatalmával rendelkezik.'' -- ,,Hát igen, (83) megvallani neki a bûnöket nem nehéz, de feltárni elôtte a szív legtitkosabb zugainak titkát, s beszámolni neki Isten kegyelmeinek hatásairól és Isten minden kívánságáról, elmondani, ami az Úr között és köztem történik -- ez meghaladja az ember erejét.'' Éreztem, hogy sötét hatalmakkal harcolok, s felkiáltottam: ,,Ó, Krisztus! Te és a pap egyek vagytok. Hozzád megyek gyónni, nem egy emberhez.'' Mikor elkezdtem gyónni, elôször ezekrôl a nehézségeimrôl számoltam be. A pap azt mondta, a legokosabb, amit tehettem, az volt, hogy legelôször ezeket a súlyos kísértéseket említettem meg. A gyónás után eltûnt minden kísértés, s lelkem eltelt békével.

1716   Egy nap a rekreáció idején az egyik karnôvér úgy nyilatkozott, hogy a dolgozó nôvéreknek[418] nincsenek érzéseik, s ezért keményen lehet bánni velük. Elszomorodtam, hogy az igazgató nôvérek ilyen kevéssé ismerik a dolgozó apácákat, s csak a külsô látszat szerint ítélkeznek.

1717   (84) Ma beszéltem az Úrral, aki ezt mondta: ,, Vannak lelkek, akikben egyáltalán nem tudok mûködni. Ezek azok, akik mindig másokat figyelnek, s nem tudják, mi történik saját bensôjükben. Állandóan másokról beszélnek, még a teljes csend idején is, ami a velem való társalgásra lenne szánva. Ezek a szegény lelkek nem hallják szavaimat, üres marad a lelkük. Engem nem saját szívükben keresnek, hanem a fecsegésben, ott pedig nem vagyok soha. Érzik ürességüket, de be nem vallanák saját hibájukat. Állandó szemrehányást jelentenek részükre azok a lelkek, akikben én uralkodom. Ahelyett, hogy megjavulnának, irigység kél szívükben. Nemhogy észre térnének, még mélyebbre süllyednek. S az idáig csak féltékeny lélek gyûlölködôvé válik. Már a szakadék szélén állnak, másoktól irigylik adományaimat, míg maguk nem tudják és nem is akarják elfogadni azokat.''

1718

(85) Ha lábaidnál ülhetek, rejtôzô Istenem,

Ez lelkem számára maga a mennyország,

Magadat itt ismerteted meg velem,

Add nekem szívedet, add -- így szólsz édesen hozzám.

Csendes beszélgetéseink alatt Veled kettesben

Mennyei perceket élek át,

Azt mondhatom Istennek: vedd hát szívem, vedd,

És Te, a hatalmas, végtelen, örömmel nézel rá.

Szeretet, édesség járja át lelkemet,

S a Te szüntelen jelenléted,

Elragadtatás így a földi életem,

S mint egy szeráf -- Hozsannát zengek.

Szerény kenyér színe rejti tested, lelked,

Elrejtetted benne istenséged,

Ez a kegyelem-forrás táplálja életem,

Minden égi örömnél többet ér a Te jelenléted.

Ha velem egyesülsz a Szentáldozásban, ó, Istenem,

Általad hatalmassá válok -- érzem.

(86) Tôled származik ez, ó, Uram, alázattal beismerem,

És segítségeddel szentté válhatok -- nyomorúságom ellenére.

1719   + A szentmise alatt tudomásomra jutott, hogy egy bizonyos pap kevés hatást gyakorol a lelkekre. Csak magára gondol, így magára marad -- elveszíti Isten kegyelmét. Semmitmondó külsô dolgokra támaszkodik, melyeknek nincs semmi jelentôsége az Isten elôtt. Mivel igen büszke, hasztalanul fáradva csak szalmát csépel.

1720   Vannak pillanatok, melyeket Jézus megértet velem lelkemben, s ilyenkor minden, ami a földön van, szolgálatomra áll. Barátok, ellenségek, sikerek és kellemetlenségek. Mindennek, akár akarja, akár nem, szolgálnia kell engem. Nem gondolok rájuk egyáltalán, azon igyekszem, hogy hû maradjak Istenhez, s egész önfeledten csak Ôt szeressem. Ô maga törôdik velem, s küzd ellenségeim ellen.

1721   (87) A Szentáldozás után, amikor Jézust szívembe fogadtam, azt mondtam Neki: ,,Szerelmem! Uralkodj szívem legrejtettebb zugában, ahonnan legtitkosabb gondolataim fakadnak, ahová csak Neked van bejárásod, Uram. Ebbe a legmélyebb szentélybe nem hatolhatnak be az emberek gondolatai. Magad lakj ott benn, s minden Tôled eredjen, amit a külvilágban cselekszem. Forrón óhajtom, s lelkem egész erejével törekszem arra, hogy ebben a szentélyben otthon érezd magad, Uram.''

1722   E szavakat hallottam: ,,Ha kezeimet nem kötnéd meg, sok büntetést küldenék a földre. Leányom, tekinteted lefegyverzi haragomat. Bár ajkaid hallgatnak, mégis oly erôsen kiáltasz hozzám, hogy megrendül az egész menny. Nem tudok elmenekülni kérésed elôl, mert nem valahol távol üldözöl kéréseddel, hanem saját szívedben.''

1723   (88) Az éjjel egy hölgy lelke jött el hozzám. Éreztette jelenlétét, s tudatta, hogy szüksége van az imára. Egy darabig imádkoztam érte, de éreztem, hogy szelleme még nem hagyott el. Azt mondtam gondolatban: ,,Ha jó lélek vagy, hagyj békén! A holnapi búcsú éretted lesz.'' Ebben a pillanatban elhagyta szobámat. Felismertem, hogy a tisztítótûzben van.

1724   Ma erôsebben éreztem testemben az Úr szenvedését, mint máskor. Tudtam, hogy ez egy haldokló bûnösért van.

1725   Ma újra arra tanított az Úr, hogyan járuljak a bûnbánat szentségéhez. ,,Leányom, ha jelenlétemben készülsz fel, gyónni is elôttem fogsz. Én csak beburkolódzom a pap palástjába. Sose fontolgasd, milyen a pap, (89) aki engem takar. Úgy nyílj meg elôtte, mintha elôttem tárulkoznál fel. Én majd megtöltöm világosságommal a lelkedet.''

1726   Uram, Krisztusom, oly mélységek felett vezetsz át engemet, hogy ha letekintek, félelem támad bennem, de Szívedhez simulva azonnal béke tölt el. A Te Szívednél nem félek semmitôl. Veszélyes pillanatokban úgy viselkedem, mint egy gyermek, akit édesanyja karjaiban tart: ha valami szörnyûségest lát, erôsebben kapaszkodik anyja nyakába, s mindjárt védve érzi magát.

1727   + Néha úgy látom, olyan lelkek állítanak nékem csapdákat, akiknek nem kellene ezt tenniük. Nem védekezem, de erôsebben bizakodom Istenben, aki látja bensômet, és látom, hogy az illetô maga esik a hurokba. Ó, Istenem, milyen igazságos és jó vagy!

1728   (90) ,,Írd! Háromszorosan szent vagyok, s irtózom a legkisebb bûntôl is. Nem tudom szeretni azt a lelket, akit beszennyez a bûn. Ha azonban bánatot érez, nagylelkûségem határtalanná válik iránta. Irgalmam elborítja, s megigazulttá teszi ôt. Irgalmam követi a bûnösöket, bárhol is járjanak, és szívem örül, ha visszatérnek hozzám. Elfelejtem a keserûséget, amellyel átitatták szívemet, és örülök visszatérésüknek. Mondd meg a bûnösöknek, hogy egy sem menekül kezeim közül. Ha elszöknek irgalmas szívem elôl, igazságos kezeimbe kerülnek. Mondd meg nekik, hogy állandóan várok rájuk, hallgatom szívük dobbanását, mikor kezd értem dobbanni. Írd le, hogy lelkiismeret-furdalásuk által szólok hozzájuk, sikertelenségek és szenvedések, viharok és villámok által, és az Egyház szavával. De ha minden kegyelmem semmibe veszik, haragra (91) gyúlok irántuk. Magukra hagyom ôket, s megadom, amit kívánnak.''

1729   Ó, Jézusom, egyedül csak Te ismered erôfeszítéseimet. Látszólag jobban vagyok, de csak annyi telik tôlem, hogy ki tudok menni a verandára, s nem kell állandóan az ágyban feküdnöm. Tisztán látok, tudom, mi van velem. Elöljáróim gondoskodása és az orvosok erôfeszítései ellenére gyengül és fogy az egészségem. De végtelenül örülök hívásodnak, Istenem, mert tudom, ó, Szerelmem, hogy halálommal kezdôdik meg a küldetésem. Ó, hogy szeretnék már elszakadni ettôl a testtôl! Jézusom, Te tudod, hogy minden kívánságom a Te akaratodat óhajtja. Saját magam egy (92) pillanattal sem kívánok korábban meghalni vagy tovább élni vagy szenvedéseimet enyhíteni, illetve erôsíteni. -- Csak azt akarom egyedül, ami a Te szent akaratod. Bár nagy lelkesedés és erôs óhaj ég szívemben, de ezek sohasem múlják felül akaratodat.

1730   Irgalmadhoz menekülök, jóságos Istenem, mert egyedül csak Te vagy jó. Ha nagy is nyomorúságom, és számtalan a hibám, bízom irgalmadban, mert Te vagy az irgalom Istene, és évszázadok óta nem lehetett hallani, s ég, föld nem emlékezik arra, hogy egyetlen lélek is csalódott volna, aki bízott irgalmadban. Ó, könyörület Istene! Egyedül Te tudsz igazolni engem, s Te sohasem utasítasz vissza, ha bánattal eltelve közeledem irgalmas Szívedhez, aki a legnagyobb bûnösöket sem taszítottad el.

1731   (93) Ma hatalmas vihar ébresztett fel. Tombolt a szél, felhôszakadásként ömlött a zápor, s villámok csapkodtak. Imádkoztam, hogy ne okozzon nagy károkat a vihar. Erre meghallottam: ,,Imádkozd a rózsafüzért, amire tanítottalak, s elmúlik a vihar.'' Elkezdtem imádkozni, s még a végére sem értem, hirtelen megszûnt a vihar. Még ezeket a szavakat is hallottam: ,,Ezzel az imával mindent elnyersz, ha az, amit kérsz, megegyezik akaratommal.''

1732   Midôn Lengyelországért imádkoztam, ezeket a szavakat hallottam: ,,Különösen megszerettem Lengyelországot. Ha akaratomat engedelmességgel fogadja, hatalomra és szentségre emelem. Szikra lobban belôle, amely elôkészíti a világot végsô eljövetelemre.''

1733   (94) + Üdvöz légy, rejtett Szeretet, lelkem élete! Üdvözöllek, Jézusom, e kenyér jelentéktelen alakjában. Üdvözöllek, legédesebb Irgalmasság, amely kiáradsz minden lélekre! Légy üdvözölve, végtelen Jóság, Kibôl kegyelmek özöne árad körös-körül. Légy üdvözölve, elhomályosított Fényesség, lelkek Világossága! Üdvözöllek, irgalom kimeríthetetlen Kútja, élet és szentség legtisztább Forrása! Üdvözöllek, tiszta szívek Gyönyörûsége! Üdvöz légy, bûnös lelkek egyetlen Reménye!

1734   Jézusom! Te tudod, hogy vannak pillanataim, amikor egyetlen emelkedett gondolatom sem támad, s lelkem lendülete is ellankad. Türelemmel viselem magam ilyenkor, s elismerem, hogy ez vagyok én, mert minden szépség Isten kegyelme. Mélységes alázat fog el, s kérem segítséged, kegyelmed pedig nem tétovázik betérni egy alázatos szívbe.

1735

(95) Ó, szûz leány, gyönyörû szép virág,

Nem sokáig lát már téged e világ,

Ó, mily pompás szépséged,

Én tiszta jegyesem.

Ki nem fejezik azt szavak vagy számok,

Mily drága szûzi tiszta virágod,

Semmi nem szennyezi be fényességedet,

Mely erôs, bátor és legyôzhetetlen.

Maga a déli nap fénye

Elsötétül a szûzi szív mellett,

A szüzességnél nagyobb dolgot nem látok,

Istennek Szívébôl származik virágod.

Ó, hallgatag szûz, illatos rózsaszál,

Bár itt a földön sok kereszt vár,

De szem nem látta, emberi értelem fel nem foghatja,

Mily nagy az égben a szüzek jutalma.

Ó, szûz leány, hófehér liliom,

Virágod te csak Jézusnak nyitod,

(96) Szívednek tiszta kelyhében

Megpihen Isten kedvére.

Ó, szûz leány, himnuszod senki el nem énekli,

Dalodban Isten szeretete rejlik,

Nem értik még az ég angyalai sem,

Amit egy szûz az Úrnak énekel.

Ó, szûz leány, édeni virágod

E világ minden fényén túlragyog,

S ha nem is ért meg ez a világ,

Elôtted alázatosan meghajtja homlokát.

Bár a szûz útja tövises,

Élete keresztekkel telehintett,

Nálánál senki sem erôsebb,

Meg nem törik, le nem gyôzheted.

Ó, szûz leány, földi angyal,

Híred száll az egész Egyházban,

A tabernákulum elôtt ôrt állsz,

És mint egy Szeráf, egészen szeretetté válsz.

1736   (97) Midôn egy alkalommal a verandán voltam, megéreztem, hogy egy lélek súlyos kísértéssel küszködik a szentgyónással kapcsolatban. Bár ismertem a lélek állapotát, de nem kezdtem el magam beszélgetni vele. Mikor magunkra maradtunk, ô tárta fel elôttem a lelkét, s elmondott mindent. Rövid beszélgetés után azt mondta: ,,Most már nyugodt vagyok, lelkem nagyon megvilágosodott.''

1737   Ma Jézus tudtomra adta, ne beszéljek sokat az egyik apácával. A beszélgetés alatt Isten különös kegyelme erôsített, különben ez a beszélgetés nem szolgálta volna Isten dicsôségét.

1738   Az Úr azt mondta: ,,Térj be gyakran a tisztítótûzbe, ott nagy szükségük van rád!'' Ó, Jézusom! Megértem e szavak jelentôségét, de engedd meg, hogy elôbb irgalmad kincseihez (98) folyamodjak.

1739   ,,Leányom, írd, hogy maga az irgalom vagyok a megtört lélekhez. A lélek legnagyobb nyomorúsága sem ingerel haragra, inkább szívem irgalmát ébreszti fel.''

1740   Jézusom! Adj erôt a szenvedések elviseléséhez, hogy a szám el ne húzzam, amikor a keserû kelyhet iszom. Te magad segíts, hogy áldozatom kedves legyen Néked. Ha még évekig elhúzódna, akkor se szennyezze be az önszeretet. A szándék tisztasága tegye frissé, elevenné s kedvessé Elôtted. Életem szüntelen harc és erôfeszítés szent akaratod teljesítésére, de minden ami bennem van, ó, Uram, erôm és nyomorúságom Téged dicsérjen.

1741

(99) Isten végtelen jósága az angyalok teremtésében.

Isten, ki önmagadban boldogság vagy, s nincs szükséged teremtményekre ehhez a boldogsághoz, mert Te magad vagy a szeretet teljessége. De felfoghatatlan irgalmadból teremtményeket hívsz életre, s részesíted ôket örök boldogságodban és örök bensô életedben, amit Te élsz, egy Isten Három Személyben. Megfejthetetlen irgalmadban angyali lelkeket alkottál, kiket szeretetedben és isteni bizalmasságodban részesítettél. Képessé tetted ôket az örök szeretetre. Bár ily gazdagon megajándékoztad valamennyit, Uram, a szépség és szeretet fényével, teljességed semmit sem csökkent, ó, Istenem. Másrészt az ô szépségük és fényük nem egészítette ki a Tiédet, mert Te magad vagy önmagadban minden. Ha mégis részt kaptak boldogságodból, s megengedted, hogy létezzenek és Téged szeressenek, az csak mélységes irgalmadból adódott. E vég nélküli jóságodért szüntelenül dicsérnek Téged (100) felséged lábai elôtt, telve alázattal éneklik örök himnuszukat: -- Szent, Szent, Szent...

1742

Áldott légy, Háromszemélyû irgalmas Egy Isten,

Felfoghatatlan, mérhetetlen, kifürkészhetetlen,

Nincs égi angyal, ki Téged kikutatni képes,

Vég nélkül zengik ezért, a Te neved: Szent.

Irgalmas Urunk és Teremtônk, dicsértessél,

Mindenható, irgalommal teljes,

Hogy téged szeressünk, bennünket erre teremtettél,

Örök himnuszt zengve: szent...

Áldott légy, irgalmas Isten, örök Szeretet,

Ki trónusodon ülsz a kék égbolt felett,

Így dicsér Téged a tiszta lelkek serege

Örök himnuszával -- háromszor Szent.

Szemtôl szemben állva Veled, Istenem,

Látom, kegyelmed más lényeket is hívhatna életre,

Ezért mély alázattal meghajlok Elôtted,

Mert látom, mindez irgalmasságod tette.

(101) Az egyik legszebb szellem tagadta irgalmad,

Elvakítja a gôg, másokat is magával ránt.

Sátánná válik a gyönyörû angyal,

S egy pillanat alatt a mennybôl a pokolba száll.

A hûséges angyalok dicsérik irgalmad,

Kik kitartottak a tûzpróbában,

Dicsôség Jézus Krisztusnak, a megalázottnak,

S tisztelet az alázatos Szûznek, az Ô Édesanyjának.

A harc után e tiszta lelkek elmerültek az Istenség óceánjában,

Irgalmának mélységeit kutatva és dicsérve,

Körülveszi ôket Isten végtelen szépsége, ragyogása,

Felismerik a Három Személyt egy Istenségében.

1743

+ Isten végtelen jósága az ember teremtésében

Ó, Istenem! Irgalmad nagysága hívta elô a semmibôl az emberi nemet, gazdagon megáldva a természettel és kegyelemmel. Jóságodnak azonban mindez mintha nem volna elég. Irgalmad még az örök élettel (102) is megajándékozott minket. Örök boldogságodban részesítesz, s részt vehetünk bensô életedben. Mindezt egyedül irgalmadnak köszönhetjük. Megajándékozol kegyelmeddel, csupán azért, mert jó és szeretetteljes vagy. Nem volt szükséged ránk, hogy boldog légy, de meg akartad osztani velünk a Te boldogságodat. Az ember viszont nem állta ki a próbatételt. Örök kárhozattal büntethetted volna meg, mint az angyalokat. Itt lépett közbe irgalmasságod. Bensôdet nagy részvét fogta el, s megígérted, hogy magad gondoskodsz megváltásunkról. Ez könyörületed felfoghatatlan mélysége. Nem büntettél, ahogy megérdemeltük volna. Dicsérjük irgalmad, Uram! Évszázadokon át fogunk magasztalni. Az angyalok is csodálják az emberek iránti irgalmadat.

1744

Dicsértessél, irgalmas Istenünk,

Mindenható Teremtônk, Urunk,

A legmélyebb alázattal tisztelünk,

Istenséged óceánjába merülve Elôtted leborulunk.

(103) De az ember nem állta ki a próbát,

Hallgatott a gonoszra, s hûtlen lett Hozzád.

Kegyelmeidet elveszítve rá nagy nyomor várt,

Könnyek, szenvedés, kínok -- amíg csak a sírba száll.

De Te, irgalmas Istenünk, nem akartad az ember pusztulását,

És Üdvözítôt ígértél neki.

Nem hagyod kétségbe merülni, nem nézed gonoszságát,

Izraelt prófétáid vezetik.

Éjjel-nappal kiált Hozzád az emberiség mégis,

Nyomorúsága, bûnei s fájdalma mélyébôl.

Kiáltásunk, könnyeink jussanak fel az égig,

Ahol uralkodsz, irgalom Istene, tekints ránk az égbôl.

Bûnbe esett az ember, és bûnét kiengesztelni képtelen,

Isten és ember között a szakadék végtelen.

Nyomorúsága hangján kiált: Uram, kegyelmezz,

De Jahve hallgat... századok így telnek el.

Az emberiség vágya egyre erôsebb,

Várják, Akit megígért az Isten,

(104) Jöjj, Istennek Báránya, jöjj el,

Vedd el bûneink, oszlassa el sötétségünket a Te fényed.

Így kérlel az emberiség szünet nélkül, ó urak Ura,

Mérhetetlen irgalmadat, kegyelmedet, mely végtelen,

Ó, hatalmas Isten, enyhülj meg, Uram,

Emlékezz jóságodra, bocsásd meg a vétkeket.

+ Isten végtelen jósága az Ô egyszülött Fiának elküldésében

1745   Istenem, Ki a bûnbeesés után nem semmisítetted meg az emberiséget, hanem Isteni Irgalmaddal megbocsátottál neki, s megajándékoztad minden kegyelemmel. Irgalmad lehozott hozzánk, hogy magad emelj fel nyomorúságunkból. Isten leszáll a földre, az urak Ura, a Halhatatlan lealacsonyodik. De hová is szállsz le? Talán Salamon templomába? Vagy jöveteledre új templomot emeltetsz? Ó, Uram! Mit készíthetnénk itt-tartózkodásodra? (105) Hiszen az egész föld lábaid zsámolya. Te magad készítettél templomot magadnak, a szentséges Szüzet. Szeplôtlen lénye a Te hajlékod. És megtörtént Irgalmad felfoghatatlan csodája, Uram! ,,És az Ige testté lett, és miköztünk lakozik.'' Isten Igéje -- a Megtestesült Irgalom. Saját lealacsonyodásoddal emeltél fel minket Istenségedhez. Ez szereteted és túláradó irgalmad mélysége. Az ég csodálja szereteted bôségét. Most már senki sem fél Hozzád közeledni. Te vagy az irgalom Istene. Megkönyörülsz nyomorúságunkon. Istenünk vagy, mi pedig a Te néped. Atyánk vagy, mi pedig -- kegyelmedbôl -- a gyermekeid. Dicsértessék irgalmad, hogy leszálltál hozzánk.

1746

Áldott légy, irgalmas Istenünk,

Ki az égbôl a földre leereszkedtél,

Téged nagy alázattal dicsérünk,

Amiért az emberi nemet felemelni kegyeskedtél.

(106) Irgalmad felfoghatatlan, végtelen,

Irántunk való szeretetbôl testet öltesz

A Tiszta Szûztôl, kit a bûn nem érintett,

Öröktôl valók e döntések.

E Szent Szûz, e hófehér Liliom

Dicséri elsôként irgalmad hatalmát.

Tiszta szíve az Ige érkezésére megnyílott,

Hitt Isten Követének, és Istenbe vetette bizalmát.

Csodálja az ég is, hogy emberré lett az Isten,

Hogy van a földön Szív, mely méltó Istenéhez,

Miért nem egy szeráffal egyesülsz, Uram, miért a bûnössel?

Ó, ez irgalmad rejtélye

A szûzi méh tisztaságának ellenére.

Ó, Isteni Irgalom rejtélye, ó, könyörülô Isten,

Ki elhagytad égi trónusod,

És leereszkedtél nyomorúságunkhoz, az emberi gyengeséghez,

Mert nem az angyaloknak, hanem az embernek kell az irgalom.

Hogy méltón dicsérjük az Úr irgalmát,

Egyesülünk a Szeplôtelen Szûzanyával,

(107) Himnuszunk így kedvesebben száll Hozzád,

Mert Ô az angyalok és az emberek között -- választottad.

Általa mint tiszta kristályon át

Jött közénk irgalmad.

Az ember Isten elôtt kedvessé Általa vált,

Kegyelmeid Általa áradnak ránk.

+ Isten végtelen jósága az ember megváltásában

1747   Istenem, Ki egyetlen szavaddal sok ezer világot tudnál megváltani. Igazságodnak Jézus egyetlen sóhaja elégtételt tudott volna adni. De Te, Jézusom, tisztán irántunk való szeretetbôl magad vállaltad a szörnyû szenvedést. Egyetlen sóhajod kiengesztelte volna Atyád igazságosságát, minden szenvedésed, megsemmisülésed, egyedül felfoghatatlan szereteted és irgalmad mûve. S mikor elhagytad ezt a földet, ó, Uram, velünk akartál maradni, s itt hagytad saját magadat az Oltáriszentségben, szélesre tárva irgalmasságodat. Nincs oly nyomor, (108) ami kimeríthetne Téged. Mindnyájunkat meghívtál szeretetednek ehhez a forrásához. Itt van irgalmad temploma, tehetetlenségünk gyógyszere. Hozzád, mint élô forráshoz, siet minden lélek. Némelyek -- mint a szeretetedre szomjas szarvasok, mások pedig, hogy bûneik sebét megtisztítsák; s vannak, akiket kimerített az élet, azok új erôt merítenek Belôled. Abban a pillanatban, amikor a kereszten meghaltál, az örök élettel ajándékoztál meg minket. Feltártad legszentebb oldaladat, megnyitva nekünk irgalmad kimeríthetetlen forrását. A legdrágábbat adtad, amid volt: Szíved vérét és vizét. Ez irgalmad mindenhatósága, ebbôl árad ránk minden kegyelem.

1748

Dicsôítsen és magasztaljon, Istenem, irgalmad mûve,

Minden hûséges szív áldjon téged.

Akiken szeretô tekinteted pihen,

Akikben él örök életed.

(109) Ó, irgalmas Jézusom, fájdalmas volt a földön szent életed,

Szörnyû kínok között fejezed be mûvedet,

Felfeszítve a kereszten,

És mindezt irántunk való szeretetbôl tetted.

Szeretetbôl megengedted, hogy megnyissák szent oldalad.

Szívedbôl két forrásként vér és víz fakadt.

Ez lett irgalmad forrása,

Itt lelnek a lelkek enyhülésre, vigaszra.

Az Oltáriszentségben itt hagytad számunkra irgalmadat,

Szereteted rendelte ezt,

Hogy az élet szenvedéseiben, fájdalmaiban

Jóságodban soha ne kételkedjem.

Ha lelkünkre az egész világ nyomorúsága nehezedne,

Egy pillanatra sem szabad kételkednünk,

Csak bízzunk, hisz végtelen az ô irgalmának ereje,

A bûnbánó lélekre szeretettel néz Istenünk.

Ó, Urunknak kimondhatatlan irgalmassága,

A könyörület és minden öröm forrása,

(110) Bízzál, lelkem, ha megjelölt is a bûn skarlátja,

Mert ha Istenhez közeledsz, oltalmat nyersz Nála.

Mert Ô a végtelen szeretet élô lángja,

Ha ôszintén Hozzá fordulunk,

Benne eltûnnek bûneink s lelkünk nyomorúsága,

Ô kiegyenlíti minden tartozásunk, ha Rá hagyatkozunk.

1749

+ Isten végtelen jósága

felékesítette szépséggel az egész világot,

hogy az ember jól érezze magát a földön

Ó, Isten, mily gazdagon árasztottad a világra irgalmasságodat, s mindezt az emberért. Ó, hogy szeretheted az emberiséget, hogy oly tevékeny szeretettel gondoskodsz róla! Ó, Uram, Teremtôm! Mindenütt kezeid nyomát látom, s irgalmad pecsétjét mindenen, ami körülvesz engem. Legirgalmasabb Teremtôm! Dicsôítem nevedet minden teremtmény, élôk és élettelenek (111) nevében. Felszólítom az egész világot, dicsérje irgalmadat! Ó, milyen nagy a Te jóságod, Uram!

1750

Urunk és Teremtônk, áldott légy.

Egész világ, magasztald Uradat mély alázattal,

Adj hálát Teremtôdnek mindenért,

És hirdesd, hogy felfoghatatlan Isteni Irgalma.

Jöjj, zöldellô föld,

Jöjj, végtelen tenger,

Hálád kedves énekként csendüljön,

És hirdesse, Isten irgalma mily mérhetetlen!

Jöjj, tündöklô napfény,

Jöjjetek viruló harmatos virágok,

Tiszta hangotok egyetlen himnuszként

Zengje, mily hatalmas az Isteni Irgalom!

Jöjjetek, hegyek és völgyek, zúgó erdôk, rengeteg,

Jöjjetek, viruló, harmatos virágok,

Illatotok, szépségetek

Dicsérje és áldja az Isteni Irgalmasságot!

(112) Földünknek minden gyönyörûsége,

Mellyel nem tud betelni az ember,

Jöjjetek, az Urat együtt dicsérjétek,

Mérhetetlen irgalmát hirdetve!

Jöjj, egész földnek szépsége,

És dicsérd Teremtôdet mély alázattal,

Mert minden szépség az Ô irgalmának mûve,

És hirdeti is zengô hangon: mily hatalmas Isten irgalma.

De mind e szépség felett

Kedvesebb dicséret Isten számára

Az ártatlan, bizalommal telt lélek,

Aki szorosan egyesül Vele a kegyelem által.

1751   + A Legszentebb Oltáriszentségben elrejtett Jézus, egyetlen Szerelmem, egyedüli Irgalmam! Neked ajánlom testem, lelkem minden szükségét. Te tudsz segíteni rajtam, mert Te magad vagy az irgalom. Benned van minden reményem.

(113) [Az eredeti kéziratban itt hosszabb szünet következik. Egy egész oldal üresen maradt.]

 +

(114)	JMJ	Krakkó--Pradnik 1938.6.2.

Háromnapos lelkigyakorlat

1752   Mesterem, Jézus vezetése alatt, aki maga rendelte el ezt a lelkigyakorlatot, sôt meghatározta a napot is, mikor tartsam. Nevezetesen 3 nappal a Szentlélek eljövetele elôtt. Ô maga vezetett engem.

Mindezek ellenére megkérdeztem a lelkiatyámat, szabad-e ilyen lelkigyakorlatot tartanom? Ô engedélyt adott rá. A fônöknô anyát is megkérdeztem, aki szintén engedélyt adott. Elhatároztam, hogy engedélyük nélkül nem tartom meg a lelkigyakorlatot. Elkezdtem egy kilencedet a Szentlélekhez, s vártam a fônöknô engedélyére.

(115) Ma kellene elkezdenem a lelkigyakorlatot, de még nem kaptam értesítést a fônöknô véleményérôl.

Este a litánián megpillantottam az Úr Jézust. ,,Leányom, ma megkezdjük a lelkigyakorlatot.'' Azt válaszoltam: ,,Jézusom, legkedvesebb Mesterem, kérlek, bocsáss meg, de nem tarthatom meg a lelkigyakorlatot, mert nem tudom, megengedi-e a fônöknô.'' -- ,,Légy nyugodt, leányom, a fônöknô megengedte, holnap kora reggel te is megtudod, de ma este elkezdjük a lelkigyakorlatot...''

Valóban, este telefonált a fônöknô, s beszélt azzal a nôvérrel,[419] aki betegségem alatt ápol, s kérte, mondja meg nekem, engedélyezi a lelkigyakorlatot. A nôvér elfelejtett szólni, csak reggel értesített, (116) bocsánatot kérve, amiért nem szólt este. Azt feleltem: ,,Legyen nyugodt, már tegnap elkezdtem a lelkigyakorlatot a fônöknô kívánsága szerint.''

1753

+ Elsô nap

Este kaptam Jézustól egy témát az elmélkedéshez. Elsô pillanatban félelem és öröm járt át. Szívéhez simultam, s eltûnt a félelem, csak az öröm maradt. Teljesen Isten gyermekének éreztem magam, s az Úr azt mondta nekem: ,,Ne félj semmitôl. Ami másnak tilos, azt te megkapod. Olyan kegyelmek, melyeket mások még messzirôl sem láthatnak, neked olyanok, mint a mindennapi kenyér.

1754   Gondolkozz el, leányom, kivel kötötted össze szívedet fogadalmad révén... Mielôtt a világot megteremtettem, már szerettelek téged. Olyan szeretettel, amilyent ma tapasztal szíved a részemrôl. (117) Ez a szeretet örökké változatlan marad.''

1755   Alkalmazás: Már maga a puszta emlékezés arra, hogy kivel jegyezte el szívem magát, mélységes áhítatra indítja a lelkem. Egy óra úgy elröppent, mint egy perc. Ebben az áhítatban megismertem Isten tulajdonságait. A szeretet tüzétôl lángra gyújtva kimentem a kertbe, hogy kissé lehûljek. De ahogy felnéztem az égre, a szeretet újabb hulláma öntötte el a lelkemet. Ekkor e szavakat hallottam:

1756   ,,Leányom, kimerítetted már a feladott témát? Akkor újabbat adok neked.'' Így válaszoltam: ,,Ó, áttekinthetetlen Felség! Egy örökkévalóság is kevés lesz nekem, hogy megismerjelek Téged... De szeretetem megsokszorozódott Irántad. Hálából szívemet, mint egy rózsabimbót lábaidhoz teszem. Örvendeztesse illata Isteni Szívedet most és az örökkévalóságban... Milyen mennyei érzés, ha a szív érzi, hogy ennyire szereti ôt az Isten.''

1757   (118) ,,Ma elolvasod Szent János Evangéliumának 15. fejezetét. Azt akarom, hogy nagyon lassan olvasd.''

Második elmélkedés

1758   ,,Leányom, gondolkozz el Isten életérôl, melyet az Egyház rejt magában a lelked megváltására és megszentelésére. Gondolkozz el azon, hogyan használod fel a kegyelemnek ezeket a kincseit, szeretetem erôfeszítéseit.''

1759   Alkalmazás: Ó, legirgalmasabb Jézus! Nem mindig tudtam ezeket a felbecsülhetetlen adományokat kihasználni, mert nem mindig az adományt néztem, sokkal inkább az edényt, amiben nyújtottad azokat. Legédesebb Mesterem, mától fogva másképp lesz. Fel fogom használni kegyelmeidet, amennyire csak képes lesz rá a lelkem. Élô hitem segíteni fog, hogy kegyelmeidet Tôled közvetlenül fogadjam, bármilyen alakban küldöd is ôket. Nem fogom figyelni az edényt, (119) amiben küldöd ôket. Ha nem leszek képes mindig örömmel fogadni kegyelmeidet, akkor szent akaratod iránti engedelmességgel fogadom.

1760

+ Értekezés a lelki harcról

,,Leányom, oktatni akarlak a lelki küzdelemrôl. Sohase bízz magadban, hagyatkozz mindig szent akaratomra. Elhagyatottságban, sötétségben s különféle kétely közt menekülj hozzám s lelki vezetôdhöz, ô mindig feleletet fog adni néked nevemben. Ne alkudozz a kísértésekkel. Azonnal zárkózz szívembe, s az elsô adandó alkalommal tárd fel lelked gyóntatódnak. Utolsó helyre tedd az önszeretetedet, hogy ne szennyezze be cselekedeteidet. Nagy türelemmel viseld el saját magadat. Ne hanyagold el a belsô önmegtagadásokat. Az elöljárók, gyóntatók véleményének mindig adj igazat magadban. Kerüld a zúgolódókat, mint a ragályos betegséget. (120) Cselekedjenek úgy, ahogy akarnak, te azonban csak úgy, ahogy én kívánom tôled. Hûen tartsd be a szabályzatot. Ha bántalom ér, gondolkozz el azon, miként tudnál jót tenni azzal, akitôl elszenvedted a sérelmet. Ne öntsd ki a szíved másoknak. Hallgass, ha intenek, ne kérdezd a többiek véleményét, csak a lelkiatyádét. Vele szemben olyan egyszerû és ôszinte légy, mint egy gyermek. Ne bátortalanítson el mások hálátlansága. Ne kutasd kíváncsian, milyen úton akarlak vezetni. Ha fáradtság és kedvetlenség hatol szívedbe, menekülj magadtól, s rejtôzz el szívemben. Ne félj a harctól, gyakran már a bátorság is elrettenti a kísértést -- s nem mernek bántani bennünket. Harcolj mindig azzal az erôs meggyôzôdéssel, hogy veled vagyok. Ne hagyd, hogy az érzelmek vezessenek, mert nincs mindig hatalmad felettük, minden érdem az akarattól függ. A legkisebb dolgokban is kövesd elöljáróid utasításait. Nem áltatlak a béke ígéretével (121) s vigasztalásokkal, inkább készülj fel nagy harcokra. Tudd, hogy most egy színpadon állsz, s az egész föld és ég téged figyel. Harcolj, mint egy lovag, hogy megjutalmazhassalak, s ne félj fölöslegesen, mert nem vagy egyedül.''

Második nap

1761   ,,Leányom, ma teljes nagyságában gondolkozz el fájdalmas szenvedéseimen. Úgy nézd, mintha kizárólag érted szenvedtem volna el ôket.''

1762   Alkalmazás: Midôn elmélyedtem Jézus szenvedéseiben, nyilvánvalóvá vált elôttem az emberi lelkek értéke s a bûnök minden utálatossága. Felismertem, mennyire nem tudok szenvedni. Hogy szenvedéseim érdemszerzôvé váljanak, bensôségesen egyesülök Jézus szenvedéseivel, egyúttal kegyelmet kérek a haldokló lelkek részére, hogy ebben a fontos pillanatban vegye körül ôket.

(122)

Második elmélkedés

1763   ,,Leányom, elmélkedj a szabályzatról és a nekem tett fogadalmaidról. Jól tudod, milyen sokra becsülöm ezeket, minden kegyelem, amit a szerzetes lelkeknek adok, összefügg a szabályzattal és a fogadalmakkal''.

1764   Alkalmazás: Ó, Jézusom! Sok vétséget érzek itt, de a Te kegyelmeddel a rendi szabályok és fogadalmam tudatos megszegésére nem emlékezem. Továbbra is ôrizz, ó, jóságos Jézusom, mert saját magam gyenge vagyok.

1765   ,,Ma, leányom, lelki olvasmánynak Szent János Evangéliumának a 19. fejezetét vedd, és ne csak az ajkaddal, hanem a szíveddel is olvasd!''

1766   Mialatt olvastam, mély szomorúsággal telt el a szívem. Felismertem a teremtmények nagy hálátlanságát Teremtôjük és Uruk iránt. Kértem Istent, óvjon meg engem értelmem ilyen elhomályosulásától!

1767

Értekezés az áldozatról és az imáról

(123) ,,Leányom, arra akarlak tanítani, miként menthetsz meg lelkeket áldozattal és imával. Imával és szenvedéssel több lelket menthetsz meg, mint egy misszionárius tisztán tanítással és prédikációival. Élô szeretetáldozatnak kívánlak látni, akinek csak így van ereje elôttem. Saját énedet kell megsemmisítened és kioltanod, s lényed legmélyén halottként kell élned. Ebben a rejtettségben kell feláldoznod magad -- hová emberi szemek nem látnak el. -- Így leszel nékem tetszô, egészen elégô áldozat, édességgel, illattal teljes, s nagy erôd lesz, bárkiért is könyörögsz hozzám. Külsôleg a következô legyen áldozatod formája: rejtett, csendes, szeretet járja keresztül, ima itassa át. Azt kívánom, leányom, áldozatod legyen tiszta és alázatos, hogy kedves legyen elôttem. Hogy mindent meg tudj tenni, amit kívánok tôled, kegyelmeimet bôvem árasztom rád. Most megtanítalak, hogyan (124) végezd ezt az áldozatot hétköznapjaidban, hogy megóvjalak a képzelgésektôl. Minden fájdalmat szeretettel fogadj. Ne aggódj, ha olykor kedvetlenséget és viszolygást érzel ezekkel az áldozatokkal szemben. Minden erôd az akaratodban van, így az ellentétes érzelmek az áldozatot szememben nem csökkentik, ellenkezôleg, növelik értékét. Tudd meg, hogy tested, lelked gyakran tûzben fog szenvedni. Bár némely órában nem fogsz érezni engem, de én mindig veled leszek. Ne félj, kegyelmem veled marad ...''

Harmadik nap

1768   ,,Leányom, a mostani elmélkedés alatt gondolj a felebaráti szeretetre. Felebaráti szeretetedet az én szeretetem irányítja-e? Imádkozol-e ellenségeidért? Jót kívánsz-e azoknak, akik valamilyen módon megszomorítottak vagy megbántottak?

Tudd, hogy ha valamely lélekkel (125) jót teszel, úgy veszem, mintha nekem tetted volna.''

1769   Alkalmazás: Ó, Jézus, Szerelmem! Te tudod: mindössze rövid ideje, hogy felebaráti szeretetemet kizárólag a Te szereteted vezeti. Csak Te ismered azokat az erôfeszítéseket, amelyeket megtettem ez irányban. Ma már könnyebb, de ha Te nem gyújtottad volna fel bennem ezt a szeretetet, bizony nem tudtam volna kitartani. Ezt a Te eucharisztikus szereteted teszi, mely mindennap lángra gyújtja szeretetemet.

Második elmélkedés

1770   ,,Most a Legszentebb Oltáriszentségben élô szeretetemrôl fogsz elmélkedni. Itt egészen érted vagyok testestôl-lelkestôl, Istenségemmel, mint jegyesed. Tudod, mit kíván a szeretet -- egy dolgot csupán -- kölcsönösséget...''

1771   Alkalmazás: Ó, Jézusom! Te tudod, hogy úgy szeretnélek szeretni Téged, ahogy (126) még egy lélek sem szeretett eddig. Azt szeretném, ha az egész világ irántad érzett szeretetté válna, Jegyesem! Te Szíved tejével és mézével táplálsz engem. Kora gyermekkorom óta magadnak neveltél, hogy most képes legyek szeretni Téged. Tudod, hogy szeretlek, mert csak Te ismered áldozatom mélységét, melyet naponta felajánlok Néked.

1772   Jézus azt mondta nekem: ,,Van-e valamilyen nehézséged, leányom, ezen a lelkigyakorlaton?'' -- Azt válaszoltam: ,,Nincs semmi. Értelmem, mint a villám, fáradság nélkül fogom fel a hit minden titkát. Mesterem és Vezetôm! Világosságod sugaraira értelmem minden homálya eloszlik.''

1773   ,,Ma lelki olvasmánynak János Evangéliuma 21. fejezetét vedd. Inkább a szíveddel, mint az eszeddel éld át.''

1774   (127) + A júniusi ájtatosság alatt mondta az Úr: ,,Leányom, Szívedben tetszésem találtam. Midôn Nagycsütörtökön az Oltáriszentségben itt hagytam magamat, szándékomban nagy jelentôséged volt.''

1775   E szavakra ki akartam szeretetem fejezni, mit jelent nekem Ô, de nem találtam szavakat, s tehetetlenségemben elkezdtem sírni. Jézus azt mondta: ,,Csupa irgalom vagyok számodra, ezért kérlek, ajándékozd nekem nyomorúságodat és erôtlenségedet, s ezzel megörvendezteted szívemet.''

1776   Ma Isten szeretetének oly élô lángja hatolt be lelkembe, hogy ennek hosszabb érintésére már elégnék, s a jelen kötelékeitôl megszabadulnék. Azt gondoltam, még egy kis idô, és elmerülök a szeretet tengerében. Nem tudom leírni a szeretet nyilait, melyek átjárják lelkemet.

1777   (128)

+ Konferencia az irgalomról

,,Tudd meg, leányom, a szívem csupa irgalom. Az irgalomnak ebbôl a tengerébôl áramlik a kegyelem az egész világra. Egyetlen hozzám közelítô lélek se távozik vigasz nélkül. Minden nyomorúság elsüllyed irgalmamban, s minden megváltó és megszentelô kegyelem ebbôl a forrásból buzog. Leányom, azt akarom, hogy szíved irgalmam lakhelye legyen. Azt akarom, hogy ez az irgalom szíveden át áradjon az egész világra. Aki hozzád közelít, ne távozzon Tôled irgalmam iránti bizalom nélkül, amit annyira óhajtok a lelkekért. Imádkozz, amennyit csak bírsz a haldoklókért, esdd ki részükre az irgalmamba vetett bizalmat. Nekik van a legnagyobb szükségük erre a bizalomra, de a legkevesebb van bennük. Tudd meg, hogy némely lélek csak az utolsó pillanatban mondott imádságodnak köszönheti örök üdvösségét. Ismered irgalmam egész mélységét, (129) meríts hát belôle magadnak, de fôleg a szegény bûnösöknek. Elôbb semmisül meg a föld s az ég, mintsem irgalmam ne fogna át egy bízó lelket.''

1778   Elhatározásom továbbra is ugyanaz: Egyesülés Krisztussal, az Irgalommal.

1779

A lelkigyakorlat vége -- utolsó beszélgetésem az Úrral

Köszönöm, örök Szeretet, irántam való felfoghatatlan jóságodat, hogy közvetlenül gondoskodsz szentségemrôl! -- ,,Leányom, fôleg három erény ékesítsen: alázat, szándékod tisztasága és szeretet. Ne tégy mást, csak amit kívánok tôled, s fogadj el mindent, amit nyújtok neked. Törekedj összeszedettségben élni, hogy meghalld hangomat, amely oly csendes, hogy csak az összeszedett lelkek hallhatják meg ...''

1780   (130) Ma éjfélig nem tudtam elaludni, mert nagyon izgatott voltam a holnapi fogadalom megújítás miatt. Isten nagysága elárasztotta egész lényemet.

1781

Pünkösd.[420] Fogadalom megújítás.

Sokkal[421] korábban keltem fel, mint máskor. Bementem a kápolnába, s elmerültem Isten szeretetében. A Szentáldozás elôtt csendben, saját magamnak megújítottam rendi fogadalmaimat. A Szentáldozás után Isten felfoghatatlan szeretete árasztott el. Lelkem a Szentlélekkel egyesült, aki ugyanaz az Úr, mint az Atya és Fiú. Lelkemet betöltötte szent leheletének gyönyörûsége. Hiába is erôlködnék, képtelen lennék még kis részét is megértetni mindannak, amit átélt a szívem. Egész napon át, bárhol is voltam, bárkivel is beszéltem, elkísért Isten élô jelenléte. Lelkem hálaadásba merült ezért a nagy kegyelemért.

1782   (131) + Ma, midôn kimentem a kertbe, azt mondta az Úr: ,,Menj vissza a szobádba, mert ott várok rád!'' Amint visszaértem, azonnal megpillantottam az Úr Jézust. Az asztalnál ült, s rám várt. Jóságos pillantással szólított meg: ,,Leányom, azt szeretném, ha most írnál, mert ez a séta nem egyezik akaratommal.'' Egyedül maradtam, s azonnal elkezdtem írni.

1783   + Miután elmerültem az imában, s egyesültem az összes szentmisével, melyeket az egész világon bemutatnak, ebben a percben könyörögtem az Úrhoz, hogy ezen szentmisék révén irgalmazzon a világnak, fôleg a szegény bûnösöknek, akik épp most haldokolnak. Abban a pillanatban meghallottam lelkemben Isten válaszát. Ezer lélek (132) nyert kegyelmet imám közbenjárásával, melyet Istenhez intéztem. Nem tudjuk, hány lelket kell megmentenünk ima és áldozat által. Ezért állandóan kell imádkoznunk a bûnösökért.

1784   Ma egy hosszabb beszélgetés során azt mondta nekem az Úr: ,,Mennyire vágyódom a lelkek üdvösségére! -- Legkedvesebb titkárnôm, írd! Isteni életemet akarom önteni az emberek lelkébe, s szentté kívánom tenni ôket, csak elfogadnák kegyelmeimet. A legnagyobb bûnösök is nagy szentségre jutnának, ha bíznának irgalmamban. Bensômben túlcsordul irgalmam, s kiárad mindenre, amit teremtettem. Gyönyörûség nekem az emberek lelkén munkálkodni, irgalmammal eltölteni (133) s megigazulttá tenni ôket. Királyságom a földön van -- életem pedig az emberi lelkekben. Írd, Szívem titkárnôje! Közvetlenül én vagyok a lelkek vezére -- közvetve pedig a pap által vezetem ôket, szentségre vezetem mindannyiukat olyan úton, amit egyedül csak én ismerek.''

1785   Ma egész rövid idôre meglátogatott a fônöknô anya. Midôn körülnézett nálam, megállapította, hogy túl szép helyen vagyok itt. Tény: a nôvérek azon fáradoznak, hogy kellemessé tegyék szanatóriumi tartózkodásomat. Ez az engem körülvevô szépség azonban nem csökkenti áldozatomat, melyet egyedül csak az Isten lát. Ez csak akkor ér majd véget, ha utolsót dobban a szívem. Sem a föld, sem az ég szépsége nem képes eltörölni lelkem szenvedéseit, melyek minden pillanatban elevenek, (134) még ha csak bensôleg is. Akkor fognak megszûnni, ha Te mondod, ki magad mérted rám a szenvedéseket: ,,Elég!'' Semmi sem csökkentheti áldozatomat.

1786

Úrnapja utáni elsô péntek[422] 1938.6.17.

Az Úrnapja utáni elsô pénteken oly nyomorúságosan éreztem magam, hogy azt gondoltam, itt van már a várva várt pillanat. Felment a lázam, s az éjszakai köhögés vérhányással súlyosbodott. Reggel mégis elmentem fogadni az Úr Jézust, de a szentmisén már nem maradhattam. Délután hirtelen leesett a hômérsékletem 35,8 fokra, s oly gyengének éreztem magam, mintha minden elhalt volna bennem. Midôn mély összeszedettséggel imádkoztam, felismertem, még nem érkezett el szabadulásom ideje, hanem Jegyesem újabb hívását kaptam.

1787   Midôn találkoztam az Úrral, ezt mondtam (135) Neki: ,,Jézusom, félrevezetsz engem, megmutatod az ég nyitott kapuját, s aztán újra itt hagysz a földön.'' -- Az Úr azt válaszolta: ,,Ha az égben mostani napjaidat meglátod, örülni fogsz, s szeretnél még sok ilyet látni, amennyi csak lehetséges. Nem csodálkozom azon, leányom, hogy ezt most nem tudod megérteni, mert szívedet fájdalom és vágy járja át utánam. Éberséged tetszik nekem. Legyen elég neked az én szavam -- már nem tart sokáig!''

Így lelkem újra számûzetésben maradt. Szeretetben egyesültem Isten akaratával, s belenyugodtam    óságos ítéletébe.

1788   + A világi beszélgetések, melyeket itt hallok, annyira kínoznak, hogy szinte ájulás kerülget. Mivel ez külsôleg is meglátszik rajtam, az engem ápoló nôvérek is észrevették.

1789   (136) + Ma[423] láttam Istennek a képen át kiáradó dicsôségét. Sok lélek nyer kegyelmet elôtte, ha nem is beszélnek róla. Útjainak változatossága ellenére dicsôítést nyer Isten e kép által. A sátán és a gonosz emberek erôfeszítései szétzúzódnak és megsemmisülnek általa. A sátán dühöngései ellenére Isten irgalmassága diadalmaskodni fog az egész világon, s minden lélek dicsérni fogja Ôt.

1790   Felismertem: a lelkeknek minden saját tettükrôl le kell mondaniuk, hogy Isten mûködni tudjon bennük. Különben nem viszi végbe bennük akaratát.

1791   Midôn egy nagy vihar közeledett, elkezdtem imádkozni ezt a rózsafüzért. Ekkor meghallottam az angyal hangját, aki így panaszkodott Istennek: ,,Nem közeledhetek ebben a (137) viharban, mert a szájából áradó fényesség visszatart engem is, meg a vihart is!'' Ebben a percben megértettem, milyen nagy pusztítást okozott volna az angyal a viharral, de azt is megláttam, hogy ez az imám kedves volt Isten elôtt, s láttam milyen nagy az ereje ennek a rózsafüzérnek.

1792   Láttam, hogy egy lelket, aki Istennek igen kedves, különféle üldözések ellenére magasabb méltóságba emel Isten. Ez örömmel töltötte el a szívemet.

1793   Legkedvesebb pillanataim azok, mikor bensômben beszélgetek az Úrral. Igyekszem, amennyire erômbôl telik, hogy ne hagyjam magára Ôt. Ô szeret állandóan együtt lenni velünk ...

1794   (138) + Ó, Jézus! Örök Isten! Köszönöm megszámolhatatlan jótéteményeidet és kegyelmeidet! Legyen szívem minden dobbanása új hálaének Néked, Istenem! Minden csepp vérem Érted keringjen, Uram! Legyen lelkem egyetlen dicsôítô himnusz! Szeretlek, Istenem, Magadért.

1795   Istenem! Bármily nagyok szenvedéseim, s ha el is húzódnak, gazdag adományként fogadom ôket kezedbôl, még azokat is, amelyeket más lelkek megvetettek. Valamennyivel hozzám jöhetsz, Jézusom, nem utasítlak el, csak arra kérlek, adj erôt is, hogy el tudjam viselni ôket, s tedd érdemszerzôvé valamennyit. Vedd egész lényemet, s tégy velem, amit csak akarsz!

1796   (139) Ma nagy fényességben láttam az égben Jézus Legszentebb Szívét. Sebébôl az egész világra kiáradtak a sugarak.

1797   Ma eljött hozzám az Úr, és azt mondta: ,,Leányom, segíts nekem lelkeket menteni! Elmész most egy haldokló bûnöshöz, s imádkozod érte az irgalmasság rózsafüzérét. Ezáltal elnyered számára a bizalmat irgalmamban, hiszen már nagyon kétségbe van esve.''

1798   Hirtelen egy idegen kunyhóban találtam magam, ahol egy öregember szörnyû kínok között haldoklott. Fekhelyét a síró család és sok ördög vette körül. Ahogy elkezdtem imádkozni, a sötétség szellemei sziszegve, fenyegetôdzve szétszóródtak. A lélek megnyugodott, s az Úrban való teljes bizalommal elhunyt.

Abban a pillanatban a szobámban találtam magam. Nem tudom, hogyan ment végbe mindez.

 +

(140)	JMJ

1799   Érzem, hogy valamilyen hatalom véd, s támogat az ellenséges támadások ellen. Oltalmaz és védelmez. Ezt egészen világosan érzem. Szárnyai árnyékával oltalmaz engem.

1800   Jézusom! Egyedül Te vagy a jó! Még ha igyekszik is szívem jóságod egy kis részét is leírni, nem tudom. -- Túlhaladja minden elképzelésünket.

1801   Egyik nap a szentmise alatt az Úr mélyebben megismertette velem szentségét és fenségét. Ugyanakkor felismertem saját nyomorúságomat. Örültem ennek a felismerésnek, s egész lelkem elmerült irgalmában. Mérhetetlenül boldognak érzem (141) magam.

1802   A következô napon világosan értettem e szavakat: ,,Látod, Isten ilyen szent, te pedig oly bûnös vagy. Ne merj Eléje lépni, s gyónj naponta!'' -- Tény, hogy minden, ami eszembe jutott, bûnnek tûnt elôttem. Mégsem hagytam ki a Szentáldozást, s elhatároztam, hogy csak adott idôben megyek el gyónni, mert nem volt felismerhetô akadálya, hogy áldozzam. Mikor eljött a gyónás ideje, egész sor bûnt készítettem össze, amivel majd vádolom magam. A gyónás alatt azonban az Úr csak két gyarlóságot hagyott bevallanom, bár igyekeztem úgy gyónni, ahogy felkészültem. Mikor elhagytam a gyóntatószéket, azt mondta az Úr: ,,Leányom, minden bûn, amit meg akartál gyónni, szememben (142) nem bûn. Azért vettem el tôled a lehetôséget, hogy elmondd ezeket.'' Felismertem, hogy a sátán akarta megzavarni a nyugalmam, s túlzó gondolatokat sugallt. -- Ó, Megváltóm! Mily nagy a Te jóságod!

1803   Egyik nap a Szentáldozásra készülve megállapítottam, hogy nincs semmi, amit felajánlhatnék az Úrnak. Leborultam hát lábai elé, és könyörögtem, bocsássa szegény lelkemre egész irgalmát. -- ,,Kegyelmed, amely irgalmas Szívedbôl árad, erôsítsen a harcban és a szenvedésben, hogy hû maradhassak Hozzád! Bár igen nyomorult vagyok, nem félek Tôled, mert jól ismerem irgalmadat. Semmi sem rettent el Tôled, Istenem, mert minden kisebb, (143) mint az én felismeréseim. -- Ezt világosan látom.''

[Ezzel véget ér Boldog Faustyna Kowalska nôvér feljegyzéseinek hatodik és utolsó füzete, aki az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának örökfogadalmas szerzetesnôje volt.]


Felkészülésem a Szentáldozásra

(1)

+
JMJ
Krakkó, 1938.1.10.

Felkészülésem a Szentáldozásra

Az Oltáriszentségrôl nevezett Mária Fausztina nôvér

Az Irgalmasság Anyja Nôvéreinek Kongregációja

1804   (2) Életem legünnepibb pillanata az, amikor az Oltáriszentséget magamhoz veszem. Vágyódom minden Áldozásra, s minden Szentáldozást megköszönök a Legszentebb Szentháromságnak.

Ha az angyalok irigykedni tudnának, két dolgot irigyelnének tôlünk, elôször a Szentáldozást, másodszor a szenvedést.

1805   1. + Ma úgy készülök fogadásodra, mint ahogyan a menyasszony várja a Jegyesét. Hatalmas Úr az én Jegyesem. Az ég sem tudja Ôt magába foglalni. A Szeráfok, akik legközelebb állnak Hozzá, eltakarják az arcukat, és szünet nélkül mondják: ,,Szent, Szent, Szent.''

Ez a nagy Úr az én Jegyesem, Angyali karok dalolnak neki, Trónusok borulnak le elôtte. Fényessége elôtt kihuny a nap, s mégis ez a nagy Úr az én Jegyesem. Ó, szívem, ne csodálkozz azon, mások hogyan dicsôítik Ôt, erre nincs idôd, mert már közeleg Ô, itt áll az ajtód elôtt.

1806   Eléje sietek, meghívom szívem hajlékába, mélyen meghajolva fensége elôtt. De az Úr felemel a porból, és meghív, hogy mint menyasszonya üljek Melléje, s meséljek el mindent, (3) ami szívemben van. Jóságán felbátorodva fejem keblére hajtom, s elmesélek Neki mindent. Elôször is azt mondom el, amit egyetlen teremtménynek sem mondanék. Aztán az Egyház szükségleteirôl szólok, s a szegény bûnösök lelkérôl, akiknek annyira kell a Te irgalmad. Az idô gyorsan elszáll. Jézusom, mennem kell, hív a rám váró kötelesség. Jézus azt mondja, még egy kis idôt, hogy elbúcsúzzék. Kölcsönös mély tekintet, s kis idôre a látszólagos elválás, de sohasem ténylegesen, hiszen szívünk állandóan egyesülve él, még akkor is, amikor különbözô kötelességek elszakítanak. Jézus jelenléte azonban állandó áhítatban tart.

1807   2. + Ma rövid a Jézus jövetelére váró felkészülésem, de erôteljes szeretet feszül benne. Isten jelenléte áthat, felgyújtja szeretetemet Iránta. Szavak nem esnek köztünk, csak bensô megértés. A szeretet által egészen elmerülök Istenben. Az Úr közeleg szívem otthonába. A Szentáldozás vétele után csak annyira vagyok magamnál, hogy imazsámolyomhoz visszatérjek. Ebben a percben lelkem (4) annyira elmerül Istenben, hogy nem vagyok tudatában, mi történik körülöttem. Ô lélekben felismerteti velem Isteni Lényét. Ezek a pillanatok rövidek, de áthatóak. A lélek mély összeszedettségben távozik a kápolnából, s nem könnyû kizökkenteni ebbôl. Lábam szinte nem is érinti a földet. A nap egyetlen áldozata sem esik nehezemre. Minden ilyen alkalom újabb szeretetaktust vált ki belôlem.

1808   3. + Ma úgy hívom Jézust a szívembe, mint a szeretetet. Te magad vagy a szeretet. Az egész ég lángra gyúl Tôled, és eltelik szereteteddel. Lelkem úgy vágyik utánad, mint virág a napfényre. Jézus, siess szívembe, hiszen látod -- ahogyan a virág törekszik a napfény felé, úgy törekszik Feléd a szívem is. Kitárom szívem kelyhét, hogy befogadja a szeretetedet.

1809   Midôn Jézus betért a szívembe, lelkemben minden szeretettôl és melegségtôl remegett. Jézus, fogadd el szívembôl szeretetemet, és öntsd beléje a Tiedet. Forró, ragyogó szeretetedet, amely áldozatot tud hozni, s képes önmagáról egészen megfeledkezni.

A mai napomat az áldozat jellemzi ...

1810   (5) 4. + Az Áldozáskor ma a Király fogadására készülök fel.

Ki vagyok én, s ki vagy Te, Uram, dicsôség, örök dicsôség Királya. Ó, szívem, tudatában vagy annak, ki jön ma hozzád? -- Tudom, de különösképpen fel nem foghatom. Ó, ha csak király lenne. De Ô a királyok Királya, uralkodók Ura. Elôtte megremeg minden hatalom és erô. Ma eljön a szívembe, hallom, hogy közeleg, eléje sietek, meghívom Ôt. Midôn belépett szívem hajlékába, lelkemet oly nagy tisztelet fogta el, hogy szinte eszméletlenül lábai elé roskadtam a rémülettôl. -- Jézus kinyújtja kezét és jóságosan megengedi, hogy melléje üljek. Megnyugtat: ,,Látod, elhagytam égi trónusom, hogy egyesüljek veled. Amit te látsz, az csak egy kis rész, s lelked máris a szeretettôl eszméletlenül hullik elém. Ó, hogy fog csodálkozni a szíved, ha teljes dicsôségemben pillantasz majd meg! De meg akarom mondani neked, hogy már itt a földön, a Szentáldozással el kell kezdeni az örök életet. Minden Szentáldozás képesebbé tesz, hogy az örökkévalóságban majd Istennel társalogj.''

1811   Bár tudom, hogy (6) mindent megadhatsz, Királyom, de nem kívánok Tôled semmit, csak egyre kérlek, légy örökké szívem Királya, ez elég nekem.

1812   Ma megújítom odaadásomat Királyomnak, bensô belsô sugallataim iránti hûséggel.

1813   5. + Ma nem törekszem különös elôkészületre, nem tudok gondolkodni, bár sokat érzek. Vágyódom arra a pillanatra, midôn Isten a szívembe száll. Karjaiba vetem magam, s tehetetlenségemrôl és nyomorúságomról beszélek. Kiöntöm szívem minden fájdalmát, hogy nem tudom úgy szeretni Ôt, ahogyan szeretni szeretném. Felindítom magamban a hit, remény és szeretet erényét, és ebben élek egész nap.

1814   6. + Ma csak rövid az elôkészületem. Erôs, élô hitem a szeretet leplét majd szétszakítja. Isten jelenlétének érzése átjárja szívemet, mint a nap sugara a kristályt. Abban a pillanatban, amikor Istent befogadom, lényem egészen elmerül Benne. Csodálat és bámulat fog el, ha látom Isten fenségét, és hogy leszáll hozzám, a nyomorúsághoz. Hálát adok minden nekem adott kegyelméért, (7) fôleg az Ô kizárólagos szolgálatára rendelt hivatás kegyelméért.

1815   7. + Ma szeretnék a Szentáldozásban a lehetô legszorosabban egyesülni Jézussal a szeretet által. Oly bensôségesen vágyódom Rá, hogy azt hiszem, nem bírom kivárni a pillanatot, amikor a pap az Oltáriszentséget nyújtja nekem. Lelkem eszméletlenségbe ájul.

1816   Midôn szívembe fogadtam Ôt, szétszakadt a hit függönye. Megpillantottam Jézust, aki azt mondta: ,,Lányom, szereteted sok közömbös lélekért kárpótol, jutalmaz engem.'' E szavak után magam maradtam, de egész nap a jóvátétel, kárpótlás lendületében éltem.

1817   8. + Ma lelkemben a nyomorúság mélységét érzem. A Szentáldozáshoz akarok járulni, mint az irgalom forrásához, hogy elmerüljek a szeretetnek ezen tengerében.

Midôn Jézust fogadtam, belevetettem magam mérhetetlen irgalma mélységébe, s minél jobban éreztem, milyen nyomorult is vagyok, annál jobban növekedett a bizalmam iránta.

Egész nap ebben az alázatosságban éltem.

1818   (8) 9. + Ma lelkem a gyermek érzésvilágában él. Úgy egyesülök az Istennel, mint egy kisgyermek az Atyjával, egészen Isten gyermekének érzem magam.

1819   Midôn a Szentáldozást fogadtam, átéltem a mennyei Atya mélyebb megismerését, megéreztem a lelkek iránti atyaságát.

Ma a Szentháromság dicsôítésében élek. Megköszönöm Istennek, hogy jóságos kegyelmében gyermekeivé fogadott minket.

1820   10. + Ma szeretnék egészen átalakulni Jézus szeretetévé, s Vele együtt felajánlani magam az égi Atyának.

A szentmise alatt megpillantottam a kis Jézust a kehelyben. Azt mondta nekem: ,,Ahogy most a kehelyben látsz, úgy lakom a szívedben.''

1821   Szentáldozás után éreztem a saját szívemben Jézus Szívének dobogását. Bár már régóta él bennem az a tudat, hogy Jézus jelenléte egészen a következô Szentáldozásig tart bennem -- ma egész nap imádtam a szívemben lévô Jézust, és arra kértem, hogy oltalmazza kegyelmével a kisgyermekeket, akiket a gonosz fenyeget. Isten fizikailag is érezhetô eleven jelenléte egész nap tart, és egyáltalán nem akadályoz meg kötelességeim teljesítésében.

1822   (9) 11. + Ma lelkem különösen ki akarja fejezni szeretetét Jézus iránt. Midôn betért a szívembe, lábaihoz borultam, mint egy rózsabimbó. -- Azt szeretném, ha szeretetem illata állandóan egészen a trónja lábáig szállna. Látod, Jézusom, ebben a kis rózsabimbóban benne van egész szívem, de nemcsak akkor, amikor égôn lángol Érted, hanem napközben is, amikor szeretetem által kívánom bizonyítani a kegyelmeidhez való hûséget.

Ma az adódó nehézségeket és szenvedéseket szeretném azonnal megragadni, hogy újra rózsabimbóként Jézus lábaihoz vessem. Nem fontos, hogy közben az ember keze vagy sokkal inkább a szíve vérzik.

1823   12. + Ma szívem a Megváltó fogadására készül, ki maga a jóság és szeretet. Kísértések és szétszórtság zaklat, és nem hagyja, hogy kellôképpen felkészüljek az Úr jövetelére. -- Ezért még jobban magamhoz akarlak venni, Uram, mert tudom, hogy érkezésed meg fog szabadítani ezektôl a kínoktól. Ha azonban az a kívánságod, hogy szenvedjek, kérlek, erôsíts meg a harcra.

Jézusom, Megváltóm, ki eljöttél (10) szívembe, ûzd el a szétszórtságot, ami zavarja Veled való beszélgetésemet.

Jézus így válaszolt: ,,Azt akarom, hogy olyan légy, mint a harcban megedzett lovag, aki a csatazajban is    ud parancsokat osztogatni másoknak. Így kell neked is, gyermekem, a legnagyobb nehézségek közepette uralkodni magadon, és semmi se távolítson el tôlem, még saját bukásaid sem.''

Ma egész nap egy olyan nehézséggel küzdöttem, amit csak Te ismersz, Jézusom...

1824   13. + Ma örömtôl remeg a szívem, nagyon vágyom Jézus jövetelére. Vágyódom Utána, epedô szívem mindig nagyobb szeretettel lángol Érte.

Midôn Jézus eljött, kisgyermekként vetettem magam a karjaiba. Elmondtam neki örömömet. Ô meghallgatta szeretô vallomásaimat. Bocsánatát kértem, amiért nem készültem fel a Szentáldozásra, mert folyton csak arra gondoltam, hogy megosszam Vele az örömömet. Jézus ezt válaszolta: ,,Ilyen elôkészület, amivel ma fogadtál a szívedbe, a legkedvesebb nekem. Ma egészen különlegesen megáldom ezt az örömödet, amit ma semmi sem zavar meg benned.''

1825   (11) 14. + Ma lelkem az Úr fogadására készül, ki mindenre képes, aki tökéletessé és szentté tud tenni engem. Bár gondosan készülök eljövetelére, de felmerül egy nehézség, hogy mondjam ezt el Neki. Azonnal elvetettem ezt a gondolatot, úgy mondom majd el Néki, ahogy szívem éppen diktálja.

1826   Midôn Jézust szívembe fogadtam a Szentáldozásban, szívem minden erejével így kiáltottam hozzá: ,,Jézusom, változtass át egy másik ostyává; élô ostya szeretnék lenni Részedre -- Te hatalmas Úr vagy és mindenható, megadhatod nekem ezt a kegyelmet.'' -- Az Úr így válaszolt: ,,Élô ostya vagy, aki kedves a mennyei Atya elôtt, de gondold meg, mi is az ostya -- áldozat, tehát ...''

Ó, Jézusom, értem, mit jelent az ostya, értem, mit jelent az áldozat. Szeretnék fenséged színe elôtt élô ostya lenni, égô áldozat, amely naponta dicsôségedre lángol.

Midôn erôm kezd fogyatkozni, a Szentáldozás tart fenn, ad erôt. Valóban félek attól a naptól, amikor nem járulhatok a Szentáldozáshoz. Lelkem sajátságos erôt merít a Szentáldozásból.

Ó, élô Ostya, lelkem világossága!

1827   (12) 15. + Ma úgy készül fel a lelkem a Szentáldozásra, mint egy menyegzôre, amelyen minden résztvevô kimondhatatlan szépséget sugároz. Én is hivatalos vagyok erre a lakomára, de nem látom magamon ezt a szépséget, csupán nyomorúságom mélységét. Bár nem érzem méltónak magam asztalhoz ülni, az asztal alá bújok, s Jézus lábainál könyörgök a morzsákért, melyek az asztal alá hullanak. Mivel ismerem irgalmasságodat, Hozzád jövök, Jézus, mert elôbb szûnik meg nyomorúságom, mint ahogy kimerülne Szíved irgalma. Ezért a mai napon felkeltem magamban az Isten irgalmába vetett bizalmat.

1828   16. + Ma körülfog Isten fensége. Sehogy sem tudok magamon segíteni, hogy még jobban felkészüljek, mégis átfog az Isten. Lelkem lángol szeretetében. Csak azt tudom, hogy szeretek, és engem is szeretnek... ez elég nekem. Azon fáradozom, hogy napközben hû maradjak a Szentlélekhez, és követelményeinek eleget tegyek. Nagy bensô csendre törekszem, hogy meghallhassam az Ô hangját...


A vetés elsô hajtásai. Utószó

A vetés elsô hajtásai. Utószó (Antalóczi Lajos)

Fausztina nôvér Naplójának hatodik füzetében az utolsó dátum 1938. június 17. Ez az idôpont a 134. oldalon szerepel. A hatodik füzet utolsó megkezdett oldala a 143. Nem lehet meghatározni, hogy Fausztina nôvér június 17-e után melyik napokon írt még a füzetbe, mert a fennmaradó néhány oldal mondanivalóit már nem látta el dátummal.

Maria Faustyna Kowalska 1938. október 5-én, este háromnegyed 11-kor halt meg. Nôvértársainak visszaemlékezése s maga az a tény, hogy már nem tudott írni Naplójába, azt tanúsítja, hogy Fausztina nôvér utolsó hónapjai nagy szenvedések jegyében múltak el. A betegápoló nôvér beszámolója szerint ,,Fausztina nôvér életének vége nagyon épületes. Állandóan szeretetreméltó és türelmes volt, semmit sem kívánt.'' Amikor megkérdezték tôle, szenved-e nagyon, így válaszolt: ,,Igen, de ez rendben van.'' Október 5-én utoljára meggyónt J. Andrasz atyánál. Halála közeledtével fájdalmai tetôfokra hágtak, s elköltözése elôtt néhány órával fájdalomcsillapító injekciót kért, de végül is nem fogadta el. Este kilenc óra tájban nôvértársainak és lelkiatyjának jelenlétében elmondta a haldoklók imáját. Halála pillanatáig tudatának teljes birtokában maradt. Háromnegyed 11-kor utolsó pillantást vetett Krisztus és az ô Édesanyjának képére, s csendben, félelem nélkül elhunyt. (Vö. Isten Irgalmának hírnöke, Isten Szolgálója, Fausztina nôvér. Backi Vinogradi é.n. 105-108. o.)

Fausztina nôvért zavarta, hogy ápolásra szorul. Talán vigasztalásul mondta néhányszor elöljárójának: ,,Meglátja, elöljáró Anya, hogy a Kongregációnak sok öröme lesz miattam.''

Prófétikus szavak voltak ezek a kijelentések. 1938-ban még nem tudtak mit kezdeni sem a Napló tartalmával, sem a beszélgetések során elhangzott kijelentésekkel. Akik ismerték Fausztina nôvért, vegyesen ítélték meg személyét és rendkívüli dolgait. Az Isten azonban igazolta Fausztina nôvért. Ma már egyértelmû, s legmagasabb egyházi vezetôk tanúsítják: a Fausztina nôvér által kapott üzenet Istentôl származik.

A háború látszólag feledtette a krakkói zárda misztikusát. Jóllehet Lengyelország sorsának alakulása a II. világháborúban ráterelte a rendtársak figyelmét Fausztina nôvér jövendöléseire. A kolostor lakói ugyanis felismerték, hogy sorra megvalósulnak hazájukban azon események, amelyekrôl misztikus testvérük beszélt nekik.

Az Isteni Irgalmasság ügyében -- mint oly sok másban -- Karol Wojtyla, a késôbbi II. János Pál pápa volt a Gondviselés embere. Wojtyla még krakkói segédpüspök korában felkereste A. Ottaviani bíborost (1963), és elôterjesztette a Naplóval s tartalmával kapcsolatos terveit. A kardinális bíztató szavakkal bocsátotta el a jövendôbeli pápát: ,,Siessen, mielôtt a tanúk meghalnak.'' Karol Wojtyla a késôbbi évtizedekben -- mint Krakkó érseke (1964), bíborosa (1967), majd Szent Péter utódja (1978) -- újabb és újabb módon támogatta az Isteni Irgalmasság ügyét. Megindította a boldoggá avatást bevezetô információs eljárást (1965), ehhez megjelentették a Napló kritikai kiadását (1981), Róma püspökeként kiadta a Dives in misericordia kezdetû enciklikát (1980), 1993. ápr. 18-án, húsvét második vasárnapján boldoggá avatta Fausztina nôvért, 1997. jún. 7-én pedig elzarándokolt a nôvér sírjához. (Fausztina nôvér holttestét a boldoggá avatás kapcsán 1966. nov. 25-én exhumálták, és a kolostor kápolnájában -- Krakkó Lagiewniki, ul. Siostry Faustyny 3/9. -- helyezték örök nyugalomra. A hamvak a boldoggá avatás után a fali sírfülkébôl átkerültek az Irgalmas Jézus oltára alá.) Érthetô, hogy ezen lépések után világhódító útjára indult az Isteni Irgalmasság üzenete. Ennek hathatós eszköze a Napló, amely a magyarországi kiadással az angol, a német, az olasz, a francia, a spanyol, a portugál, az orosz, a portugál (brazil), a szlovák, a cseh és a vietnámi után immár a tizenkettedik nyelven jelenik meg.

Eddig azonban hosszú utat tett meg a Fausztina nôvér nevéhez fûzôdô üzenet. Valóságos keresztutat kellett bejárnia.

A. M. Deskur bíboros bevezetôjébôl és a Jegyzetek 154. pontjából megtudjuk, hogy az Isteni Irgalmasság ügyét 1959. március 6-án a Szent Offícium Indexre tette, vagyis megtiltotta a kultusz terjesztését, s maga Sopocko professzor is szigorú figyelmeztetést kapott. A templomokból kikerültek az Irgalmas Jézus-képek. Egyedül a krakkói kolostor híres festménye (Adolf Hyla) maradt eredeti helyén. A Szent Offícium lépésének komoly okai voltak. A hivatalos vizsgálatot megelôzôen ugyanis ellenôrizetlen és rossz fordításokban kezdték terjeszteni a Napló egyes részeit. Az intézmény a tilalommal elejét vette a zûrzavarnak, s amikor elérkezett a Gondviselés által kijelölt idô, elkezdôdhetett a teljeskörû és hivatalos vizsgálat.

A tilalmat 1978. június 30-án oldotta fel a Hittani Kongregáció. Az eseményeket a háttérbôl Karol Wojtyla szorgalmazta. Sopocko atya nem érhette meg a sikert, mert 1975. febr. 15-én meghalt Bialystokban. (Ld. Jegyzetek 41)

Miközben folyt a munka az Isteni Irgalmasság ügyében, Krakkóban megkezdôdött Fausztina nôvér személyével kapcsolatban az 1965. okt. 7-tôl 1967. szept. 20-ig tartó ún. információs-, ezt követôen pedig a boldoggá avatási eljárás, amely 1993. április 18-án a boldoggá avatással ért véget.

Beteljesedtek tehát Fausztina nôvér szavai. Elérkezett az idô, hogy a világ megismerje Isten Irgalmasságának minden embert megszólító üzenetét. A Napló egyházi jóváhagyással kerül világszerte az emberek kezébe, imádkozzák az Isteni Irgalmasság rózsafüzérét, kilencedét. Lehetôség van az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésére is. (Franciszek Macharski bíboros a krakkói egyházmegyében már a nyolcvanas évek közepén megtette ezt.) A teljes lengyel egyház számára a Szentszék Istentiszteleti és Szentségtani Kongregációja 1995. jan. 23-án engedélyezte az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetését, az Apostoli Szentszék pedig jóváhagyta az Istenti Irgalmasságról szóló votívmise szövegét az egyetemes egyház számára.

F. Macharsky bíboros 1996. febr. 22-én Isten Irgalmasságának Apostola néven világméretû mozgalmat indított. Új bazilika is épül Krakkóban az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának területén. Alapkövét, amely a Golgota-hegyérôl származik, a Szentatya 1997. jún. 7-én Krakkóban ünnepélyesen megáldotta. -- Mindez természetesen nem csupán a Kongregációnak, de az egész világegyháznak, s benne hazánk hívô népének is nagy öröm és lehetôség.

A Napló rövid részletei különféle fordításokban Magyarországon is ismertté váltak. A teljes kézirat azonban most jelenik meg elôször és egyházmegyei jóváhagyással. Bízunk abban, hogy a hiteles fordítás és a kísérô tanulmányok új lendületet adnak magyar nyelvterületen is az Isteni Irgalom hódításának.

Várpalotán Nagy Károly kanonok, esperes-plébános jóvoltából 1996. október 20-án szentelték fel az elsô oltárt Magyarországon az Irgalmas Jézus tiszteletére. A szentelést és az ünnepi beszédet F. Macharski bíboros akadályoztatása miatt dr. Bronislaw Fidelius pápai protonotarius tartotta.

Kérjük a Gondviselést, hogy hazánkban is mielôbb elfogadásra és bevezetésre kerüljön húsvét második vasárnapján az Isteni Irgalmasság ünnepe. Adja Isten, hogy az Isteni Irgalmasság üzenete, s mindaz a kegyelem, amely a nyomában jár, az újraevangelizálás terén Magyarországon is gazdagon gyümölcsözzön Isten dicsôsége, a lelkek üdvössége és a keresztény magyar jövô építése terén.

Antalóczi Lajos

szerkesztô


Jegyzetek
Jegyzetek	Füzetek:
Elsô füzet

1.	1931. febr. 22-én plocki tartózkodása idején Fausztina nôvér utasítást kapott az Úr Jézustól, hogy fessen egy képet azon minta szerint, amit lát. (Ld. Napló 47) Megpróbálta teljesíteni az utasítást, de nem értett a festéshez, ezért nem tudta azt végrehajtani. A kép festésének gondolatát azonban nem vetette el. Újra és újra visszatért rá, és segítséget keresett nôvértársai és gyóntatói körében (ASF Vallomások). Mikor Fausztina nôvér 1933-ban Vilniusba került, ottani gyóntatója, Michal Sopocko atya Eugeniusz Kazimirowski festômûvészhez fordult, hogy fesse meg a képet Fausztina nôvér leírása alapján.1988-ig a mûvész neve hibásan Kazimierowskiként szerepelt; ld.: Janusz Derwojed: A lengyel és a Lengyelországban mûködô idegen mûvészek szótára. 3. köt. Ossokineum, 1979. A kép 1934 júliusában készült el, és a vilniusi Szent Mihály templom melletti ferences nôvérek kolostorának folyosóján helyezték el, ahol Sopocko atya mint rektor mûködött. 1935-ben A Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró ünnepségek alatt az Isteni Irgalmasság képét Ostra Bramán állították ki, magasan a kápolna ablakában, úgy, hogy messzirôl látni lehetett; 1935. ápr. 26-28 között volt itt kiállítva; 1937. ápr. 4-én pedig a vilniusi metropolita, Romuald Jalbrzykowski jóváhagyásával felszentelték, és a vilniusi Szent Mihály templomban helyezték el. 1941-ben a vilniusi metropolita indítványozására szakértôi bizottságot hívtak össze a kép értékelésére; ez a szakértôi bizottság kimondta, hogy az E. Kazimirowski által festett Isteni Irgalmasság képe jelentôs vallási és mûvészi értéket képvisel. Az Irgalmasság Anyja Kongregáció kérésére 1942-ben Stanislaw Batowski festômûvész egy másik képet is készített Lwówban, melyet a Rend varsói, Zytnia u. 3/9 alatti házának kápolnájában helyeztek el. A Varsói Felkelés alatt a kápolna s vele együtt a kép is tûz martalékává vált. -- Mivel Batowski festménye az embereknek nagyon tetszett, a Rend általános fônöknôje egy második képet rendelt ugyanettôl a festôtôl a krakkói kápolna részére. Ugyanakkor a krakkói kolostorban Adolf Hyla festômûvész felajánlotta a nôvéreknek, hogy valamilyen képet festene a Rend számára -- hálából a háború túléléséért. A ház fônöknôjétôl, Irena Krzyzanowska anyától, valamint P. Józef Andrasztól (Fausztina nôvér krakkói lelki vezetôjétôl) megkapta az Isteni Irgalmasság képét (Kazimirowski képének másolatát), valamint Fausztina nôvér látomásának leírását. 1942 novemberében elkezdett munkálatait 1943 márciusában fejezte be, 1943 márc. 7-én A. Hyla Irgalmas Jézust ábrázoló képét P. J. Andrasz szentelte fel ünnepélyesen a Rend kápolnájában. 1943.okt.6-án megérkezett St. Batowski képe is. Ekkor felmerült a kérdés -- melyik kép maradjon a nôvérek kápolnájában? A kérdést egy váratlan látogatása során A. Sapieha bíboros döntötte el. Miután megtekintette mindkét képet, ezt mondta: ,,Ha Hyla úr képe az ô személyes hálaadománya -- legyen ez a kápolnában.'' Hamarosan kiderült azonban, hogy A. Hyla képe nem fér el az oltáron, ahová az Isteni Irgalmasság tiszteletére végzett ájtatosságok idejére felállították. Ekkor a ház fônöknôje, I. Krzyzanowska egy másik Irgalmas Jézust ábrázoló képet rendelt A. Hylától, mely méreteiben megfelelt a mellékoltár belsô terének. 1944. ápr. 16-án, Húsvét utáni elsô vasárnap szentelte fel az új képet P. J. Andrasz. Ezen a napon elôször ünnepelték meg ebben a kápolnában az Isteni Irgalmasság ünnepét. A kép az Irgalmas Jézust egy réten állva ábrázolta, a háttérben fák látszottak. 1954-ben A. Hyla a kép hátterét sötét színûre festette át. Jézus lábai alá pedig kövezetet festett. A. Hylának a krakkói Lagiewnikiben található képe rövid idô alatt ismertté vált az elôtte elnyert kegyelmeknek köszönhetôen, másolatai pedig eljutottak az egész világra. Így teljesült az Úr Jézus kívánsága, melyet már elsô plocki megjelenése során közölt Fausztina nôvérrel: ,,Kívánom, hogy ezt a képet tiszteljék, elôször a ti kápolnátokban, és az egész világon.'' (Ld. Napló 47) St. Batowski képét az Isteni Irgalmasság templomában helyezték el Krakkóban, a Smolensk utcában. A. Hyla elsô képét pedig I. Krzyzanowska magával vitte 1946-ban Wroclawba, a Rend új házába. Ez a ház az Isteni Szívrôl nevezett plébániatemplommal érintkezik, itt helyezték el a képet.
2.	,,itt'' -- azaz az Isteni Irgalmasság képén.
3.	Vilniusi tartózkodása idején Fausztina nôvér azt az utasítást kapta gyóntatójától, hogy írja le belsô élményeit. A Rend részérôl feltett kérdésre, hogyan is keletkezett a Napló, gyóntatója, Michal Sopocko atya ezt válaszolta: ,,Ebben az idôben a vilniusi Szemináriumban és a Báthory István Egyetem Teológiai Tanszékén is tanítottam. Nem volt idôm végighallgatni hosszú beszámolóit a gyóntatószékben, ezért tanácsoltam, hogy jegyezze le ezeket egy füzetbe, s idôrôl idôre adja oda, hogy átnézzem ôket. Így született a Napló.'' (Sopocko atya 1972. márc. 6-án írt levele.) Gyóntatójának utasítása mellett Fausztina nôvér gyakran említi Naplójában, hogy maga az Úr is utasította az írásra (Ld. Napló 372, 459, 895,965, 1160, 1457, 1665 stb.)
4.	Az ,,élet hiúságai'' alatt Fausztina nôvér az emberek hétköznapi életét értette a világban, ahol kevéssé figyelnek a kegyelem belsô indításaira.
5.	Az említett táncmulatság a (Slowackiról nevezett) ,,Velence'' parkban zajlott Lódzban, nem messze a Kosztka Szt. Szaniszló Székesegyháztól. Ezen a ,,bálon'' jelen volt Helena barátnôje is, Lucyna Strzelecka, késôbbi Julita nôvér, orsolyita apáca. (Az orsolyita nôvérek visszaemlékezései 1991-bôl.)
6.	Nem sikerült megállapítani, melyik faluról van szó.
7.	Ez a templom a varsói Szent Jakab templom volt Ochota kerületben, a Narutowicz térnél, a Grójecka utcában.
8.	Jakub Dabrowski (szül. 1862. aug. 18. ) a varsói Szent Jakab templom plébánosa, késôbb a varsói peremkerület esperese, a II. világháború idején halt meg. ,,Férjem -- meséli Aldona Lipszycowa -- megkérte az ochotai Szt. Jakab egyházközség plébánosát, hogy küldjön hozzánk valakit segítônek. J. Dabrowski kanonok úr korábban Klembówban volt plébános, és jó barátságban voltak a férjemmel. Ô keresztelte, ô esketett bennünket, s ô keresztelte valamennyi gyermekünket is. A kanonok úr 1924 nyarán küldte hozzánk Helena Kowalskát egy cédulával, hogy nem ismeri ôt, de kívánja, hogy legyünk megelégedve vele.''
9.	A. Lipszycowa ebben az idôben a radzymini járás Klembów községhez tartozó Ostrówekben lakott -- szül. 1896. ápr. 14-én Tbilisziben, Serafin Jastrzebski és Maria Lemke gyermeke. Az 1965--66 években Fausztina nôvér információs perének egyik tanúja volt.
10.	Nem sikerült megállapítani, mely kolostorokba kérte felvételét Helena Kowalska.
11.	Helena Kowalska végül az Irgalmasság Anyja Kongr. varsói, Zytnia u. 3/9 sz. alatti házában jelentkezett, melyet ezen a helyen mint a ,,mi kolostorunk ajtaját'' említ.
12.	Helena Kowalskát Michaela Moraczewska anya fogadta, a varsói Zytnia utcai ház akkori fônöknôje. Michaela-Olga Moraczewska, szül. 1873. A korabeli viszonyokhoz mérten alapos képzettséggel rendelkezett, több nyelven beszélt, zenei konzervatóriumot végzett. A Rendbe már teljesen érett személyiségként lépett be. Örökfogadalma után kinevezték a varsói rendház fônöknôjévé. Ezt a tisztséget 1928-ig gyakorolta. Az általános fônöknô, Leonarda Cielecka megbízásának lejárta után átvette az egész Rend irányítását. Az ô vezetése alatt hagyták jóvá a Rend Szabályait. Új házakat alapított Varsó--Grochówban, Rabkában, Lwówban (Lemberg) és a plocki ház felügyelete alatt Biala községben (Plocktól 10 km-re). Krakkóban halt meg 1966. nov. 15-én, a Rend temetôjében helyezték örök nyugalomra.
13.	Helena Kowalska még egy évig A. Lipszycowánál dolgozott, ezután -- haza nem térve többé -- belépett a rendbe.
14.	Ez 1925 júniusában történt. Úrnapja jún. 18-ra esett, Nyolcada pedig jún. 25-ig tartott.
15.	Helena Kowalska -- elöljárói akaratának engedelmeskedve -- újból jelentkezett a rendbe egy év elteltével, azaz 1925. aug. 1-én, és ezúttal végleges felvételt nyert.
16.	Michaela Moraczewska.
17.	Varsóban, a Zytnia utcában a kápolna a nôvérek lakóhelyétôl nem messze egy különálló épületben volt, ezért a nôvérek által lakott épület elsô emeletén is kialakítottak egy másik kápolnát. Itt is tartottak Oltáriszentséget, és idônként szentmise is volt ebben a kápolnában. Ezt a kápolnát a nôvérek maguk között ,,kis kápolnának'' vagy ,,kis Úr Jézusnak'' is nevezték.
18.	A Rendben a hagyomány szerint 21 óra után kötelezô szilencium volt. A nôvérek csendben nyugovóra tértek. A csendes magánima természetesen nem volt tilos. Fausztina nôvér valószínûleg a fekve mondott imát tartotta a rendi szabályok megszegésének, ami a többi nôvért zavarhatta.
19.	A Rend Zytnia utcai házában ebben az idôben két rendes (hetenkénti) gyóntató volt: Piotr Loeve és Bronislaw Kulesza. A rendkívüli gyóntató Alojzy Bukowski S.J. volt; melyiküknél gyónt a fiatal jelölt, nehéz lenne ma megállapítani. Piotr Loeve, szül. 1875. nov. 18., pappá szentelték 1898. máj. 31-én, a varsói Szeminárium professzora, jegyzô, majd helyettes egyházi bíró a varsói Érseki Egyházbíróságnál. Meghalt: 1951. szept. 19-én. Bronislaw Kulesza, szül. 1885. jún. 11., pappá szentelték 1908. okt. 18-án. Több iskolában prefektusként mûködött. 1975. máj. 5-én halt meg. Alojzy Bukowski S.J. szül. 1873. aug. 29., pappá szentelték Pelplinben 1897. márc. 25-én. Két év egyházmegyei papi szolgálat után belépett a Jézus Társaságába. A dogmatikus teológia professzora elôbb a widnaw-i Szemináriumban, majd a Varsói Egyetemen. 1941. júl. 7-én halt meg.
20.	A lelki élmények, a túlságosan intenzív belsô élet és az életmód változás következtében Helena Kowalskánál általános kimerültség lépett fel, ami nyugtalanította elöljáróit, és arra késztette ôket, hogy a fiatal jelöltet a Varsó melletti Skolimówba küldjék pihenni.
21.	A Zytnia utcai varsói ház krónikái elégtek a háború idején, ezért nehéz lenne ma megállapítani, mely nôvérekkel utazott a fiatal jelölt Skolimówba.
22.	,,Elöljáróként'' itt két személy jöhet számításba: az általános fônöknô és a jelöltmesternô, mivel ôk döntöttek Helena Kowalska beöltözésérôl, majd pedig a krakkói novíciátusba irányításáról. Az általános fônöknô ebben az idôben Leonarda-Stefania Cielecka anya volt; szül. 1850. dec. 24. Paplin (siedleci területek). Földbirtokos családból származott, felsôfokú végzettséget szerzett, több idegen nyelven beszélt. A Rendbe 1885. szept. 1-én lépett be, örökfogadalmát 1893-ban tette le Varsóban. 1908-ban kinevezték a Rend derdyi házának fônöknôjévé. 1912-tôl a varsói ház fônöknôje, 1918-tól pedig Walendówban lett fônöknô. A korábban a franciaországi tartományhoz tartozó lengyelországi házak önállósulása után 1922-ben az elsô tartományi gyûlésen Varsóban a lengyelországi házak általános fônöknôjévé választották. Ezt a tisztséget 6 éven át gyakorolta, vagyis 1928-ig, ezután az általános fônöknô asszisztense lett. 1933. nov. 1-én halt meg. A jelöltmesternô ez idôben Janina-Olga Bartkiewicz volt, szül. 1858. júl. 31. A Rendbe 1877. dec. 10-én lépett be, örökfogadalmat Franciaországban, Lavalban tett 1885-ben. Amíg a lengyelországi házak a franciaországi tartomány felügyelete alatt álltak, Janina anya volt a lengyelországi házak megbízott elöljárója. Energikus, szigorú, sôt idônként önkényes hajlamot mutató személyiség volt. A fiatal szerzetesnôk iránt tudott nagy szeretetet tanúsítani, de ugyanakkor kemény kézzel irányította ôket, ami a félelem légkörét teremtette körülötte. Megbízott elöljárói kinevezésének lejártával egy ideig novícia-mesternôként és a harmadik próbaidô vezetôjeként mûködött. Ez okból kifolyólag egész életében jogosultnak érezte magát arra, hogy a fiatal nôvéreket rendreutasítsa. Varsóban halt meg 1940. júl. 1-én.
23.	A próbaidô (jelöltség) után a jelölt nyolcnapos lelkigyakorlaton vesz részt. A beöltözés szertartása alatt kapja meg a rendi ruháit és rendi nevét, majd megkezdi a novíciátust.  Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a novíciátus két évig tart. Az elsô, ún. ,,kánoni'' év célja a lelki élet elmélyítése és a Rend lelkiségének megismerése. Ez idô alatt a novícia nem járhat semmilyen iskolába, nem végezhet tanulmányokat vagy túl leterhelô feladatokat. A novíciátus második évében rendi elfoglaltságaik mellett a novíciák már tanulhatnak vagy dolgozhatnak is a fogadalmas nôvérek vezetése alatt. Ha a próbaidô mind a Rend, mind a novícia részérôl eredményesen végzôdik, a novícia két év után ideiglenes fogadalmat tesz egy évre, és ezt 5 évig évente megújítja. Csak ezután tehet örökfogadalmat.
24.	Michal Sopocko atya azt tanácsolta Fausztina nôvérnek, hogy Naplójában ne írja ki a nôvérek neveit. Helena Kowalska 1926. jan. 23-án érkezett Krakkóba, hogy ott fejezze be jelöltidejét. Ugyanezen a napon halt meg Krakkóban Henryka Losinka nôvér, szül. 1897. jan. 20. A Rendbe 1920-ban lépett be, cipészként dolgozott.
25.	A novíciamesternô ebben az idôben Malgorzata-Anna Gimbutt anya volt, szül. 1857. okt. 10. A Rendbe 1893-ban lépett be. Novíciamesternô, majd a vilniusi ház fônöknôje, késôbb a harmadik próbaidô oktatója. Nagy önfegyelem és önmegtagadás jellemezte. Alázatos, csendes lelkületével a nôvérek példaképe volt. 1942. máj. 8-án halt meg.
26.	Stanislaw Rospond, szül. 1877. szept. 30. Liszki (Krakkó mellett) pappá szentelték 1901. aug. 10-én. A krakkói Papi Szeminárium prefektusa, majd rektora. 1927. jún. 12-én püspökké szentelték; több évig volt a krakkói érsekség vikáriusa. Az Irgalmasság Anyja Kongregációhoz bensôséges szálak fûzték. 1958. febr. 4-én halt meg, és szülôhelyén, Liszkiben temették el.
27.	Ez 1926. ápr. 30-án történt. Klemensa Buczek nôvér, aki a beöltözéskor a rendi ruhába öltöztette a jelölteket, így emlékezik vissza erre a percre: ,,1926 májusában Helena Kowalskát kellett beöltöztetnem. Mikor a jelölt az oltárnál megkapta a rendi ruhát, mondom neki: Siessünk, Helenka, hogy felvegyük a rendi ruhát -- Helenka ekkor elájult. Kölnivízért futottam, hogy felélesszem... késôbb megjegyeztem neki, hogy ennyire sajnálta elhagyni a világot. Csak halála után értettem meg, hogy ájulásának oka nem a világ utáni sajnálkozása volt, hanem valami más.''
28.	A mesternô ebben az idôben Maria Józefa-Stefania Brzoza nôvér volt, szül. 1889-ben, a Rendbe lépett 1909-ben, örökfogadalmat tett 1917. máj. 15-én. A krakkói intézetben a lányok nevelôjeként dolgozott. 1925-ben a Rend Franciaországba, Lavalba küldte, hogy közelebbrôl megismerkedjen a novíciák képzésével és a Rend lelkiségével. Lavalból visszatérve 1926. jún. 20-án átvette a novíciátust, melyet 1934. okt. 30-ig irányított. Kiváló mesternô volt, aki nagyon jól ismerte a lelkeket. Sokat követelt, ám ugyanakkor anyai gondoskodással és kedvességgel bánt minden novíciával. 1934-ben az általános káptalan megválasztotta a rendi tanács tagjává, egyúttal a varsói tartományi ház fônöknôje lett. ötévi elöljárói szolgálat után rákban halt meg 1939. nov. 9-én.
29.	A novíciátus gyóntatója Teodor Czaputa volt. Szül. 1884., pappá szentelték 1907. júl. 7-én. A Jagelló Egyetem Teológiai Karának elvégzése után a kis Szeminárium rektorává és a zsinati bíróság tagjává nevezték ki. 1925 novemberében lett az Irgalmasság Anyja Kongregáció novíciátusának gyóntatója. Ezt a megbízatást csaknem haláláig (1945. márc. 2.) gyakorolta a novíciák nagy bizalmának örvendve.
30.	Placyda-Antonia Putyra nôvér, szül. 1903. A Rendbe lépett: 1924-ben, meghalt: 1985. okt. 7-én.
31.	,,A szent engedelmesség nevében'' a Rendben az elöljárók utasíthatják a fogadalmas nôvéreket. A mesternônek ténylegesen nem volt ilyen joga; Fausztina nôvér mint novícia a fogadalomtétele elôtt nem lett volna köteles engedelmeskedni ennek az utasításnak. Ha a mesternô ,,a szent engedelmesség nevében'' utasította ôt, csak a novícia jámborságára és jóhiszemûségére számíthatott, ily módon akarva segíteni neki, hogy felocsúdjon a megrázó eseménybôl.
32.	A Rendben ez idôben kötelezô ájtatossági gyakorlatok a következôk voltak: fél óra reggeli elmélkedés, rózsafüzér, keresztút, a Szeplôtelen Fogantatás horariuma.
33.	A mesternônek a többi rendi elöljáróhoz hasonlóan joga van felmenteni a novíciát a kötelezô imák alól, vagy azokat mással helyettesíteni.
34.	1927-ben a Nagypéntek április 15-re esett.
35.	Fausztina nôvér elsô ideiglenes fogadalmát 1928. ápr. 30-án tette le.
36.	Fausztina nôvér késôbbi megjegyzéseibôl arra következtethetünk, hogy ez az eset Varsóban történt. A varsói ház akkori fônöknôje Rafaela-Katarzyna Buczynska volt, szül. 1879. dec. 23-án, a Rendbe 1900. okt. 18-án lépett be, meghalt: 1956. dec. 23-án. Nagyszerû elöljáró volt. Világosan és egészségesen ítélte meg az embereket és a dolgokat, kiváló gyakorlati érzékkel rendelkezett. Mélységesen törôdött a Rend külsô és belsô fejlôdésével. A nôvérek iránt szívélyes, közvetlen és együttérzô volt. Képes volt értékelni és a közösség javára fordítani minden egyes nôvér értékeit.
37.	,,Vezeklôöv'' -- szúrós lószôrbôl készült öv.
38.	A további leírásból kiderül, hogy a Rend varsói, Zytnia utcai házának kápolnájáról van szó. Ez a kápolna a nôvérek házától nem messze egy különálló épületben helyezkedett el. A kápolna bejárata az udvarról nyílt. Ebben az idôben a kápolnát szinte kizárólag a nôvérek és a növendékek használták, világiak szinte egyáltalán nem jártak ide.
39.	,,Növendékek'' -- a Rend nevelôintézeteket vezet erkölcsileg elhanyagolt, nehezen nevelhetô lányok számára. Ôket nevezték általában ,,növendékeknek'' vagy ,,gyerekeknek.'' Az egyes csoportok (osztályok) felügyeletét a nevelô nôvérek látták el, akiket az ,,osztály anyjának'' neveztek.
40.	A Zytnia utcai házban ebben az idôben Bronislaw Kulesza és Franciszek Roslaniec voltak a gyóntatók. A rendkívüli gyóntató P. Alojzy Bukowski S.J. volt.
41.	Michal Sopocko, szül. 1888. nov. 1. Nowosady (Vilnius környéke), pappá szentelték: 1914-ben Vilniusban; 1928-tól professzor a vilniusi Báthory István Egyetem Teológiai Karán, majd a háború után a bialystoki Papi Szemináriumban. 1933. jan. 1-tôl 1942. jan. 1-ig az Irg. Anyja Kongr. nôvéreinek gyóntatója volt Vilniusban. 1975. febr. 15-én halt meg Bialystokban. Boldoggá avatásának ügyében megkezdôdött és jelenleg is tart az információs per a bialystoki egyházmegyében.
42.	Vilniusba érkezése elôtt Fausztina nôvér kétszer látta már ,,lélekben'' késôbbi gyóntatóját. Elôször Varsóban, harmadik próbaideje alatt, másodszor Krakkóban.
43.	Fausztina nôvér ekkor még nem szenvedett a tuberkulózisban, mely késôbb egész szervezetét megtámadta. Betegségének oka általános elgyengülés és kimerültség volt.
44.	Fausztina nôvér ebben az idôben a növendékek konyháján dolgozott, ahol több mint 200 fô számára készítettek ételt.
45.	Mivel az orvosok nem állapítottak meg Fausztina nôvérnél szervi betegséget, a többi nôvér úgy gondolta, csak tetteti a betegséget, mert nincs kedve dolgozni -- szívesebben imádkozik.
46.	Az Irgalmasság Anyja Kongr.-ban az a gyakorlat, hogy a nôvérek a nyolcnapos és a háromnapos lelkigyakorlatok után felolvassák a fogadalom szövegét, és ezekkel a szavakkal fejezik be azt: ,,Istenem, add kegyelmedet, hogy az eddigieknél hûségesebb legyek fogadalmaimhoz!''
47.	,,Józefinek'' -- így nevezték a Rend Varsó Grochów kerületében, a Hetmanska utca 44. sz. alatt újonnan alakuló házát, mely ebben az idôben a Zytnia utcai tartományfônöknô vezetése alatt állt.
48.	A plocki gyóntatók ebben az idôben a következô atyák voltak: Adolf Modzelewski (1862-1942) infulás prépost, a Plocki Székeskáptalan prelátusa -- Plockban, majd Rómában végzett szemináriumi tanulmányai és pappá szentelése (1887. ápr. 24.) után a pétervári, késôbb pedig a plocki szemináriumok professzora volt. 1941. febr. 17-én más paptársaival együtt a Dzialdów-i táborba hurcolták és kivégezték a német megszállók. Ludwik Wilkonski prelátus, kanonok, a plocki székesegyház gyóntatója. -- A papi szemináriumba már végzett tanárként jelentkezett, 1891. júl. 5-én szentelték pappá. Ezt követôen a plocki székesegyház vikáriusa, majd a szeminárium vezetôje, 1909-tôl pedig a székesegyház gyóntatója és a helyi püspök lelkésze. 1940. febr. 28-án a németek a püspökökkel együtt internálták, Slupnoban halt meg, 1940. jún. 2-án. Több éven át volt ,,alkalmi'' gyóntató az Irgalmasság Anyja Rend plocki házában. Waclaw Jezusek, szül. 1896. ,pappá szentelték 1920-ban. 1923-1972 között a plocki szemináriumban egyházjogot tanított. A plocki egyházmegyei kúria kancellárja is volt, a háború idején pedig az egyházmegye fô vikáriusának tisztjét töltötte be. 1982. dec. 5-én halt meg. Jelenleg nem állapítható meg, hogy a három pap közül melyiknél gyónhatott Fausztina nôvér.
49.	A plocki ház fônöknôje ebben az idôben Róza-Janina Klobukowska anya volt, szül. 1882-ben, 1902-ben lépett be a Rendbe. Több házban is volt fônöknô. 1934-1945 között az általános fônöknô asszisztense. 1974. nov. 18-án halt meg.
50.	P. Józef Andrasz S.J., szül. 1891. okt. 16-án Nowy Sacz mellett Wielopole-ben. A jezsuita rendbe 1906. szept. 22-én lépett be, s 1919. márc. 19-én szentelték pappá. Szinte egész papi élete összefonódott az Imaapostolság Kiadójával, melynek szerzôje, igazgatója, valamint a Jézus Szívének Követe c. havilap fôszerkesztôje volt (1930-1938). A harmincas években az Imaapostolság országos igazgatója volt. 1963. febr. 1-én halt meg.
51.	Nem lehet megállapítani, milyen gyóntatóra gondol itt Fausztina nôvér. A Naplónak ebben a részében korábbi élményeire emlékszik vissza, nem jelzi sem az idôpontot, sem a tartózkodási helyét, csak a gyóntató szavait közli Istennek rá vonatkozó tervét illetôen.
52.	A novíciátus rendes gyóntatója ebben az idôben Teodor Czaputa volt.
53.	Utalás a Lukács evangélium 8,44-48 részében leírt eseményekre.
54.	Ld. 42. sz. jegyzet.
55.	A ,,harmadik próbaidô'' a szerzetesnôvéreket az örökfogadalomra elôkészítô idôszak. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban öt hónapig tart ez az idô. Fausztina nôvér 1932/33-ban végezte a harmadik próbaidôt Varsóban. Mesternôje Malgorzata Gimbutt anya volt.
56.	,,Kálváriának'' nevezték Vilniusban a keresztútnak egy erdôs hegyoldalon elhelyezkedô állomásait. A kereszútjárást nevezték itt ,,drózki''-nak (kis út -- magyarul ez a szó nem tükrözi az eredeti jelentésárnyalatot; a lelki közelséget, amit a lengyel a kicsinyítésekkel fejez ki). A Rend vilniusi házából, az Antakolról hajóval lehetett eljutni a ,,Kálváriára''.
57.	Ebben az idôben utazott harmadik próbaidôre Vilniusból Petronella nôvér, aki a konyhán dolgozott. Fausztina nôvér az ô helyettesítésére érkezett Vilniusba.
58.	Vilniusban a fônöknô ebben az idôben Irena-Maria Krzyzanowska anya volt, szül. 1889. nov. 25-én; 1916. dec. 7-én lépett be a Rendbe. A lányok intézetében nevelôként dolgozott, volt a novíciátus mesternôjének segítôje, több ház fônöknôje és az általános fônöknô asszisztense is. Wroclawban halt meg 1971. dec. 3-án.
59.	Az a nôvér, akinek Fausztina nôvért el kellett volna kísérnie az útra, valószínûleg Justyna Golofit volt. A két nôvért a novíciátus óta baráti szálak fûzték egymáshoz, és Irena anya valószínûleg örömet akart szerezni Fausztina nôvérnek, hogy ôt jelölte ki útitársául. Justyna-Marianna Golofit nôvér szül. 1908. júl. 5-én, a Rendbe 1927. augusztusában lépett be; fogadalomtétele után konyhásként dolgozott Varsóban, Vilniusban és Radomban. Fausztina nôvér információs perének idején -- Justyna nôvér volt az egyik tanú. 1989. ápr. 28-án halt meg.
60.	A konyhán dolgozó nôvérek hetente váltották egymás között a különbözô feladatokat.
61.	Valószínûleg ezek már a tuberkulózis kezdeti tünetei voltak, bár az orvosok még nem ismerték fel azt.
62.	Rafaela Buczynska anya.
63.	Biala -- ebben az idôben falu Plock közelében, ahol a rend megvásárolta egy régebbi gazdaság épületeit, és azokból pihenô központot alakított ki a nôvérek és a plocki növendékek számára. A nôvérek lakásai a kertben, egy kis udvarban voltak, fô bejáratuk a kert felôl nyílt. A bejárati ajtó elôtt tornác állt.
64.	A Rend által irányított, erkölcsileg megtévedt lányok és nôk nevelésével foglalkozó intézetekben gyakran lázadó és a vallással illetve a szentségekkel szemben ellenséges személyek is megfordultak. Sokszor hosszú idô és Isten különleges kegyelme kellett hozzá, hogy magatartásukban változás történjék.
65.	Ezek a szavak ,,Ha meg is ölnél, én bízom Benned'' -- Jób könyvének ismert sorát idézik kis átalakítással (13,15).
66.	Minden valószínûség szerint Michal Sopockót.
67.	Ezek a lányok a vilniusi intézet növendékei voltak: Imelda, Edzia, Ignasia, Malgorzata és Jadwiga Omar (ld. ASF J. Omar levele). Az elsô négy közülük már nem él. Jadwiga Omar Gdanskban él. Fausztina nôvér perében tanú volt. Fausztina nôvérnek errôl a látomásáról hivatalos feljegyzés készült Vilniusban 1934. nov. 28-án, melyet aláírt maga Fausztina nôvér, Taida nôvér (aki Fausztina nôvér vallomásait lejegyezte) és Imelda, az egyik növendék. A vallomás hitelességét tanúsította Irena Krzyzanowska anya, a ház fônöknôje.
68.	Az Isteni Irgalmasság Eugeniusz Kazimirowski által festett képét elôször Michal Sopocko atya fáradozásainak köszönhetôen állították ki nyilvános tiszteletre a Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró triduum idején, 1935. ápr. 26-28 között. A képet Ostra Brama magas üvegablakában helyezték el, így messzirôl látni lehetett. Ez az ünnepség egybeesett a Húsvét utáni elsô vasárnappal, melyet Fausztina nôvér szerint az Úr Jézus kívánsága szerint az Isteni Irgalmasság ünnepévé kell nyilvánítani. Michal Sopocko az ünnepségen Isten irgalmasságáról beszélt.
69.	Katekizmus a szerzetesi fogadalmakról. -- Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a novíciamesternôk Piotr Cotella S.J. A fogadalmak katekizmusa c. mûve alapján dolgozták ki saját tananyagukat a szerzetesi fogadalmakról szóló elôadásaikra. Ebben kérdések és válaszok szerepeltek, melyeket minden nôvér feljegyzett saját noteszébe, és mindenkinek kívülrôl kellett ezeket tudnia.
70.	A ,,kijött'' szó után a mondat megszakad, s a következô mondat már másról szól. Tudjuk, hogy Fausztina nôvér titokban írta Naplóját. Lehet, hogy épp ebben a pillanatban valaki megszakította az írásban, s ezután már nem tért vissza a félbeszakadt gondolathoz.
71.	Lehetett Michaela Moraczewska -- a Rend általános fônöknôje vagy Maria Józefa Brzoza nôvér -- a novíciamesternô.
72.	Valószínûleg a mindennapi kötelességekkel kapcsolatos kudarcaira és környezetének meg nem értésére utal itt.
73.	Az Irg. Anyja Kongr.-ban a nôvéreknek nincs külön szobájuk, hanem többen laknak egy nagyobb helyiségben. Az egy-egy nôvér által lakott részt paravánokkal választják el egymástól. A terem így elkerített részét nevezik a Rendben ,,cellának''.
74.	,,Elhanyagoláson'' Fausztina nôvér a belsô sugallatok elôli tudatos menekülést, sôt a szórakozottság keresését érti. Ám ezekrôl csak ô maga tudott. Kívülrôl semmi nem látszott meg rajta.
75.	,,Más helyen'' -- a Napló másik részében. Fausztina nôvér hosszabb idôn át egyáltalán nem jegyezte le élményeit, lelkiállapotát, sem a kapott kegyelmeket. Csak gyóntatója, Michal Sopocko határozott utasítására kezdte lejegyezni aktuális élményeit, ill. a régebbi élményei közül azokat, amelyek eszébe jutottak. Egy idô után feljegyzéseit elégette. Michal Sopocko így írja le az esetet: ,,Mikor néhány hetet a Szentföldön töltöttem, ô egy állítólagos angyal rábeszélésére elégette Naplóját. Elégtételként újraírattam vele az elégetett rész tartalmát, ám közben új élményei is voltak, melyeket a visszaemlékezéseivel keverve jegyzett le. Ezért nincs Naplójában kronológiai sorrend.''
76.	,,Örökfogadalom'' -- Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a nôvérek öt évig ideiglenes fogadalmakat tesznek, ezután tehetik csak le örökfogadalmukat. Az általános fônöknô a rendi tanács véleményét meghallgatva vagy engedélyezi az örökfogadalom letételét, vagy elküldi a nôvért a rendbôl.
77.	P. Józef Andrasz S.J. (az 1933. ápr. 20-30 közötti lelkigyakorlat alatt) -- megértette Fausztina nôvért, és megfelelô tanácsokat adott neki.
78.	Fausztina nôvér itt valószínûleg Michal Sopockóra gondol.
79.	Krisztus képének megfestése ezzel a felirattal: ''Jézusom, bízom Benned'', a kép nyilvános tisztelete, az Irgalmasság rózsafüzérének terjesztése -- az Úr Jézus ezen kívánságai Michal Sopocko fáradozásainak köszönhetôen valósulhattak meg.
80.	,,Vezetômtôl'' -- lelki vezetôjétôl, M. Sopockótól.
81.	Valószínûleg Malgorzata Gimbutt anya.
82.	Fausztina nôvér ekkor jelölt volt, és a konyhán dolgozott Marcjanna Oswiecimek nôvér mellett. Marcjanna nôvér meghagyta neki, hogy takarítson ki, és mosogassa el az edényeket az ebéd után, majd elment. Helena -- a késôbbi Fausztina nôvér -- elkezdte a munkát, de nem tudta befejezni, mert több nôvér késôbb jött ebédelni, és állandóan kértek tôle valamit. Miután Marcjanna nôvér visszajött a konyhába, és látta, hogy az edények nincsenek elmosva, büntetésbôl felültette a jelöltet az asztalra, míg maga elmosogat. Marcjanna-Julia Oswiecimek, szül.1897., a Rendbe 1919-ben lépett be, hosszú éveken át szakácsnôként dolgozott. 1979. ápr. 20-án halt meg.
83.	Marcjanna nôvér nem adhatott a jelöltnek utasítást ,,az engedelmesség nevében''. Amint visszaemlékezéseibôl kiderül, azt mondta Helenának, amiért nem végezte el a munkát -- üljön az asztalra, és ott nézze végig, amint ô maga elvégzi a munkát. Helena, akinek szokatlan volt ez a büntetés, húzódozott. Ekkor Marcjanna nôvér megkérdezte a jelöltet: ,,Hát így engedelmeskedik, Helenka?'' Valószínûleg ezt a kérdést értelmezte Helena ,,az engedelmesség nevében'' adott utasításnak.
84.	A Rend néhány házában, így pl. Varsóban, a Zytnia u. 3/9 sz. alatti házban is szokás volt, hogy a nôvérek éjjel ügyeletet tartottak a betörések megelôzése érdekében. Az ügyeletes nôvérek körbejárták a házat, kivilágították az udvart, és az ablakból figyeltek, hogy észrevegyék az esetleges betörôket.
85.	A Mária Családja Ferences Nôvérek Rendjét 1857-ben alapította Zygmunt Felinski érsek. A Rend központi háza Varsóban, a Zelezna utcában található az Irgalmasság Anyja Kongregáció központi házának szomszédságában.
86.	,,Kis kápolna'' -- ld. 17. sz. jegyzet.
87.	1929-ben Fausztina nôvér rövid idôt töltött a Rend Kiekrz-i házában, Poznan mellett.
88.	Valószínûleg Modesta Rzeczkowska nôvért helyettesítette, aki ebben az idôben beteg volt, és egy kúrára kellett utaznia Varsóba.
89.	A nôvérek minden hónap elején egy-egy napot szentelnek lelki megújulásra, ún. egynapos lelkigyakorlatra. Ezen a napon nincs rekreáció, a nôvérek szilenciumot tartanak, belsô elmélyülésre törekszenek. Minden nôvér egyórás elmélkedést tart, keresztutat végez, lelkiismeret-vizsgálatot tart lelki életére vonatkozóan egész hónapra visszamenôleg, ezen kívül félórát elmélkedik a halálról.
90.	A hónap egy napját, melyet a mesternô jelölt ki számukra, minden novícia különleges áldozati, engesztelô napként ajánlotta fel a Rendben. Ezen a napon nagyobb összeszedettségre, és a Szentségi Jézussal való mélyebb egyesülésre kellett törekednie. A novíciák a mesternôtôl külön önmegtagadásokat is kértek, és minden munkájukat, imáikat és szenvedéseiket felajánlották Jézusnak a bûnösökért. Néhány nôvér a novíciátusból kikerülve is megôrizte ezt a gyakorlatot.
91.	Ld. 55. sz. jegyzet.
92.	A harmadik próbaidô mesternôje ebben az idôben Malgorzata Gimbutt anya volt.
93.	Walendów -- Varsó környéki helység (Nadarzyni egyházközség), ahol a nôvérek nevelôintézetet tartottak fenn lányok számára. 1936-ban az Igazságügyi Minisztérium javaslatára a Rend Walendówban külön részleget hozott létre bíróságilag elôször elítélt nôk és lányok részére. Faustyna nôvér lelkigyakorlaton kívül 1936. márc. 25-tôl áprilisig tartózkodott itt.
94.	Michaela Moraczewska anya.
95.	Ezt a lelkigyakorlatot P. Edmund Elter S.J. tartotta -- szül. 1887. nov. 14-én, a jezsuita rendbe 1905. júl. 15-én lépett be. Sokoldalú képzettséggel rendelkezô pap, elôbb a Varsói Egyetemen, majd Rómában és Párizsban tanult. 1926-ban a római Gregorianum Pápai Egyetem etika professzora lett. 1932-ben visszatért Varsóba, és lelkigyakorlatokat vezetett. 1945-48 között a jezsuiták nagy lengyelország-mazóvia-i tartományának tartományfônöke, majd ismét a Gregorianum professzora lett. Rómában halt meg 1955. aug. 27-én.
96.	Ld. 19. sz. jegyzet.
97.	Valószínûleg Janina Bartkiewicz anya.
98.	Derdy -- Nadarzyn egyházközséghez tartozó helység, nem messze Walendówtól. Czetwertynska hercegnô adományozott itt a Rendnek egy darab mezôt, erdôt és néhány gazdasági épületet, hogy erkölcsileg veszélyeztetett árva gyermekek számára intézetet alapítsanak. 1947-ig ez a ház a Walendów-i fônöknô irányítása alatt állt, ettôl kezdve viszont önálló intézménnyé vált.
99.	Fausztina nôvérrel együtt voltak a harmadik próbaidôn: Bonawentura Edelman-Glowacka (1902-1936), Florentyna Pajak (1905-1950), Henryka Skolimowska (1900-1974), Renata Jodlowska (1903-1962).
100.	,,Ruhatár'' -- a nôvérek ruházati raktára és a szerzetesi ruhák varrómûhelye. Az itt dolgozó nôvérek feladata volt a ruhák tisztítása és javítása, a ruhák eljuttatása a nôvérekhez a tisztítás után, valamint a hiányok pótlása.
101.	Az Irgalmasság Anyja Kongregáció nôvérei ebben az idôben két karra oszlottak, az igazgató nôvérek és a koadjutor (segítô) nôvérek karára. Az egyes karokba a rendi tanács osztotta be a jelölteket -- tudásszintjük, koruk és tehetségük alapján. Az igazgató nôvérek irányították a Rendet és az intézeteket, a koadjutor nôvérek pedig segítették ôket, különösen a fizikai munkákban.
102.	,,Vasöv'' -- apró szöges sodronyszövethez hasonló öv. Az ilyen ,,öv'' viselése a különbözô vezeklôgyakorlatok egyike volt.
103.	Michaela Moraczewska anya.
104.	Varsóban, a Zytnia utcai házban gyóntattak: P. Alojzy Bukowski S.J. -- rendkívüli gyóntató, Piotr Loeve, Franciszek Roslaniec és Bronislaw Kulesza -- rendes gyóntatók.
105.	A kis kápolnával szemben, a folyosó másik oldalán volt az a terem, ahol a nôvérek találkozásai zajlottak.
106.	,,Rekreáció'' -- a nôvérek munka utáni felüdülésére szolgáló idô.
107.	A varsói ház fônöknôje ekkor Rafaela Buczynska anya volt.
108.	Helena húga -- Wanda Kowalska, szül. 1920-ban. Józefa Kowalska-Jasinska, Fausztina nôvér nôvérének vallomása szerint Wanda nem sokkal a II. világháború elôtt belépett a Haldokló Jézus Szíve Orsolyita Nôvérek Rendjébe. A háború alatt a németek elhurcolták, és a háború után nem tért vissza Lengyelországba. Angliában ment férjhez.
109.	Malgorzata Gimbutt anya.
110.	Valószínûleg a varsói rendes gyóntatók egyike.
111.	Maria Józefa Brzoza nôvér.
112.	Feltételezett engedélyrôl akkor beszélünk, ha egy szerzetes elöljárója tudta nélkül abban a meggyôzôdésben tesz valamit, hogy elöljárója engedélyt adna arra.
113.	A nôvérek a harmadik próbaidôt a novíciátus házában végezték.
114.	Ld. 55. sz. jegyzet.
115.	Fausztina nôvér attól tartott, hogy belsô élményei hallucinációk lehetnek, annál is inkább, mivel ezt így látta nem egy gyóntatója és elöljárója is.
116.	,,Örök fogadalom'' -- az utolsó szerzetesi fogadalom, mely által a szerzetes sírig tartó tisztaságot, szegénységet és engedelmességet fogad Istennek. Ez alól a fogadalom alól csak az Apostoli Szentszék oldhat fel.
117.	,,Szemfedô'' -- halotti fátyol, nagy fekete lepel, közepén fehér kereszttel. Az Irgalmasság Anyja Kongr. szertartásai szerint örökfogadalmuk letétele, azaz a fogadalom szövegének elmondása elôtt a nôvérek kitárt karral arcra borultak az oltár elôtt, ahol halotti lepellel takarták le ôket annak jeléül, hogy meghaltak a világ számára. Ezalatt a szertartáson részt vevô többi nôvér a 129. Zsoltárt (De profundis) recitálta, szóltak a harangok, mint temetés alatt. A celebráns -- általában a püspök -- szenteltvízzel hintette meg a halotti lepel alatt fekvô nôvéreket, majd így szólt hozzájuk: ,,Keljetek fel, ti, akik meghaltatok a világ számára, és Jézus Krisztus beragyog titeket''.
118.	Michal Sopockót.
119.	Az Irgalmasság Anyja Kongregációban szokás volt, hogy a nôvérek minden hónapban engedélyt kértek elöljárójuktól apró önmegtagadások gyakorlására, és olyan imáik végzésére, melyek nem tartoztak a Rend által elôírt imák közé. Ugyanígy felmentést is kérhettek bizonyos elôírások alól, melyeknek pillanatnyilag nem tudtak eleget tenni. Más személyes ügyeiket is ilyenkor beszélték meg az elöljáróval.
120.	Ezekben az években rendszerint Stanislaw Rospond püspök vezette a krakkói házban a beöltözéseket és a fogadalomtételek szertartásait.
121.	Michaela Moraczewska anya.
122.	Czestochowában ebben az idôben Serafina-Salomea Kukulska volt a fônöknô, szül. 1873. nov. 30-án, a Rendbe 1894. júl. 18-án lépett be, nevelônô volt, majd fônöknô lett Krakkóban, Czestochowában és Walendówban. 1964. jún. 10-én halt meg.
123.	Ld. 59. sz. jegyzet.
124.	Az Irgalmasság Anyjának ünnepe -- augusztus 5-én ünnepelték -- rendi ünnep.
125.	Iz 53, 2-9.
126.	Ld. Napló 53, 67.
127.	P. Kazimierz Dabrowski S.J. szül. 1890. febr. 8. 1920. máj. 29-én szentelték pappá. Hatévi egyházmegyei szolgálat után 1926. júl. 30-án belépett a Jézus Társaságába, ahol mint misszionárius, elôadó és gyóntató mûködött. 1976. ápr. 16-án halt meg.
128.	Az Isteni Irgalmasság képének megfestése, az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetése.
129.	Irena Krzyzanowska anya.
130.	Lelki vezetôje, M. Sopocko atya.
131.	Eugeniusz Kazimirowski Vilniusban készült képérôl van szó.
132.	,,Hûséges szolgám'' -- itt: M. Sopocko.
133.	Michal Sopockótól.
134.	Ez a Szent Mihály templomban volt, ahol Sopocko atya rektor volt, és rendszeresen misézett.
135.	Eugeniusz Kazimirowskinál.
136.	Irena Krzyzanowska anya.
137.	Filomena Andrejko nôvérre vonatkozhat az utalás, aki 1934. júl. 13-án halt meg 16.45-kor Varsóban. Négy éven át szenvedett súlyos szívasztmában. 14 órán át haldoklott. -- Filomena-Wiktoria Andrejko, szül.1878. máj. 25., a Rendbe 1894. nov. 25-én lépett be, s nevelôi, sekrestyési és gondnoki teendôket látott el a varsói házban.
138.	Az Irgalmasság Anyja Kongregációban szokás volt, hogy csütörtökönként 21-22 óra között minden egészséges nôvér engesztelô imaórát, ún. ,,szent órát'' tartott. A hónap elsô pénteke elôtti csütörtökön az engesztelés egész éjszaka tartott, a nôvérek óránként váltották egymást.
139.	Dr. Helena Maciejewska (1888-1965) -- ebben az idôben a Rend vilniusi házának orvosa volt.
140.	M. Sopocko.
141.	Irena Krzyzanowska anya.
142.	,,Elmélkedés'' -- gondolati ima: az Isteni igazságokon való gondolkodás, mely valamilyen gyakorlati elhatározással zárul. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a nôvérek naponta fél óra elmélkedést végeznek. Elôzô este elôkészítik a következô reggeli elmélkedés pontjait.
143.	Az Isteni Irgalmasság tiszteletének terjesztése.
144.	M. Sopocko.
145.	,,Az embereink'' -- itt: azokra a szállítókra vonatkozik, akik a pékárut hordták a kolostorba.
146.	Krakkóban, a Smolensk utcában áll egy az Isteni Irgalmasságnak szentelt kis templom. 1626-1629-ig épült, 1665. okt. 25-én szentelték fel. A templom búcsúját szept. 14-én, a Szent Kereszt felmagasztalásának ünnepén tartják.
147.	,,Káptalan'' -- így nevezték a nôvérek gyûléseit, melyeken a ház fônöknôje rövid aszkétikai elôadást tartott, figyelmeztetett a rendi elôírások betartására, a nôvérek pedig megvallották a rendi szabályzat ellen elkövetett vétkeiket, mulasztásaikat.
148.	,,Anya'' -- a ház fônöknôje. Ebben az idôben Vilniusban Borgia-Jadwiga Tichy nôvér, szül. 1887. jan. 25., a Rendbe 1913-ban lépett be, ápolónô és fônöknô Vilniusban és Walendówban. Wroclawban halt meg 1970. ápr. 26-án. Fausztina nôvér információs perében tanú volt.
149.	,,Áldás'' -- rövid ájtatosság az Oltáriszentséggel adott áldással összekötve.
150.	Az Irgalmasság Anyja Kongregáció egyik szokása -- szentképek hátára vagy kis lapokra felírják az Isteni Személyek és különbözô szentek neveit, és az új év elsô napján reggelinél minden nôvér húz egy lapot, s így kap egy védôszentet az új évre.
151.	Az ,,övhöz'' (ld. 102. jegyzet) hasonló ,,lánc'' viselése is a különbözô vezeklési formák egyike volt.
152.	Michal Sopocko 1937. novemberében Fausztina nôvérhez írt levelébôl kiderül hogy az Isteni Irgalmasság ünnepének ügyében beszélt a lengyelországi nunciussal, Filip Cortesi érsekkel, és számított arra hogy a nuncius továbbítja az ügyet a Szentatya felé.
153.	Fausztina nôvér kéziratában ez az elhatározás külön oldalon szerepel.
154.	Ez a látomás mintegy elôre jelzi az Isteni Irgalmasság tiszteletének Fausztina nôvér által közvetített formáit ért támadásokat. A Szent Offícium Kongregációjának 1959. márc. 6-i bejegyzése [Acta Apostolicae Sedis LI (1959) 271. old.] megtiltja az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztését a Fausztina nôvér által megadott formákban. Ennek a bejegyzésnek értelmében sok templomból eltávolították a Fausztina nôvér látomása alapján festett képeket, a papok nem hirdették tovább az Isteni Irgalmasság tiszteletének ezt a formáját. Maga Sopocko atya is szigorú figyelmeztetést kapott az Apostoli Szentszéktôl, és más kellemetlenségeket is el kellett viselnie. Az Irgalmasság Anyja Kongregációnak szintén megtiltották ennek a kultusznak a terjesztését -- így abbahagyták a képeknek, az Irgalmasság rózsafüzérének és Fausztina nôvér más imáinak terjesztését. Minden jel arra mutatott, hogy Fausztina nôvér küldetése teljesen feledésbe megy. A fent említett jegyzék megjelenéséig -- a Rend krakkói házában, ahol Fausztina nôvér meghalt, az Isteni Irgalmasság képét nagy tisztelet övezte, és számos hálaadomány díszítette. Minden hónap harmadik vasárnapján ünnepi szentmisét mondtak a kápolnában, amelyeken a papok az Isteni Irgalmasságról prédikáltak, a húsvét utáni elsô vasárnapot pedig az Isteni Irgalmasság ünnepeként tartották meg. Adam Sapieha bíboros 1951-ben hét évre szóló teljes búcsút adományozott erre az ünnepre. Az Apostoli Szentszék részérôl érkezô tilalommal kapcsolatban a nôvérek Eugeniusz Baziak érsekhez fordultak azzal a kérdéssel, mi legyen a mellékoltárukon található, a hívek nagy tiszteletének örvendô Isteni Irgalmasság képének további sorsa, valamint hogy hogyan viszonyuljanak az eddig megtartott ünnepségekhez. Válaszában E. Baziak érsek azt javasolta, hogy a képet hagyják eddigi helyén, és a híveknek ne tiltsák meg, hogy kegyelmekért imádkozzanak elôtte, s az eddig bevezetett ünnepeket szintén ne szüntessék be. Ily módon az Isteni Irgalmasság tiszteletének Fausztina nôvér által közvetített formája kiállta az idô próbáját itt, a Rend krakkói központjában, ahol Fausztina nôvér földi maradványai nyugszanak. És ami a legfontosabb: 1978. jún. 30-án az Apostoli Szentszék eltörölte a Szent Offícium említett tilalmát. A Hittani Kongregáció 1978. ápr. 15-én kelt, Franjo Seper bíboros prefektus és titkára, Jérôme Hamer érsek aláírásával hitelesített jegyzéke [AAS LXX (1978) 350. old.] kimondja: ,,Miután különbözô helyekrôl, különösen Lengyelországból hivatalos szinten is több kérdés érkezik arra vonatkozóan, érvényesnek tekintendôk-e azok a tilalmak, melyeket a Szent Offícium az Acta Apostolicae Sedis 1959. évi könyvében a 271. oldalon megfogalmaz az Isteni Irgalmasság tiszteletének Faustyna Kowalska nôvér által javasolt formáit illetôen -- a Kongregáció számos, 1959-ben nem ismert eredeti dokumentum megvizsgálása után, figyelembe véve a megváltozott körülményeket és számos lengyel megyéspüspök véleményét, ezennel kijelenti, hogy a fent említett jegyzék tilalmai többé nem érvényesek.'' A Hittani Kongregáció prefektusa, Franjo Seper bíboros 1979. júl. 12-én a Szûz Mária Szeplôtelen Fogantatásáról nevezett Marianus Atyák rendfônökének írt válaszlevelében, aki a Rend amerikai Kosztka Szt. Szaniszlóról nevezett tartományának elöljárója nevében kérte a Fausztina nôvér által közvetített ájtatossági formákra vonatkozó tilalmat visszavonó 1978-i jegyzék autoriatív értelmezését, a következôket írta: ,,A levelében említett ügyet illetôen tisztelettel értesítem, hogy az 1978. ápr. 30-án kelt [AAS LXX (1978) 350. old.] jegyzék által, mely az eredeti dokumentáció fényében és az akkori krakkói érsek, Karol Wojtyla bíboros pontos információinak köszönhetôen került megfogalmazásra -- a Szentszék úgy döntött, hogy a korábbi, 1959. évi [AAS, (1959) 271. old.] jegyzékében foglalt tilalmat érvényteleníti. Ennek értelmében a továbbiakban a Kongregáció részérôl nincs semmi akadálya az Isteni Irgalmasság tiszteletének a fent nevezett nôvér (Faustyna Kowalska) által javasolt formák szerinti terjesztésének.'' Jelenleg ez a kultusz új erôvel terjed, és a teológusok növekvô érdeklôdése kíséri. Fausztina nôvér jövendölése tehát teljesülni látszik.
155.	Ezen a helyen Fausztina nôvér a megfelelô írásjelekkel történô jelölés nélkül tér át látomásának leírásáról a ,,belsôleg'' hallott szavak idézésére.
156.	Ezt a lelkigyakorlatot (1935.febr. 4-12.) Vilniusban (a keleti szertartáshoz tartozó) Pawel Macewicz S.J. tartotta. A lelkigyakorlat végén keleti szertartás szerinti mise volt, amelyen a nôvérek két szín alatt áldoztak.
157.	Az ,,igen'' szóval Fausztina nôvér minden jelzés nélkül kezdi idézni az Úr Jézus ,,belsôleg'' hallott szavait.
158.	A szerzetesi fogadalmak megújítása. Az Irgalmasság Anyja Kongr. szabályzata szerint minden nôvér évente kétszer, a nyolcnapos és a háromnapos lelkigyakorlatok után újítja meg tisztasági, szegénységi és engedelmességi fogadalmát.
159.	,,A ház Ura'' -- az Oltáriszentségben rejtôzô Úr Jézus.
160.	Maria Józefa Brzoza anya, Fausztina nôvér mesternôje a novíciátusban, késôbb fônöknô Varsóban.
161.	,,Józefinek'' -- ld. 47. jegyzet.
162.	Az általános fônöknô, Michaela Moraczewska anya, ekkor néhány napot töltött a Grochów-i házban.
163.	Borgia Tichy anya.
164.	Maria-Salomea Olszakowska, 1962 júniusában halt meg.
165.	Az Isteni Irgalmasság Eugeniusz Kazimirowski által festett képérôl van szó. Ezt a képet az Ostra Brama-i kápolnában tették ki elôször nyilvános tiszteletre a Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró ünnepségek keretében, 1935. ápr. 26-28. között. (Ld. Napló 419 és 1.sz. jegyzet.)
166.	M. Sopocko.
167.	M. Sopocko.
168.	A kéziratban: ,,akadályoztam''.
169.	M. Sopocko.
170.	A kéziratban ,,40 napos ájtatosság'' szerepel. Fausztina nôvér ezt tévesen jegyezte fel, itt ui. 40 órás ájtatosságról van szó, amelynek során 40 órára kihelyezték az Oltáriszentséget. Ennek az ájtatosságnak engesztelô és könyörgô jellege van. Az Irgalmasság Anyja Kongr. házaiban rendszerint Szent József ünnepe márc. 19. vagy Szent József Oltalmának ünnepe (a Húsvét utáni második vasárnapot követô szerdai nap) elôtt tartottak ilyen ájtatosságot.
171.	Fausztina nôvér úgy gondolta, hogy ki kell lépnie a Rendbôl, és egy új Kongregációt kell alapítania, melynek az lesz a feladata, hogy Isten irgalmasságát hirdesse, és ezt az irgalmasságot kiesdje a világ számára.
172.	M. Sopockóval. Sopocko atya megjegyzi visszaemlékezéseiben, hogy nem lévén módja Fausztina nôvér hosszas beszámolóit végighallgatni a gyóntatószékben, azt tanácsolta neki, hogy írja le azokat Naplójába. Azokat az ügyeket, melyeket szóban kellett megbeszélniük, Fausztina nôvér Sopocko atya szobájában mondta el neki.
173.	Az Úr Jézusnak ez a kívánsága fokozatosan érlelôdött meg Fausztina nôvér gondolataiban, és egy bizonyos fejlôdésen ment át -- egy szigorúan zárt szemlélôdô rendtôl kiindulva (melyet kezdetben alapítani akart, és amely számára a szabályzat lényegét is összeállította) egészen egy, az apostoli rendeket és világiakat is magába foglaló mozgalomig (Ld. Napló 1155-1158). Az új rend alapításának gondolatát Fausztina nôvér életében lelki életének fényében kell vizsgálnunk. Ha elemezzük Fausztina nôvér ebben az idôben átélt lelki élményeit, megállapíthatjuk, hogy azok teljesen megegyeznek Keresztes Szent Jánosnak A lélek sötét éjszakája c. mûvében leírtakkal. E tapasztalatai által Isten a misztika csúcsaira emelte fel ôt. Benne adott példát az új rend feladatainak és lelkiségének tökéletes megvalósítására. Fausztina nôvér halála után az új rend eszményét sokan sokféleképpen értelmezték és váltották életre. Egyesek -- ennek az új rendnek a II. Vatikáni Zsinat megújulási törekvéseivel mély összefüggést mutató feladatait és lelkiségét -- saját régi szerkezetükbe ötvözve kívánják valóra váltani. Ezek közé tartozik mindenekelôtt az Irgalmasság Anyja Kongregáció, mely saját lelki örökségeként ápolva Fausztina nôvér küldetését, korábbi feladatai közé felvette Isten Irgalmasságának hirdetését és ennek az irgalomnak kiesdését a világ számára. A rendben eredetileg is meglévô ,,irgalmasság'' lelkületét elmélyítette a Naplóban foglalt új ájtatossági formákkal és teológiai tanítással. Mások -- új közösségeket alapítanak a lelkiség megvalósítása céljából. Az elsô ilyen közösség az Irgalmas Jézus Nôvéreinek Kongregációja volt. Elsô tagjai (J. Osinka és I. Naborowska) a II. világháború idején Vilniusban tettek magánfogadalmat M. Sopocko atya kezébe. Lengyelországba érkezve Myslibórzban telepedtek le. 1947. aug. 25-én kezdôdött meg a Rend közös élete. M. Sopocko és L. Nowak S.J. egy világi intézetet is alapítottak Az Isteni Irgalmasság Intézete néven. Ezen kívül mind Lengyelországban, mind határain túl több közösség is céljául tûzte ki az új rend feladatainak megvalósítását. Az Isteni Irgalmasság tisztelôinek hatalmas mozgalma a világi hívôk körében is terjed, akik csoportokban vagy egyénileg tevékenykednek szerte a világon. II. János Pál pápa Dives in misericordia kezdetû enciklikájában az egész kortárs Egyház elé állította feladatként mindazt, amit az Úr Jézus az ,,új rendtôl'' kívánt. [Kiegészítés az új rend alapításához: ,,1938. szeptemberében Sopocko atya meglátogatta a szanatóriumban haldokló Fausztina nôvért, és kifejezte neki véleményét, hogy a kolostor alapítására vonatkozó kinyilatkoztatás, s valószínüleg a többi is csak a képzelet játéka volt, hiszen ha meghal, nem tudja megvalósítani. Fausztina nôvér megígérte neki, hogy megkérdezi errôl Jézus véleményét. Másnap reggel mise közben Sopocko atyának ez a gondolata támadt: amint a képet nem tudta maga megfesteni, csak adatokat tudott közölni hozzá, úgy ezt a kongregációt sem tudja maga megalapítani, hanem csak jellegét megadni. Amikor Sopocko atya másnap ismét meglátogatta Fausztina nôvért, s megkérdezte tôle, kapott-e választ az Úr Jézustól, ô ezt mondta: Nem, semmit. Az Úr Jézus a mise alatt megmagyarázott Önnek mindent. Miután Sopocko atya eltávozott tôle, eszébe jutott, hogy át akart adni neki néhány írást az Isteni Irgalmasságról. Ezért visszatért Fausztina nôvérhez. Mikor ajtaját kinyitotta, látta, hogy a nôvér elragadtatásban imádkozott, az ágy fölött lebegve, kitágult pupillával egy pontra tekintve. Nem akarta megzavarni ôt imájában, s távozásra gondolt, amikor a nôvér hirtelen magához tért. Az atya átadta neki az írást. A nôvér ezzel búcsúzott el tôle: Viszontlátásra a mennyben!'' (Ld. Isten Irgalmának hírnöke, Isten Szolgálója, Fausztina Nôvér. Backi Vinogradi, é.n. 104. o. -- a szerk.)]
174.	Úrnapja ünnepe 1935-ben június 20-ra esett. Az Isteni Irgalmasság E. Kazimirowski által festett képét az úrnapi körmenet alkalmából állított oltárok egyikén helyezték el.
175.	M. Sopocko.
176.	A Rend vilniusi házában tartott gyónás. A gyóntató M. Sopocko volt.
177.	1935. aug. 12-16 között Vilniusban a háromnapos lelkigyakorlatot Emil Zyczkowski S.J. tartotta -- a vilniusi jezsuita gimnázium igazgatója, késôbb a jezsuiták nagylengyelország-mazóvia-i tartományának tartományfônöke (1899-1945).
178.	M. Sopocko.
179.	M. Sopocko.
180.	Romuald Jalbrzykowski érseknél.
181.	Az Isteni Irgalmasság rózsafüzére. M. Sopocko fáradozásainak eredményeként nyomtatták ki Krakkóban az E. Kazimirowski által festett kép reprodukciójának hátoldalán.
182.	Romuald Jalbrzykowski érseknél.
183.	Szent Mihály Arkangyal ünnepe: szeptember 29.
184.	Sopocko atya, mivel nem volt biztos Fausztina nôvérnek az új rend alapítására vonatkozó sugallatai tekintetében, ezt az ügyet egy másik pappal is felül akarta vizsgáltatni. Ezért tanácsolta Fausztina nôvérnek, hogy tárja fel ezeket a belsô sugallatait krakkói gyóntatója, P. Józef Andrasz S.J. elôtt.
185.	Krisztus Király ünnepét 1969-ig október utolsó vasárnapján ünnepelték. Ez 1935-ben okt. 27-re esett.
186.	Az Isteni Irgalmasság Rendjének Krakkóban külön temetôje van a kolostori kert végében. Ebben a temetôben nyugszanak a Krakkóban elhunyt nôvérek és növendékek. Itt temették el Fausztina nôvért is, és itt nyugodott egészen exhumálásáig, 1966. nov. 25-ig.
187.	Witalina-Barbara Maslowska nôvér, szül. 1852. dec. 4., meghalt. 1939. jan. 6.
188.	Havonkénti személyes beszélgetésük során kértek a nôvérek engedélyt a fônöknôtôl, hogy szabad idejükben olyan imákat végezhessenek, melyek nem tartoznak a Rend által elôírt imák közé.

Második füzet

189.	Fausztina nôvér gyóntatója, Michal Sopocko atya utasítására kezdte el írni a Naplót. Fausztina gyóntatója utasítását oly szigorúan vette, mint az engedelmességi fogadalom nevében kiadott bármilyen más utasítást.(Ld. pl. Napló 894.) A Napló további részében olyan kijelentésekkel találkozunk, melyek arról tanúskodnak, hogy magától az Úr Jézustól is kapott utasítást az írásra.
190.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban hivatalosan nem látják el a rendi nevet jelzôvel. A nôvérek azonban magánszemélyként tehetik ezt. Ennek megfelelôen Fausztina a Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett Fausztina nôvérnek nevezte magát.
191.	Abban az idôben az volt a szokás a Kongregációban, hogy a hónap elsô péntekje elôtt egész éjjel imádást tartottak. Jelen esetben azonban valamilyen más imádásról van szó, amelyre a helyi fônöknô mindig megadhatta az engedélyt a nôvéreknek, bizonyos körülmények között pedig ajánlhatta is, hogy végezzék el azt.
192.	November 15-rôl van szó, mert november 16-ra esik az Ostra Bramai Szûzanya ünnepe.
193.	A vilniusi ház fônöknôje abban az idôben Borgia Tichy nôvér volt.
194.	A nôvérek gyóntatója akkor Michal Sopocko atya volt.
195.	A nôvérek ebédlôjében (refektórium) fel volt függesztve egy tábla, melyen a ház fônöknôje kis kártyákat helyezett el. Ezeken volt feltüntetve az ügyeletes nôvérek neve. Jelen esetben a közös étkezés alatt teljesített portai szolgálatról volt szó.
196.	A fejezet beosztása az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció 1930-ban kiadott Alkotmánya alapján készült.
197.	A Kongregáció korábbi Alkotmánya szerint az ,,anya'' cím a generális tanács tagjait, valamint a rendházak fônöknôit illette meg. Hogy minél családiasabb hangulat uralkodjék a Kongregáció által vezetett nevelôintézetekben az ,,anya'' megszólítást használták a növendékek is nevelôikkel szemben.
198.	Offícium (breviarium) -- az Egyház liturgikus imája, mely zsoltárokból és olvasmányokból áll.
199.	Klauzúrán a rendház elkülönített részét értjük, ahová senki nem léphet be a rend tagjain kívül.
200.	Fausztina nôvér látomásában megjelent az a ház, melyben az új Kongregáció székháza lett volna. Ez az épület Vilniusban a Szent Anna út 12. szám alatt állt, teljesen meg volt rongálódva. Fausztina nôvér gyóntatója Michal Sopocko atya saját költségén felújította, szándékában állt elhelyezni itt egy új Kongregációt. A háború azonban megakadályozta tervének megvalósítását.
201.	Az Isteni Irgalmasság képét a ,,Jézusom, bízom Benned.'' 2 felirattal.
202.	Michal Sopocko atya.
203.	Fausztina nôvér itt a ,,zapaska'' szót használja, mely ebben az esetben gyermekinget, pendelyt jelent.
204.	Az eredetiben Fausztina nôvér a régies ,,odprawia dyscypline'' kifejezést használja, melynek jelentése: önfenyítést gyakorol.
205.	Nehéz meghatározni, hogy Fausztina nôvér melyik két böjtre gondolt. Feltételezhetjük azonban, hogy Hamvazószerdáról és Nagypéntekrôl van szó.
206.	A köznyelvben ,,száraznapok'' elnevezéssel terjedt el. Minden negyedévben három nap (szerdán, pénteken és szombaton) kötelezô volt a böjt.
207.	Abban az idôben a következô ünnepek elôestéjén volt kötelezô a böjt: Szentlélek eljövetelének (Pünkösd), Mária mennybevétele (Nagyboldogasszony) valamint Mindenszentek ünnepe.
208.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció más kongregációkhoz hasonlóan a Szûzanyát választotta meg a Kongregáció általános fônöknôjévé, s ezzel kezébe ajánlott minden mulandó és örök ügyet. Az ünnepélyes aktusra 1937. augusztus 5-én került sor a rend központi házában, Varsóban a Zytnia utca 3/9. szám alatt, ahol minden rendház fônöknôje megjelent. A késôbbiek folyamán a Kongregáció összes házában megismételték az ünnepélyes aktust 1937. augusztus 15-én.
209.	,,Télikert'' -- itt melegházat jelent.
210.	Michal Sopocko atya.
211.	Ld. 200. jegyzet.
212.	Romuald Jalbrzykowski érseknél.
213.	Feltételezhetjük, hogy Romuald Jalbrzykowski érsekrôl van szó, aki fenntartással viseltetett Fausztina nôvér szándékai iránt az új kongregáció megalapítását illetôen.
214.	Ez a pap valószínûleg Michal Sopocko atya volt, aki visszaemlékezéseiben így ír Fausztina nôvérrôl: ,,Nehézségeim 1936. januárjában érték el a tetôfokot. Senkinek sem beszéltem róluk, egészen a kritikus napig, mikor megkértem Fausztina nôvért, hogy imádkozzon értem. Legnagyobb csodálatomra még aznap megszûntek nehézségeim, eltûntek, akár egy szappanbuborék. Fausztina nôvér ellenben azt mesélte nekem, hogy magára vette szenvedéseimet, s hogy ezen a napon oly nagyon szenvedett, mint még életében soha.''
215.	Te Deum laudamus -- Téged, Isten, dicsérünk egyházi hálaadó himnusz.
216.	Michal Sopocko atyát.
217.	Ez valószínûleg Weronika-Marcjanna Rapisz nôvér volt. Szül. 1853. márc. 18., 1881. dec. 16-án lépett be a Kongregációba; szerzetesi életét kerti munkával töltötte el. Vilniusban halt meg 1936. január 28-án.
218.	,, Az egész Kongregáció'' -- ebben az esetben a vilniusi ház nôvérei.
219.	A vilniusi ház fônöknôje akkor Borgia Tichy nôvér volt.
220.	Minden valószínûség szerint Michal Sopocko atya volt ez a személy. Ezt tanúsítják a ,,hármas koronáról'' szóló szavak, melyrôl személyével kapcsolatban már olvashattunk korábban. (Napló 596)
221.	Szent Józsefet nevezi Fausztina nôvér ,,Szent Öregnek''. Egyes keresztény hagyományok szerint ugyanis Szent József már hajlott korban volt, amikor megszületett Jézus.
222.	Valószínûleg Michal Sopocko atyáról van szó.
223.	Michal Sopocko atya 1972. március 31-én kelt levelében tesz említést Fausztina nôvér látomásáról.
224.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció más házához hasonlóan Vilniusban is mûködött leánynevelô intézet. Az intézet növendékei néha a nôvérekkel együtt imádták az Úr Jézust -- ily módon engesztelvén saját és mások bûneiért.
225.	Feltételezhetôen az új kongregáció megalapításáról van szó.
226.	Borgia Tichy anya.
227.	Ld. Napló 506.
228.	Borgia Tichy anya.
229.	Michaela Moraczewska anya.
230.	Az esti ájtatosság áldása az Oltáriszentség felmutatásával.
231.	Valószínûleg Antonia Grejwul nôvér, aki visszaemlékezéseiben a következôket írja Fausztina nôvérrôl: ''Gyónás után nyugtalanságot éreztem, s kétségeim támadtak afelôl, hogy Jézus megbocsátott-e nekem. Sírva kértem Fausztina nôvért, hogy imádkozzék értem. A következô nap reggelén ezt mondta nekem: Jézus kegyelemben részesítette a nôvért, mert azonnal azt válaszolta, hogy nem haragszik a nôvér bûnei miatt, ellenben fáj Neki, hogy a nôvér nem hisz megbocsátásában. Imádkozni fogok azért, hogy megbocsásson a nôvér miatt.'' Antonia nôvér -- Agata Grejwul, szül. 1877. szept. 13., 1909. jún. 9-én Vilniusban lépett be a Kongregációba, s ott is maradt egészen 1945-ig, a rendház feloszlásáig. A II. világháború alatt, 1939-ben más nôvérekkel együtt börtönbe zárták Vilniusban a Lukiszkin. Egy bizonyos idô elteltével azonban lett származása miatt szabadon engedték. A vilniusi ház evakuálása után a Kongregáció Plock környéki házába, Bialaba került. Itt halt meg, 1960. jan. 22-én.
232.	Fausztina nôvér tévedésbôl írta a mondat végére másodszor is a ,,láttam'' szót.
233.	Valószínûleg Regina nôvér lehetett, aki a novíciátusból ismerte Fausztina nôvért. Regina nôvér (Waleria Jaworska) 1905. nov. 28-án született, 1926-ban lépett be a Kongregációba. A Fausztina nôvérrôl folyó információs eljárás során tanú volt. 1984. ápr. 27-én halt meg.
234.	A walendówi ház akkoriban nagyon nehéz gazdasági problémákkal küszködött.
235.	Akkoriban Czeslaw Maliczewski (1880-1957) atya, Nadarzyn egyházközség plébánosa volt a nôvérek gyóntatója. Nem lehet tudni, hogy gyónt-e nála Fausztina nôvér.
236.	Józef Andrasz atya S.J.
237.	Azaz kilép az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációból, hogy egy új kongregációt alapítson, melyre a belsô sugallatok késztetik.
238.	Michaela Moraczewska anya.
239.	,,Azelôtt'' -- vagyis 1933-ban, Krakkóban az örök fogadalom elôtt (Ld. Napló 52).
240.	Michal Sopocko atya levelét, melyet Vilniusban írt, 1936. júl. 10-én.
241.	Valószínûleg Michal Sopocko atya Az Isteni Irgalmasság címû brosúrájáról van szó, melyet 1936-ban, Vilniusban adtak ki.
242.	A brosúra fedôlapján Eugeniusz Kazimirowski festményének másolatát ábrázoló színes kép állt.
243.	Lengyelül így hangzik ez a mondat: ,,najglebiej przejelam sie chwila''. Az eredeti kéziratban Fausztina nôvér tévesen ezt írja: ,, przejelam mie chwila''.
244.	A pradniki szanatórium orvosától -- dr. Adam Silbergtôl. 1896-ban született, katolikus hitre áttért zsidó. 1937-tôl 1939-ig (a II. világháború kitöréséig) a Városi Egészségügyi Intézet (Miejskie Zaklady Sanitarne), közismertebb nevén a ,,szanatórium'' igazgatója volt Krakkóban a Pradnikon (Jelenleg: II. János Pál Városi Kórház -- Miejski Szpital Specjalistyczny im. Jana Pawla II.). A háború kitörése után sorsáról nincsenek biztos adatok.
245.	A Kongregáció krakkói házában Fausztina nôvér fônöknôje egész idô alatt Irena Krzyzanowska anya volt.
246.	A pradniki ,,szanatórium'' orvosa Fausztina nôvérnél tüdôbajt állapított meg. Elrendelte a beteg elkülönítését, hogy megvédje a többi nôvért a fertôzéstôl. Fausztina nôvér a súlyos betegek részére fenntartott szobába került, melyet lengyel nyelven ,,infermeria''-nak neveznek.
247.	Ebben az esetben -- az elmélkedés pontjainak (a vezérgondolatok) hallgatása, melyeket Wladyslaw Wojton atya S.J. adott meg, aki 1936. okt. 20-19. között a nôvérek fogadalma elôtt tartott lelkigyakorlatot.
248.	,,Betánia'' -- itt pihenôhelyet jelent. Az evangélium Betániájában éltek Jézus barátai, akiknél szívesen megfordult, ha pihenésre vágyott. (Vö. Jn 12,1-11)
249.	A lelkigyakorlatot követô fogadalom megújítására 1936. október 30-án, pénteken került sor.
250.	A kolostorkertnél lévô temetôbe.
251.	Michaela Moraczewska anyával.
252.	Ld. Napló 46.
253.	Fausztina nôvér idôleges fogadalmát (egyéves fogadalomnak nevezi) 1928. április 30-án tette le.
254.	Michal Sopocko atya feltehetôen az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztésén, az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésén, s az új kongregáció megalapításán gondolkodott.
255.	Egy 1936. nov. 21-én kelt levelet, melyben M. Sopocko atya tájékoztatja Fausztinát az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztésérôl, valamint az új kongregáció megalapításával kapcsolatos ügyekrôl.
256.	Itt Fausztina nôvér valószínûleg eltévesztette évei számát, hiszen maga írja a Naplóban (Napló 15), hogy ezt a kegyelmet 1925-ben, Úrnapja nyolcadán kapta meg. Mivel 1905-ben született, így 1925-ben nem 18, hanem 20 éves volt. (Ld. Napló 16. és 14. jegyzet.)
257.	A szerzô tévedésbôl a ,,boldogság'' szó után is odaírja a ,,lélek'' szót.
258.	Fausztina nôvér ezen azt a néhány perces imádást érti, mellyel az Oltáriszentségben lakozó Úr Jézushoz fordult.
259.	Dr. Adam Silberg.
260.	Dawida nôvér (Antonina Cedro, szül. 1898. szept. 17.) az Úr Jézus Legszentebb Szívének Szolgálóleányai Kongregáció tagja (Jézus Szíve--nôvérek). A kongregáció nôvérei a pradniki kórházban dolgoztak.
261.	Az ,,irgalom záloga'' helyett ezen a helyen az irgalom ,,túszának'' vagy ,,fundamentumának'' kellene szerepelni.
262.	Az eredetiben így hangzik ez a mondat: ,,Délután volt az elsô verandám''.
263.	Felicja nôvér -- Janina Zakowiecka, szül. 1900-ban, 1926-ban lépett a Kongregációba, Vilniusban és Krakkóban a rendház gazdasági ügyeivel foglakozott, késôbb a Kongregáció rabkai, majd derdyi házának lett a fônöknôje. Fausztina nôvérrel Vilniusban és Krakkóban találkozott (1936-1938 között). A Fausztina nôvér ügyében lefolytatott információs eljárás során tanú volt. A Kongregáció wroclawi házában halt meg 1975. november 7-én.
264.	Az Irgalmasság Anyja Kongregáció krakkói háza (Lagiewniki nevû városrészben) 10 km-re volt Pradniktól, ahol Fausztina nôvér gyógykezelésen volt. Az akkori közlekedési körülmények között hosszú ideig tartott, s nagy nehézségekbe ütközött a ,,kórház'' megközelítése. Ezzel magyarázható, hogy Fausztinát ritkán látogatták meg.
265.	Arról a szenvedésrôl és megaláztatásról van szó, melyet Michal Sopocko atyának kellett elviselni az Isteni Irgalmasság kultusza terjesztésének s az új kongregáció megalapításának ügyében. Fausztina nôvér belsô felismerésben részesült a szenvedéseket illetôen, melyrôl be is számolt Sopocko atyának. (Magának Sopocko atyának 1972. márc. 6-án kelt levelébôl tudunk errôl.)
266.	Chryzostoma nôvér -- Maria Korczak, szül. 1892., 1921-ben lépett be a Kongregációba. Elôször nevelôként, majd ápolónôvérként dolgozott. Fausztina nôvérrel Vilniusban találkozott, ill. nem sokkal halála elôtt Krakkóban. Az információs eljárás során hivatalos tanú volt. 1982. júl. 19-én halt meg.
267.	Dr. Adam Silberg.
268.	Fausztina nôvérért Kajetana nôvér -- Maria Bartkowiak ment el a kórházba. 1911. jan. 19-én született, 1933-ban lépett be a Kongregációba. Fausztina nôvérrel Varsóban volt együtt. Tanú volt az információs eljárás során.
269.	Ld. 221. jegyzet.
270.	A pradniki kórház elkülönítôjébe.
271.	A karácsonyi ünnepek után Damiana Ziólek nôvér kísérte vissza Fausztinát a pradniki kórházba. Ô így meséli el a történteket: ,,Éjjel egy kisgyermeket tettek a kolostor portája elé. Reggel Franciszka nôvér találta meg a gyermeket, rögtön gondozásba vette, megfürdette, megetette, majd elkezdett valakit keresni, aki foglalkozna a kicsivel. Tudomást szerzett errôl a közelben lakó szomszédnô, akinek nem volt saját gyermeke, s ezért magához akart venni egyet. A Kongregáció javaslatára örömmel magához fogadta a talált gyermeket, akit a saját nevére akart venni. E célból az adott személy igénybe vette a bricskát, mellyel Fausztina nôvér Pradnikba utazott, s a gyermekkel együtt elment a podgórzei templomba, hogy megkereszteljék a gyermeket, s hogy az egyházi anyakönyvbe bekerüljön a feljegyzés. Errôl a személyrôl tesz említést a Naplóban.'' Damiana nôvér -- Zofia Ziólek, szül. 1911. okt. 18., 1927-ben lépett a Kongregációba. Fausztinával 1932-ben találkozott Plockban, késôbb pedig Krakkóban. Az információs eljárás során tanú volt. 1990. jún. 12-én halt meg.
272.	Szent József plébániatemplom (Krakkó-Podgórze nevû városrész).
273.	Damiana Ziólek nôvér.
274.	Romuald Jalbrzykowski érsekért.
275.	Valószínûleg a 241. jegyzetben tárgyalt brosúráról van szó.
276.	Valószínûleg Romuald Jalbrzykowski érsekért, Michal Sopocko atyáért és Józef Andrasz S.J. atyáért.
277.	Fausztina 1934. jan. 2-ra gondol, amikor is elôször látogatott el Eugeniusz Kazimirowskihoz az Isteni Irgalmasság képének ügyében.
278.	A pradniki kórházban Sebastiana nôvér -- Helena Wasik (1899-1952) volt a Jézus Szíve--Nôvérek fônöknôje.
279.	Ti. egy kongregáció megalapítására, melynek fô célja, hogy hirdesse és kikönyörögje a világ számára az Isteni Irgalmasságot.
280.	Fausztina nôvér az I. számú tuberkulózis osztályon feküdt, mely hetven lépésre volt a kápolnától.
281.	Vö. Lk 2,34-35.
282.	Az eredetiben Fausztina a ,,sekretnik'' szót használja. Ez olyan levelet jelöl, melyhez nem tartozik boríték, csak a szélei vannak összeragasztva.
283.	Valószínûleg Romuald Jalbrzykowski érsekért, Michal Sopocko és Józef Andrasz S.J. atyákért.
284.	Melyet 1937. február 3-7, a Fülöp-szigeteki Manilában tartottak.
285.	Ekkor J. Andrasz atya S.J. volt Fausztina lelki vezetôje; így feltételezhetô, hogy neki írta a levelet, melyben engedélyt kért bizonyos vezeklési gyakorlatokra.
286.	Passió -- itt: a Nagyböjtben tartott ájtatosság, mely alatt Lengyelországban az ún. Keserû panaszt (Gorzkie zale) éneklik.
287.	Ezen könyörgések alapján állította össze Michal Sopocko atya az Isteni Irgalmasság litániáját. Egyes könyörgéseket átszerkesztett, és több, mint tíz új könyörgést írt hozzá.
288.	Rendi neve napját február 15-én ünnepelte Fausztina nôvér.
289.	Michal Sopocko atya, mint Fausztina nôvér lelki vezetôje, azt ajánlotta neki, hogy pontosan húzzon alá mindent Naplójában, mely szerinte isteni eredetû, legfôképpen azokat a dolgokat, mely az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésére és az új kongregáció megalapítására vonatkozik.
290.	Ti. a szanatórium kápolnájában, ahol az Oltáriszentséget ôrizték.
291.	Dr. Adam Silberg.
292.	1937. febr. 15-én halt meg Plockban Kornelia nôvér -- Zofia Trzaska. Szül. 1888-ban, 1905-ben lépett be a Kongregációba, ahol cipészként dolgozott.
293.	Bonawentura Kadeja atya, piarista pap, akkoriban Krakkóban a Pijarska utcában (ul. Pijarska) lakott. 1906-ban született, 1932-ben szentelték pappá. A rendben a házfônöki, generális tanácsos és a tartományfônöki tisztséget töltötte be. 1965-1966: bíró volt Fausztina nôvér boldoggá avatásának ügyében folytatott információs perben. 1980. szept. 13-án halt meg.
294.	Nagyböjt idején az ún. Keserû panaszt (Gorzkie zale) énekelték a szanatórium kápolnájában.
295.	Az ,,aratás'' szó papi nyelven Nagyböjtöt jelent -- a lelkigyakorlatok és a hívek gyónásának idôszaka.
296.	Ezen ügyrôl ír Fausztina 1938. jún. 10-én kelt levelében nôvéreinek, Nataliának és Wandának.
297.	Mikor Fausztina nôvér egynapos lelkigyakorlatot tartott (a hónap összeszedettségben eltöltött napja) részt vett a lelkigyakorlatos tanításokon, melyet Bonawentura Kadeja tartott a szanatórium személyzetének.

Harmadik füzet

298.	JMJ -- Jézus, Mária, József.
299.	A ,,lelkiatyáim'' megjelölés arra utalhat, hogy nemcsak Michal Sopocko atya ajánlotta Fausztinának a Napló írását, hanem Józef Andrasz atya S.J. is.
300.	Michal Sopocko atya, aki Vilniusban volt Fausztina nôvér lelki vezetôje, így emlékszik vissza rá: ,,Olyan különleges adományok... megvilágosodás, ezenkívül bensô hangokat is hallott.'' Ezen adományok egyikérôl olvashatunk itt: ti. a Fausztinával kapcsolatban álló személyek élményének belsô felismerésérôl.
301.	Az új kongregáció megalapítását illetôen.
302.	,,Passióra'' -- a Keserû Panaszra (Gorzkie zale).
303.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban az elsô fogadalom után a nôvérek fekete fátylat, keresztet, rózsafüzért, és övet kaptak. Errôl a keresztrôl ír Fausztina nôvér.
304.	Az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetését, húsvét utáni elsô vasárnap.
305.	Abban az idôben az Irgalmasság Anyja Kongregáció kápolnáját egyedül csak a nôvérek és az intézet növendékei látogathatták. A megszállás idején nyitották meg a hívek számára is.
306.	,,Sötétkamra'' -- Nagycsütörtökön az Oltáriszentség ôrzésére szolgáló oltár vagy kápolna.
307.	A lengyel rádió közvetítette a nagyheti ájtatosságot.
308.	Józef Andrasz atya S.J.
309.	Valószínûleg Teodor Czaputa atyának, aki káplánként szentbeszédet mondott minden vasárnap a Kongregáció kápolnájában.
310.	A novíciátus újoncmesternôje Kaliksta nôvér -- Helena Piekarczyk volt. Szül. 1900. márc. 30., 1920-ban lépett a Kongregációba. 1934. dec. 10. lett a novíciátus újoncmesternôje Mária Józefa Brzoza nôvér után, s ezt a tisztséget töltötte be egészen 1945. szept. 8-ig. 1947. szept. 11-én halt meg.
311.	Az ,,ügy'', ,,dolog'', ,,mû'' -- ezekkel a szavakkal nevezi meg Fausztina nôvér küldetésének tárgyát a Naplóban. Ez nem más, mint az Isteni Irgalmasság kultuszának a terjesztése, többek között egy új ünnep bevezetésével és egy új kongregáció megalapításával.
312.	Michal Sopocko atyának az Isteni Irgalmasságról írt cikkérôl van szó, mely egy vilniusi hetilapban, a Tygodnik Katolicki-Nasz Przyjacielben (Katolikus Hetilap-Barátunk) jelent meg. 1934. 14. sz.
313.	A kéziratban és a kritikai kiadásban ,,nim'' (= amennyire) szó szerepel.
314.	Az Irgalmasság Anyja Kongregáció krakkói házának káplánja minden héten tartott elôadást a nôvéreknek az aszkézisrôl. Ezeket az elôadásokat nevezték egyszerûen ,,katekizmusnak''.
315.	Ld. Napló 40 -- ,,Midôn a térdeplôtôl...'' szavaktól.
316.	Az Irgalmasság Anyja Kongregáció nôvérei a nyolcnapos lelkigyakorlaton kívül minden évben tartanak háromnapos lelkigyakorlatot is.
317.	A Kongregáció krakkói házában nyolcnapos lelkigyakorlatot (1937. ápr. 20-29.) tartottak a nôvérek fogadalma és a beöltözés elôtt. A lelkigyakorlatot Józef Plaza atya S.J. (1884-1950) tartotta, a jezsuiták krakkói házának (rezidencia) akkori fônöke. A rendház abban az idôben a Maly Rynek-en (Kis tér) állt.
318.	A Józef Plaza S.J. atya által tartott lelkigyakorlatról van szó.
319.	Nehéz kapcsolatba hozni a Napló ezen mondatát bármilyen, a Vatikánban tárgyalt konkrét üggyel, amely az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetését érintette volna. -- Eugeniusz Pacelli bíboros abban az idôben az Apostoli Szék államtitkára volt.
320.	Az általános fônöknô, Michaela Moraczewska anya ekkor Krakkóban tartózkodott. Meglátogatta a rendházat, ahol részt vett a nôvérek fogadalomtételén.
321.	Krakkóban a Kongregáció nôvéreinek rendes gyóntatói voltak akkoriban: Golab atya és Teodor Czaputa atya. Nem tudható, hogy kirôl ír Fausztina nôvér.
322.	,,Vezetôm'' -- lelki vezetô, Józef Andrasz atya S.J.
323.	Úrnapi körmenetrôl van szó. Ez a körmenet a Borek Faleckin álló plébániatemplomtól indult, s az utolsó oltárnál fejezôdött be, mely az Irgalmasság Anyja Kongregáció kertjében állt. Az Oltáriszentség ekkor a nôvérek kápolnájában maradt.
324.	Úrnapja nyolcadán tartott körmenet Krakkóban. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a kertben haladt végig a körmenet.
325.	Jézus Legszentebb Szívének ünnepét Úrnapja nyolcadát követô pénteken tartják.
326.	Vö. Napló 435-438, 559, 563, 573, 1155-1158 és más helyeken.
327.	A nevelôintézet növendékei számára játékra kijelölt hely az épület elôtt, melyet formájáról ,,négyszögnek'' neveztek.
328.	Jolanta nôvér -- Aleksandra Wozniak, a Kongregáció vilniusi intézetének nevelôje. Ekkor, 1937 júliusában Krakkóban egy nevelôk részére tartott tanfolyamon vett részt. 1909-ben született, 1929-ben lépett be a Kongregációba. Nevelôként dolgozott a Kongregáció intézeteiben, majd késôbb fônöknô volt Radomban, Czestochowában és Krakkóban. 1988. jún. 14-én halt meg.
329.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció védôszentjei voltak: Irgalmas Szûzanya (augusztus 5.), Loyolai Szent Ignác (júl. 31.), Szent József (március19.), Szent Mihály arkangyal (szept. 29.), Szent Mária Magdolna (július 22.), Jézusról nevezett Szent Teréz (okt. 15.), Páduai Szent Antal (jún.13.).
330.	Az Irgalmasság Anyja Kongregációnak kis üdülôháza van Rabkán, melyet ,,Loretónak'' neveznek.
331.	Emlékezzél meg... -- Szent Józsefhez intézett ima, melyet régebben mindennap elmondtak az Irgalmasság Anyja Kongregációban.
332.	A Naplóban szereplô kilenced bizonyos változtatással 1937-ben megjelent nyomtatásban a Krisztus, az Irgalmasság Királya címû brosúrában. (Kiadó: J. Cebulski, Krakkó) A brosúra fedôlapjára az Irgalmas Krisztust a sugarakkal és a ,,Jézusom, bízom Benned'' felirattal ábrázoló színes kép került. A kiadvány tartalmazza az Isteni Irgalmasság kilencedét, a litániát és a rózsafüzért. A krakkói ház fônöknôje -- Irena Krzyzanowska anya a brosúrákat szétküldte a Kongregáció házaiba.
333.	Az eredetiben Fausztina nôvér a ,,goja sie'' -- ,,gyógyulnak'' szó helyett a régiesebb, inkább a köznyelvben, mintsem irodalmi nyelvben használatos ,,zagajaja sie'' szót alkalmazza, melynek jelentése megegyezik az elôzôével.

Negyedik füzet

334.	Ld. Napló 585
335.	Az Irgalmas Szûzanyát megválasztották a Kongregáció általános fônöknôjévé.
336.	Az illetékes egyházi hatóságoknak jóvá kell hagyni a vallási tárgyú szövegek kinyomtatását (imprimatur). Michal Sopocko atya megkapta a kért engedélyt a már említett imádságok kinyomtatására.
337.	A szerzô tévesen jegyezte fel a dátumot, szept. 5-ét írt aug. 5-e helyett.
338.	A portás -- kötelessége jellegébôl adódóan -- a nap jelentôs részét szerzetesi közösségtôl távol töltötte el. Ezért nevezi Fausztina nôvér a portát ,,remeteségnek''.
339.	Michal Sopocko atya.
340.	Fausztina nôvérnek két fivére volt -- Stanislaw és Mieczyslaw Kowalski. A Napló további részében tudjuk meg, hogy Stanislaw látogatta meg.
341.	Jézus Szíve Hírnöke -- a krakkói jezsuita papok havilapja, mely 1872-ben jelent meg elôször.
342.	Valószínûleg az Isteni Irgalmasság kilencedét, rózsafüzérét és litániáját tartalmazó könyvecske kinyomtatásának ügyében.
343.	Valószínûleg J. Cebulskihoz, egy nagy kegytárgybolt tulajdonosához.
344.	Az Isteni Irgalmasság litániája. (Ld. Napló 949)
345.	Az Isteni Irgalmasság rózsafüzére. (Ld. Napló 475-476)
346.	A nyomtatásra vonatkozó egyházi engedélyt.
347.	Eugeniusz Kazimirowski képének másolatát, melyet a Vilniusban élô Lucja Balzukiewiczówna készített a redemptorista papok részére. Ez a másolat késôbb Krakkóba került.
348.	Irena Krzyzanowska anya -- a ház fônöknôje.
349.	Eugeniusz Kazimirowski képét.
350.	Vagyis a nevelôintézetbe. Az intézet növendékeit egyszerûen csak ,,gyermekeknek'' nevezték.
351.	Józef Andrasz atya mögé.

Ötödik füzet

352.	,,Karpánt'' -- vékony, tüskés, összecsatolt lánc.
353.	Drótövet.
354.	A nôvérek rendszerint feljegyezték lelki életük formálásában aratott gyôzelmeiket, valamint az elszenvedett kudarcokat is.
355.	A lelkigyakorlat végén Fausztina nôvér elment a jezsuiták templomába, hogy meggyónjon Józef Andrasz atyánál, aki a Napló tanúsága szerint megerôsítette lélekben az apácát.
356.	A beöltözés és fogadalomtétel szertartása.
357.	Michal Sopocko atya.
358.	Irena Krzyzanowska anyáról van szó, aki Fausztina nôvér fônöknôje volt Krakkóban. (1936. május 12-tôl egészen a nôvér haláláig, 1938. október 5-ig.) A nôvérek ,,anyácskának'' becézték fônöknôjüket.
359.	Az Isteni Irgalmasság kilencedét, olvasóját és litániáját tartalmazó könyvecske.
360.	Dominika nôvér -- Józefa Szymanska, szül.1875. nov. 28-a Kongregációba 1897-ben lépett be. 30 évig a krakkói házban dolgozott cipészként. 1937. Nov. 15-én halt meg.
361.	Chryzostoma Korczak volt az ápolónôvér.
362.	Ld. 314. jegyzet.
363.	Michal Sopocko atya járt közben akkoriban az egyházi hatóságoknál az Isteni Irgalmasság ünnepének, valamint az új rend megalapításának ügyében.
364.	A sátánt nevezi Krisztus ,, a hazugság atyjának'' -- Ld. Jn 8,44.
365.	A Római Martyrológiumból származó részlet, melyet az ebédlôben olvastak fel étkezés elôtt, az imádságot követôen.
366.	A ,,hogy'' után megszakad az elkezdett mondat. Feltételezhetôen valaki megzavarta Fausztina nôvért az írásban, s késôbb már nem tért vissza a megkezdett gondolathoz.
367.	Vagyis a bûnbánat szentségénél.
368.	A ,,betegápoló nôvér'' Chryzostoma Korczak volt.
369.	Az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésén.
370.	Irena Krzyzanowska anya Fausztina nôvér boldoggá avatásának ügyében lefolytatott információs eljárás során tanú volt. Nehéz azonban bármit is mondani Maria Brzoza anya (meghalt: 1939-ben) vallomásáról.
371.	Teodor Czaputa atyánál.
372.	Michal Sopocko atyáról.
373.	A kéziratban és a kritikai kiadásban ,,nim'' (= amennyire) szó szerepel.
374.	A kéziratban a ,,spelznac'' igét használja, melynek szó szerinti jelentése: megfakul.
375.	A ,,hogy'' szó szükségtelenül került ide, a szerzô véletlenül írta le.
376.	A kéziratban: ,,we wnetrzy mojej'' -- ,,bensômben''
377.	Vagyis a gyóntatókkal, lelki vezetôkkel és elöljárókkal szemben.
378.	Betegsége idején Fausztina nôvér szegélyt készített az oltárterítôkhöz.
379.	Michal Sopocko atya.
380.	A Kongregáció szokása az volt, hogy a haldoklókért az Ó, legkegyelmesebb Jézust... és a 129. Zsoltárt, a De profundist mondták el.
381.	Józef Andrasz atya S.J.
382.	Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának nincs még szentté avatott tagja.
383.	Józef Andrasz atya S.J.
384.	Michal Sopocko atyának.
385.	Fausztina nôvér életében elöljárók voltak: Malgorzata Gimbutt anya -- a novíciátus kezdetén és az örök fogadalom elôtti harmadik próbaidôben. Rafaela Buczynska -- Krakkóban és Varsóban; Róza Klobukowska -- Plockban; Ksawera Olszamowska anya -- Kiekrzben; Borgia Tichy anya -- Vilniusban; Serafina Kukulska - Walendówban.
386.	Michaela Moraczewska anyának.
387.	Maria Józefa Brzoza anyának, aki a novíciátusban Fausztina nôvér újoncmesternôje volt.
388.	J. Andrasz atyának S.J.

Hatodik füzet

389.	Ld. 2 Kor 12, 1-6.
390.	Ld. 1 Kor 2,9.
391.	Ld. Zsolt 68,21.
392.	Teodor Czaputa atya volt a novíciátus gyóntatója. Néhányan a fogadalmasok közül is nála gyóntak. Akkoriban Fausztina nôvér itt világosan elkülöníti a gyóntatót lelki vezetôjétôl.
393.	Tarzycja nôvér -- Kazimiera Piotrowicz, 1891-ben született, 1912-ben lépett be a Kongregációba, egy ideig ápolónôvér volt a Kongregáció krakkói házában. 1978. dec. 2-án halt meg.
394.	Ez a személy lehetett Amelia Socha nôvér is, aki jó barátságban volt Fausztina nôvérrel.
395.	Józef Andrasz atya (ld. 70. pont).
396.	A mondat megszakad a ,,Midôn visszatértem'' után.
397.	Fausztina nôvér fél oldalt szabadon hagyott a kéziratban. Elképzelhetô, hogy a vershez akart még hozzáírni néhány versszakot.
398.	Az volt a szokás a Kongregációban, hogy elôször a novíciák gyóntak, majd ôket követték a fogadalmasok. Ezért ajánlotta a fônöknô Fausztinának, hogy beszéljen a novíciátus újoncmesternôjével, s kérje meg, hadd gyónhasson a novíciák elôtt.
399.	A novíciátus újoncmesternôje Kaliksta Piekarczyk nôvér volt.
400.	A kéziratban így hangzik a mondat: ,,Itt ismertem fel, hogy milyen nagy szükség van a lélekre, a betû maga nem növeli a szeretetet.''
401.	Valószínûleg 1938. márc. 25-én, pénteken. Fausztina nôvér gyakran péntekenként érzett szenvedést az Úr Jézus sebeinek helyén.(Ld. Napló 759, 942, 1010, 1055, 1196, 1247, 1468, 1627)
402.	A Kongregációban a nôvérek nem szoktak enni- vagy innivalót tartani a cellájukban.
403.	A Jézus Szíve Hírnöke c. lapról van szó.
404.	A rend kápolnája úgy kapcsolódik Krakkóban a rendházhoz, hogy az elsô emeleti folyosó közvetlenül a kápolna kórusára vezet. Fausztina nôvér így részt vett a szentmisén. Nem volt azonban annyi ereje, hogy lemenjen, s csatlakozzék a pálmás (virágvasárnapi) körmenethez.
405.	Andrzej Zukowicz atya S.J. (1886-1962), tevékenyen részt vett az imaapostolság terjesztésében, és a Jézus Szíve Hírnöke c. folyóirat szerkesztôje volt; 1933-1957. a jezsuita tartomány titkára. Baráti szálak fûzték az Irgalmasság Anyja Kongregációhoz.
406.	1938. ápr. 14.
407.	Kajetana Bartkowiak nôvér.
408.	A novíciátusban együtt voltak Fausztina nôvérrel: Idôsebb novíciák: Alicja Dabrowska, Cherubina Kowieska, Ernesta Szczyrba, Iwona Goebel, Joachima Gluc, Kinga Knopik, Krescencja Bogdanik, Laurenta Kosinska, Longina Suchowska, Lucyna Tomaszewska, Natalia Fiszer, Placida Putyra, Renata Jodlowska, Szymona Nalewajk, Walentyna Leszczynska. Fiatalabb novíciák: Anuncjata Peraj, Bernarda Wilczek, Celina Bronikowska, Felicja Zakowiecka, Justyna Golofit, Klementyna Gluc, Ludwina Gadzina, Martyna Górecka, Regina Jaworska, Sewerina Marciniak, Terezyta Kaczmarek, Zenobia Saja. Faustynával együtt öltöztek be: Bernadetta Federowicz, Bonawentura Edelmann-Glowacka, Florentyna Pajak, Henryka Skulimowska. Faustyna nôvérrel levelezett: Justyna Golofit, Ludwina Gadzina, Regina Jaworska, s lehet, hogy mások is, kiknek levelei nem maradtak fenn.
409.	A pradniki kórházba.
410.	Felicja Zakowiecka nôvér -- a krakkói rendház gazdasági felelôse.
411.	Az Úr Jézus Legszentebb Szívének Szolgálóleányai Kongregáció nôvérei (Jézus Szíve-nôvérek), akik a pradniki kórházban dolgoztak.
412.	Dawida Cedro, Alana Wilusz, Medarda Podrazik.
413.	Dawida Cedro, a kórházi osztály ápolónôvére.
414.	Dr. Adam Silberg, a pradniki kórház igazgatója.
415.	Fausztina nôvér kedvenc foglalatossága volt, még mielôtt belépett volna a Kongregációba.
416.	1938. máj. 26. Az Úr mennybemenetelének ünnepe.
417.	Fausztina nôvér valószínûleg az influenzajárványra gondolt, mely az év februárjában ütötte fel a fejét, s kisebb-nagyobb szünetekkel néhány hónapig tartott.
418.	(A második kar) segítô nôvérei.
419.	Dawida Cedro nôvérrel, a pradniki kórház ápolónôvérével.
420.	1938-ban a Szentlélek Eljövetelének Ünnepe (Pünkösd) június 5-re esett.
421.	A kéziratban: ,,o ile'' -- annyival.
422.	1938-ban Úrnapja június 16-ra esett, az Úrnapja utáni elsô péntek így jún. 17-én volt.
423.	Nehéz meghatározni, hogy melyik nap is volt ez. A Napló végéig Fausztina már nem tünteti fel a dátumot, csak azt írja, hogy ,,ma''.


1. jegyzet

1931. febr. 22-én plocki tartózkodása idején Fausztina nôvér utasítást kapott az Úr Jézustól, hogy fessen egy képet azon minta szerint, amit lát. (Ld. Napló 47) Megpróbálta teljesíteni az utasítást, de nem értett a festéshez, ezért nem tudta azt végrehajtani. A kép festésének gondolatát azonban nem vetette el. Újra és újra visszatért rá, és segítséget keresett nôvértársai és gyóntatói körében (ASF Vallomások). Mikor Fausztina nôvér 1933-ban Vilniusba került, ottani gyóntatója, Michal Sopocko atya Eugeniusz Kazimirowski festômûvészhez fordult, hogy fesse meg a képet Fausztina nôvér leírása alapján.1988-ig a mûvész neve hibásan Kazimierowskiként szerepelt; ld.: Janusz Derwojed: A lengyel és a Lengyelországban mûködô idegen mûvészek szótára. 3. köt. Ossokineum, 1979. A kép 1934 júliusában készült el, és a vilniusi Szent Mihály templom melletti ferences nôvérek kolostorának folyosóján helyezték el, ahol Sopocko atya mint rektor mûködött.

1935-ben A Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró ünnepségek alatt az Isteni Irgalmasság képét Ostra Bramán állították ki, magasan a kápolna ablakában, úgy, hogy messzirôl látni lehetett; 1935. ápr. 26-28 között volt itt kiállítva; 1937. ápr. 4-én pedig a vilniusi metropolita, Romuald Jalbrzykowski jóváhagyásával felszentelték, és a vilniusi Szent Mihály templomban helyezték el. 1941-ben a vilniusi metropolita indítványozására szakértôi bizottságot hívtak össze a kép értékelésére; ez a szakértôi bizottság kimondta, hogy az E. Kazimirowski által festett Isteni Irgalmasság képe jelentôs vallási és mûvészi értéket képvisel.

Az Irgalmasság Anyja Kongregáció kérésére 1942-ben Stanislaw Batowski festômûvész egy másik képet is készített Lwówban, melyet a Rend varsói, Zytnia u. 3/9 alatti házának kápolnájában helyeztek el. A Varsói Felkelés alatt a kápolna s vele együtt a kép is tûz martalékává vált. -- Mivel Batowski festménye az embereknek nagyon tetszett, a Rend általános fônöknôje egy második képet rendelt ugyanettôl a festôtôl a krakkói kápolna részére.

Ugyanakkor a krakkói kolostorban Adolf Hyla festômûvész felajánlotta a nôvéreknek, hogy valamilyen képet festene a Rend számára -- hálából a háború túléléséért. A ház fônöknôjétôl, Irena Krzyzanowska anyától, valamint P. Józef Andrasztól (Fausztina nôvér krakkói lelki vezetôjétôl) megkapta az Isteni Irgalmasság képét (Kazimirowski képének másolatát), valamint Fausztina nôvér látomásának leírását. 1942 novemberében elkezdett munkálatait 1943 márciusában fejezte be, 1943 márc. 7-én A. Hyla Irgalmas Jézust ábrázoló képét P. J. Andrasz szentelte fel ünnepélyesen a Rend kápolnájában.

1943.okt.6-án megérkezett St. Batowski képe is. Ekkor felmerült a kérdés -- melyik kép maradjon a nôvérek kápolnájában? A kérdést egy váratlan látogatása során A. Sapieha bíboros döntötte el. Miután megtekintette mindkét képet, ezt mondta: ,,Ha Hyla úr képe az ô személyes hálaadománya -- legyen ez a kápolnában.''

Hamarosan kiderült azonban, hogy A. Hyla képe nem fér el az oltáron, ahová az Isteni Irgalmasság tiszteletére végzett ájtatosságok idejére felállították. Ekkor a ház fônöknôje, I. Krzyzanowska egy másik Irgalmas Jézust ábrázoló képet rendelt A. Hylától, mely méreteiben megfelelt a mellékoltár belsô terének. 1944. ápr. 16-án, Húsvét utáni elsô vasárnap szentelte fel az új képet P. J. Andrasz. Ezen a napon elôször ünnepelték meg ebben a kápolnában az Isteni Irgalmasság ünnepét. A kép az Irgalmas Jézust egy réten állva ábrázolta, a háttérben fák látszottak. 1954-ben A. Hyla a kép hátterét sötét színûre festette át. Jézus lábai alá pedig kövezetet festett.

A. Hylának a krakkói Lagiewnikiben található képe rövid idô alatt ismertté vált az elôtte elnyert kegyelmeknek köszönhetôen, másolatai pedig eljutottak az egész világra. Így teljesült az Úr Jézus kívánsága, melyet már elsô plocki megjelenése során közölt Fausztina nôvérrel: ,,Kívánom, hogy ezt a képet tiszteljék, elôször a ti kápolnátokban, és az egész világon.'' (Ld. Napló 47)

St. Batowski képét az Isteni Irgalmasság templomában helyezték el Krakkóban, a Smolensk utcában. A. Hyla elsô képét pedig I. Krzyzanowska magával vitte 1946-ban Wroclawba, a Rend új házába. Ez a ház az Isteni Szívrôl nevezett plébániatemplommal érintkezik, itt helyezték el a képet.


,,itt'' -- azaz az Isteni Irgalmasság képén.


Vilniusi tartózkodása idején Fausztina nôvér azt az utasítást kapta gyóntatójától, hogy írja le belsô élményeit. A Rend részérôl feltett kérdésre, hogyan is keletkezett a Napló, gyóntatója, Michal Sopocko atya ezt válaszolta: ,,Ebben az idôben a vilniusi Szemináriumban és a Báthory István Egyetem Teológiai Tanszékén is tanítottam. Nem volt idôm végighallgatni hosszú beszámolóit a gyóntatószékben, ezért tanácsoltam, hogy jegyezze le ezeket egy füzetbe, s idôrôl idôre adja oda, hogy átnézzem ôket. Így született a Napló.'' (Sopocko atya 1972. márc. 6-án írt levele.)

Gyóntatójának utasítása mellett Fausztina nôvér gyakran említi Naplójában, hogy maga az Úr is utasította az írásra (Ld. Napló 372, 459, 895,965, 1160, 1457, 1665 stb.)


Az ,,élet hiúságai'' alatt Fausztina nôvér az emberek hétköznapi életét értette a világban, ahol kevéssé figyelnek a kegyelem belsô indításaira.


Az említett táncmulatság a (Slowackiról nevezett) ,,Velence'' parkban zajlott Lódzban, nem messze a Kosztka Szt. Szaniszló Székesegyháztól. Ezen a ,,bálon'' jelen volt Helena barátnôje is, Lucyna Strzelecka, késôbbi Julita nôvér, orsolyita apáca. (Az orsolyita nôvérek visszaemlékezései 1991-bôl.)


Nem sikerült megállapítani, melyik faluról van szó.


Ez a templom a varsói Szent Jakab templom volt Ochota kerületben, a Narutowicz térnél, a Grójecka utcában.


Jakub Dabrowski (szül. 1862. aug. 18. ) a varsói Szent Jakab templom plébánosa, késôbb a varsói peremkerület esperese, a II. világháború idején halt meg.

,,Férjem -- meséli Aldona Lipszycowa -- megkérte az ochotai Szt. Jakab egyházközség plébánosát, hogy küldjön hozzánk valakit segítônek. J. Dabrowski kanonok úr korábban Klembówban volt plébános, és jó barátságban voltak a férjemmel. Ô keresztelte, ô esketett bennünket, s ô keresztelte valamennyi gyermekünket is. A kanonok úr 1924 nyarán küldte hozzánk Helena Kowalskát egy cédulával, hogy nem ismeri ôt, de kívánja, hogy legyünk megelégedve vele.''


A. Lipszycowa ebben az idôben a radzymini járás Klembów községhez tartozó Ostrówekben lakott -- szül. 1896. ápr. 14-én Tbilisziben, Serafin Jastrzebski és Maria Lemke gyermeke. Az 1965--66 években Fausztina nôvér információs perének egyik tanúja volt.


Nem sikerült megállapítani, mely kolostorokba kérte felvételét Helena Kowalska.


Helena Kowalska végül az Irgalmasság Anyja Kongr. varsói, Zytnia u. 3/9 sz. alatti házában jelentkezett, melyet ezen a helyen mint a ,,mi kolostorunk ajtaját'' említ.


Helena Kowalskát Michaela Moraczewska anya fogadta, a varsói Zytnia utcai ház akkori fônöknôje.

Michaela-Olga Moraczewska, szül. 1873. A korabeli viszonyokhoz mérten alapos képzettséggel rendelkezett, több nyelven beszélt, zenei konzervatóriumot végzett. A Rendbe már teljesen érett személyiségként lépett be. Örökfogadalma után kinevezték a varsói rendház fônöknôjévé. Ezt a tisztséget 1928-ig gyakorolta. Az általános fônöknô, Leonarda Cielecka megbízásának lejárta után átvette az egész Rend irányítását. Az ô vezetése alatt hagyták jóvá a Rend Szabályait. Új házakat alapított Varsó--Grochówban, Rabkában, Lwówban (Lemberg) és a plocki ház felügyelete alatt Biala községben (Plocktól 10 km-re). Krakkóban halt meg 1966. nov. 15-én, a Rend temetôjében helyezték örök nyugalomra.


Helena Kowalska még egy évig A. Lipszycowánál dolgozott, ezután -- haza nem térve többé -- belépett a rendbe.


Ez 1925 júniusában történt. Úrnapja jún. 18-ra esett, Nyolcada pedig jún. 25-ig tartott.


Helena Kowalska -- elöljárói akaratának engedelmeskedve -- újból jelentkezett a rendbe egy év elteltével, azaz 1925. aug. 1-én, és ezúttal végleges felvételt nyert.


Michaela Moraczewska.


Varsóban, a Zytnia utcában a kápolna a nôvérek lakóhelyétôl nem messze egy különálló épületben volt, ezért a nôvérek által lakott épület elsô emeletén is kialakítottak egy másik kápolnát. Itt is tartottak Oltáriszentséget, és idônként szentmise is volt ebben a kápolnában. Ezt a kápolnát a nôvérek maguk között ,,kis kápolnának'' vagy ,,kis Úr Jézusnak'' is nevezték.


A Rendben a hagyomány szerint 21 óra után kötelezô szilencium volt. A nôvérek csendben nyugovóra tértek. A csendes magánima természetesen nem volt tilos. Fausztina nôvér valószínûleg a fekve mondott imát tartotta a rendi szabályok megszegésének, ami a többi nôvért zavarhatta.


A Rend Zytnia utcai házában ebben az idôben két rendes (hetenkénti) gyóntató volt: Piotr Loeve és Bronislaw Kulesza. A rendkívüli gyóntató Alojzy Bukowski S.J. volt; melyiküknél gyónt a fiatal jelölt, nehéz lenne ma megállapítani.

Piotr Loeve, szül. 1875. nov. 18., pappá szentelték 1898. máj. 31-én, a varsói Szeminárium professzora, jegyzô, majd helyettes egyházi bíró a varsói Érseki Egyházbíróságnál. Meghalt: 1951. szept. 19-én.

Bronislaw Kulesza, szül. 1885. jún. 11., pappá szentelték 1908. okt. 18-án. Több iskolában prefektusként mûködött. 1975. máj. 5-én halt meg.

Alojzy Bukowski S.J. szül. 1873. aug. 29., pappá szentelték Pelplinben 1897. márc. 25-én. Két év egyházmegyei papi szolgálat után belépett a Jézus Társaságába. A dogmatikus teológia professzora elôbb a widnaw-i Szemináriumban, majd a Varsói Egyetemen. 1941. júl. 7-én halt meg.


A lelki élmények, a túlságosan intenzív belsô élet és az életmód változás következtében Helena Kowalskánál általános kimerültség lépett fel, ami nyugtalanította elöljáróit, és arra késztette ôket, hogy a fiatal jelöltet a Varsó melletti Skolimówba küldjék pihenni.


A Zytnia utcai varsói ház krónikái elégtek a háború idején, ezért nehéz lenne ma megállapítani, mely nôvérekkel utazott a fiatal jelölt Skolimówba.


,,Elöljáróként'' itt két személy jöhet számításba: az általános fônöknô és a jelöltmesternô, mivel ôk döntöttek Helena Kowalska beöltözésérôl, majd pedig a krakkói novíciátusba irányításáról.

Az általános fônöknô ebben az idôben Leonarda-Stefania Cielecka anya volt; szül. 1850. dec. 24. Paplin (siedleci területek). Földbirtokos családból származott, felsôfokú végzettséget szerzett, több idegen nyelven beszélt. A Rendbe 1885. szept. 1-én lépett be, örökfogadalmát 1893-ban tette le Varsóban. 1908-ban kinevezték a Rend derdyi házának fônöknôjévé. 1912-tôl a varsói ház fônöknôje, 1918-tól pedig Walendówban lett fônöknô. A korábban a franciaországi tartományhoz tartozó lengyelországi házak önállósulása után 1922-ben az elsô tartományi gyûlésen Varsóban a lengyelországi házak általános fônöknôjévé választották. Ezt a tisztséget 6 éven át gyakorolta, vagyis 1928-ig, ezután az általános fônöknô asszisztense lett. 1933. nov. 1-én halt meg.

A jelöltmesternô ez idôben Janina-Olga Bartkiewicz volt, szül. 1858. júl. 31. A Rendbe 1877. dec. 10-én lépett be, örökfogadalmat Franciaországban, Lavalban tett 1885-ben. Amíg a lengyelországi házak a franciaországi tartomány felügyelete alatt álltak, Janina anya volt a lengyelországi házak megbízott elöljárója. Energikus, szigorú, sôt idônként önkényes hajlamot mutató személyiség volt. A fiatal szerzetesnôk iránt tudott nagy szeretetet tanúsítani, de ugyanakkor kemény kézzel irányította ôket, ami a félelem légkörét teremtette körülötte. Megbízott elöljárói kinevezésének lejártával egy ideig novícia-mesternôként és a harmadik próbaidô vezetôjeként mûködött. Ez okból kifolyólag egész életében jogosultnak érezte magát arra, hogy a fiatal nôvéreket rendreutasítsa. Varsóban halt meg 1940. júl. 1-én.


A próbaidô (jelöltség) után a jelölt nyolcnapos lelkigyakorlaton vesz részt. A beöltözés szertartása alatt kapja meg a rendi ruháit és rendi nevét, majd megkezdi a novíciátust.

Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a novíciátus két évig tart. Az elsô, ún. ,,kánoni'' év célja a lelki élet elmélyítése és a Rend lelkiségének megismerése. Ez idô alatt a novícia nem járhat semmilyen iskolába, nem végezhet tanulmányokat vagy túl leterhelô feladatokat. A novíciátus második évében rendi elfoglaltságaik mellett a novíciák már tanulhatnak vagy dolgozhatnak is a fogadalmas nôvérek vezetése alatt. Ha a próbaidô mind a Rend, mind a novícia részérôl eredményesen végzôdik, a novícia két év után ideiglenes fogadalmat tesz egy évre, és ezt 5 évig évente megújítja. Csak ezután tehet örökfogadalmat.


Michal Sopocko atya azt tanácsolta Fausztina nôvérnek, hogy Naplójában ne írja ki a nôvérek neveit. Helena Kowalska 1926. jan. 23-án érkezett Krakkóba, hogy ott fejezze be jelöltidejét. Ugyanezen a napon halt meg Krakkóban Henryka Losinka nôvér, szül. 1897. jan. 20. A Rendbe 1920-ban lépett be, cipészként dolgozott.


A novíciamesternô ebben az idôben Malgorzata-Anna Gimbutt anya volt, szül. 1857. okt. 10. A Rendbe 1893-ban lépett be. Novíciamesternô, majd a vilniusi ház fônöknôje, késôbb a harmadik próbaidô oktatója. Nagy önfegyelem és önmegtagadás jellemezte. Alázatos, csendes lelkületével a nôvérek példaképe volt. 1942. máj. 8-án halt meg.


Stanislaw Rospond, szül. 1877. szept. 30. Liszki (Krakkó mellett) pappá szentelték 1901. aug. 10-én. A krakkói Papi Szeminárium prefektusa, majd rektora. 1927. jún. 12-én püspökké szentelték; több évig volt a krakkói érsekség vikáriusa. Az Irgalmasság Anyja Kongregációhoz bensôséges szálak fûzték. 1958. febr. 4-én halt meg, és szülôhelyén, Liszkiben temették el.


Ez 1926. ápr. 30-án történt. Klemensa Buczek nôvér, aki a beöltözéskor a rendi ruhába öltöztette a jelölteket, így emlékezik vissza erre a percre: ,,1926 májusában Helena Kowalskát kellett beöltöztetnem. Mikor a jelölt az oltárnál megkapta a rendi ruhát, mondom neki: Siessünk, Helenka, hogy felvegyük a rendi ruhát -- Helenka ekkor elájult. Kölnivízért futottam, hogy felélesszem... késôbb megjegyeztem neki, hogy ennyire sajnálta elhagyni a világot. Csak halála után értettem meg, hogy ájulásának oka nem a világ utáni sajnálkozása volt, hanem valami más.''


A mesternô ebben az idôben Maria Józefa-Stefania Brzoza nôvér volt, szül. 1889-ben, a Rendbe lépett 1909-ben, örökfogadalmat tett 1917. máj. 15-én. A krakkói intézetben a lányok nevelôjeként dolgozott. 1925-ben a Rend Franciaországba, Lavalba küldte, hogy közelebbrôl megismerkedjen a novíciák képzésével és a Rend lelkiségével. Lavalból visszatérve 1926. jún. 20-án átvette a novíciátust, melyet 1934. okt. 30-ig irányított. Kiváló mesternô volt, aki nagyon jól ismerte a lelkeket. Sokat követelt, ám ugyanakkor anyai gondoskodással és kedvességgel bánt minden novíciával. 1934-ben az általános káptalan megválasztotta a rendi tanács tagjává, egyúttal a varsói tartományi ház fônöknôje lett. ötévi elöljárói szolgálat után rákban halt meg 1939. nov. 9-én.


A novíciátus gyóntatója Teodor Czaputa volt. Szül. 1884., pappá szentelték 1907. júl. 7-én. A Jagelló Egyetem Teológiai Karának elvégzése után a kis Szeminárium rektorává és a zsinati bíróság tagjává nevezték ki. 1925 novemberében lett az Irgalmasság Anyja Kongregáció novíciátusának gyóntatója. Ezt a megbízatást csaknem haláláig (1945. márc. 2.) gyakorolta a novíciák nagy bizalmának örvendve.


Placyda-Antonia Putyra nôvér, szül. 1903. A Rendbe lépett: 1924-ben, meghalt: 1985. okt. 7-én.


,,A szent engedelmesség nevében'' a Rendben az elöljárók utasíthatják a fogadalmas nôvéreket. A mesternônek ténylegesen nem volt ilyen joga; Fausztina nôvér mint novícia a fogadalomtétele elôtt nem lett volna köteles engedelmeskedni ennek az utasításnak. Ha a mesternô ,,a szent engedelmesség nevében'' utasította ôt, csak a novícia jámborságára és jóhiszemûségére számíthatott, ily módon akarva segíteni neki, hogy felocsúdjon a megrázó eseménybôl.


A Rendben ez idôben kötelezô ájtatossági gyakorlatok a következôk voltak: fél óra reggeli elmélkedés, rózsafüzér, keresztút, a Szeplôtelen Fogantatás horariuma.


A mesternônek a többi rendi elöljáróhoz hasonlóan joga van felmenteni a novíciát a kötelezô imák alól, vagy azokat mással helyettesíteni.


1927-ben a Nagypéntek április 15-re esett.


Fausztina nôvér elsô ideiglenes fogadalmát 1928. ápr. 30-án tette le.


Fausztina nôvér késôbbi megjegyzéseibôl arra következtethetünk, hogy ez az eset Varsóban történt. A varsói ház akkori fônöknôje Rafaela-Katarzyna Buczynska volt, szül. 1879. dec. 23-án, a Rendbe 1900. okt. 18-án lépett be, meghalt: 1956. dec. 23-án. Nagyszerû elöljáró volt. Világosan és egészségesen ítélte meg az embereket és a dolgokat, kiváló gyakorlati érzékkel rendelkezett. Mélységesen törôdött a Rend külsô és belsô fejlôdésével. A nôvérek iránt szívélyes, közvetlen és együttérzô volt. Képes volt értékelni és a közösség javára fordítani minden egyes nôvér értékeit.


,,Vezeklôöv'' -- szúrós lószôrbôl készült öv.


A további leírásból kiderül, hogy a Rend varsói, Zytnia utcai házának kápolnájáról van szó. Ez a kápolna a nôvérek házától nem messze egy különálló épületben helyezkedett el. A kápolna bejárata az udvarról nyílt. Ebben az idôben a kápolnát szinte kizárólag a nôvérek és a növendékek használták, világiak szinte egyáltalán nem jártak ide.


,,Növendékek'' -- a Rend nevelôintézeteket vezet erkölcsileg elhanyagolt, nehezen nevelhetô lányok számára. Ôket nevezték általában ,,növendékeknek'' vagy ,,gyerekeknek.'' Az egyes csoportok (osztályok) felügyeletét a nevelô nôvérek látták el, akiket az ,,osztály anyjának'' neveztek.


A Zytnia utcai házban ebben az idôben Bronislaw Kulesza és Franciszek Roslaniec voltak a gyóntatók. A rendkívüli gyóntató P. Alojzy Bukowski S.J. volt.


Michal Sopocko, szül. 1888. nov. 1. Nowosady (Vilnius környéke), pappá szentelték: 1914-ben Vilniusban; 1928-tól professzor a vilniusi Báthory István Egyetem Teológiai Karán, majd a háború után a bialystoki Papi Szemináriumban. 1933. jan. 1-tôl 1942. jan. 1-ig az Irg. Anyja Kongr. nôvéreinek gyóntatója volt Vilniusban. 1975. febr. 15-én halt meg Bialystokban. Boldoggá avatásának ügyében megkezdôdött és jelenleg is tart az információs per a bialystoki egyházmegyében.


Vilniusba érkezése elôtt Fausztina nôvér kétszer látta már ,,lélekben'' késôbbi gyóntatóját. Elôször Varsóban, harmadik próbaideje alatt, másodszor Krakkóban.


Fausztina nôvér ekkor még nem szenvedett a tuberkulózisban, mely késôbb egész szervezetét megtámadta. Betegségének oka általános elgyengülés és kimerültség volt.


Fausztina nôvér ebben az idôben a növendékek konyháján dolgozott, ahol több mint 200 fô számára készítettek ételt.


Mivel az orvosok nem állapítottak meg Fausztina nôvérnél szervi betegséget, a többi nôvér úgy gondolta, csak tetteti a betegséget, mert nincs kedve dolgozni -- szívesebben imádkozik.


Az Irgalmasság Anyja Kongr.-ban az a gyakorlat, hogy a nôvérek a nyolcnapos és a háromnapos lelkigyakorlatok után felolvassák a fogadalom szövegét, és ezekkel a szavakkal fejezik be azt: ,,Istenem, add kegyelmedet, hogy az eddigieknél hûségesebb legyek fogadalmaimhoz!''


,,Józefinek'' -- így nevezték a Rend Varsó Grochów kerületében, a Hetmanska utca 44. sz. alatt újonnan alakuló házát, mely ebben az idôben a Zytnia utcai tartományfônöknô vezetése alatt állt.


A plocki gyóntatók ebben az idôben a következô atyák voltak:

Adolf Modzelewski (1862-1942) infulás prépost, a Plocki Székeskáptalan prelátusa -- Plockban, majd Rómában végzett szemináriumi tanulmányai és pappá szentelése (1887. ápr. 24.) után a pétervári, késôbb pedig a plocki szemináriumok professzora volt. 1941. febr. 17-én más paptársaival együtt a Dzialdów-i táborba hurcolták és kivégezték a német megszállók.

Ludwik Wilkonski prelátus, kanonok, a plocki székesegyház gyóntatója. -- A papi szemináriumba már végzett tanárként jelentkezett, 1891. júl. 5-én szentelték pappá. Ezt követôen a plocki székesegyház vikáriusa, majd a szeminárium vezetôje, 1909-tôl pedig a székesegyház gyóntatója és a helyi püspök lelkésze. 1940. febr. 28-án a németek a püspökökkel együtt internálták, Slupnoban halt meg, 1940. jún. 2-án. Több éven át volt ,,alkalmi'' gyóntató az Irgalmasság Anyja Rend plocki házában.

Waclaw Jezusek, szül. 1896. ,pappá szentelték 1920-ban. 1923-1972 között a plocki szemináriumban egyházjogot tanított. A plocki egyházmegyei kúria kancellárja is volt, a háború idején pedig az egyházmegye fô vikáriusának tisztjét töltötte be. 1982. dec. 5-én halt meg.

Jelenleg nem állapítható meg, hogy a három pap közül melyiknél gyónhatott Fausztina nôvér.


A plocki ház fônöknôje ebben az idôben Róza-Janina Klobukowska anya volt, szül. 1882-ben, 1902-ben lépett be a Rendbe. Több házban is volt fônöknô. 1934-1945 között az általános fônöknô asszisztense. 1974. nov. 18-án halt meg.


P. Józef Andrasz S.J., szül. 1891. okt. 16-án Nowy Sacz mellett Wielopole-ben. A jezsuita rendbe 1906. szept. 22-én lépett be, s 1919. márc. 19-én szentelték pappá. Szinte egész papi élete összefonódott az Imaapostolság Kiadójával, melynek szerzôje, igazgatója, valamint a Jézus Szívének Követe c. havilap fôszerkesztôje volt (1930-1938). A harmincas években az Imaapostolság országos igazgatója volt. 1963. febr. 1-én halt meg.


Nem lehet megállapítani, milyen gyóntatóra gondol itt Fausztina nôvér. A Naplónak ebben a részében korábbi élményeire emlékszik vissza, nem jelzi sem az idôpontot, sem a tartózkodási helyét, csak a gyóntató szavait közli Istennek rá vonatkozó tervét illetôen.


A novíciátus rendes gyóntatója ebben az idôben Teodor Czaputa volt.


Utalás a Lukács evangélium 8,44-48 részében leírt eseményekre.


Ld. 42. sz. jegyzet.


A ,,harmadik próbaidô'' a szerzetesnôvéreket az örökfogadalomra elôkészítô idôszak. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban öt hónapig tart ez az idô. Fausztina nôvér 1932/33-ban végezte a harmadik próbaidôt Varsóban. Mesternôje Malgorzata Gimbutt anya volt.


,,Kálváriának'' nevezték Vilniusban a keresztútnak egy erdôs hegyoldalon elhelyezkedô állomásait. A kereszútjárást nevezték itt ,,drózki''-nak (kis út -- magyarul ez a szó nem tükrözi az eredeti jelentésárnyalatot; a lelki közelséget, amit a lengyel a kicsinyítésekkel fejez ki). A Rend vilniusi házából, az Antakolról hajóval lehetett eljutni a ,,Kálváriára''.


Ebben az idôben utazott harmadik próbaidôre Vilniusból Petronella nôvér, aki a konyhán dolgozott. Fausztina nôvér az ô helyettesítésére érkezett Vilniusba.


Vilniusban a fônöknô ebben az idôben Irena-Maria Krzyzanowska anya volt, szül. 1889. nov. 25-én; 1916. dec. 7-én lépett be a Rendbe. A lányok intézetében nevelôként dolgozott, volt a novíciátus mesternôjének segítôje, több ház fônöknôje és az általános fônöknô asszisztense is. Wroclawban halt meg 1971. dec. 3-án.


Az a nôvér, akinek Fausztina nôvért el kellett volna kísérnie az útra, valószínûleg Justyna Golofit volt. A két nôvért a novíciátus óta baráti szálak fûzték egymáshoz, és Irena anya valószínûleg örömet akart szerezni Fausztina nôvérnek, hogy ôt jelölte ki útitársául.

Justyna-Marianna Golofit nôvér szül. 1908. júl. 5-én, a Rendbe 1927. augusztusában lépett be; fogadalomtétele után konyhásként dolgozott Varsóban, Vilniusban és Radomban. Fausztina nôvér információs perének idején -- Justyna nôvér volt az egyik tanú. 1989. ápr. 28-án halt meg.


A konyhán dolgozó nôvérek hetente váltották egymás között a különbözô feladatokat.


Valószínûleg ezek már a tuberkulózis kezdeti tünetei voltak, bár az orvosok még nem ismerték fel azt.


Rafaela Buczynska anya.


Biala -- ebben az idôben falu Plock közelében, ahol a rend megvásárolta egy régebbi gazdaság épületeit, és azokból pihenô központot alakított ki a nôvérek és a plocki növendékek számára. A nôvérek lakásai a kertben, egy kis udvarban voltak, fô bejáratuk a kert felôl nyílt. A bejárati ajtó elôtt tornác állt.


A Rend által irányított, erkölcsileg megtévedt lányok és nôk nevelésével foglalkozó intézetekben gyakran lázadó és a vallással illetve a szentségekkel szemben ellenséges személyek is megfordultak. Sokszor hosszú idô és Isten különleges kegyelme kellett hozzá, hogy magatartásukban változás történjék.


Ezek a szavak ,,Ha meg is ölnél, én bízom Benned'' -- Jób könyvének ismert sorát idézik kis átalakítással (13,15).


Minden valószínûség szerint Michal Sopockót.


Ezek a lányok a vilniusi intézet növendékei voltak: Imelda, Edzia, Ignasia, Malgorzata és Jadwiga Omar (ld. ASF J. Omar levele). Az elsô négy közülük már nem él. Jadwiga Omar Gdanskban él. Fausztina nôvér perében tanú volt.

Fausztina nôvérnek errôl a látomásáról hivatalos feljegyzés készült Vilniusban 1934. nov. 28-án, melyet aláírt maga Fausztina nôvér, Taida nôvér (aki Fausztina nôvér vallomásait lejegyezte) és Imelda, az egyik növendék. A vallomás hitelességét tanúsította Irena Krzyzanowska anya, a ház fônöknôje.


Az Isteni Irgalmasság Eugeniusz Kazimirowski által festett képét elôször Michal Sopocko atya fáradozásainak köszönhetôen állították ki nyilvános tiszteletre a Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró triduum idején, 1935. ápr. 26-28 között. A képet Ostra Brama magas üvegablakában helyezték el, így messzirôl látni lehetett. Ez az ünnepség egybeesett a Húsvét utáni elsô vasárnappal, melyet Fausztina nôvér szerint az Úr Jézus kívánsága szerint az Isteni Irgalmasság ünnepévé kell nyilvánítani. Michal Sopocko az ünnepségen Isten irgalmasságáról beszélt.


Katekizmus a szerzetesi fogadalmakról. -- Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a novíciamesternôk Piotr Cotella S.J. A fogadalmak katekizmusa c. mûve alapján dolgozták ki saját tananyagukat a szerzetesi fogadalmakról szóló elôadásaikra. Ebben kérdések és válaszok szerepeltek, melyeket minden nôvér feljegyzett saját noteszébe, és mindenkinek kívülrôl kellett ezeket tudnia.


A ,,kijött'' szó után a mondat megszakad, s a következô mondat már másról szól. Tudjuk, hogy Fausztina nôvér titokban írta Naplóját. Lehet, hogy épp ebben a pillanatban valaki megszakította az írásban, s ezután már nem tért vissza a félbeszakadt gondolathoz.


Lehetett Michaela Moraczewska -- a Rend általános fônöknôje vagy Maria Józefa Brzoza nôvér -- a novíciamesternô.


Valószínûleg a mindennapi kötelességekkel kapcsolatos kudarcaira és környezetének meg nem értésére utal itt.


Az Irg. Anyja Kongr.-ban a nôvéreknek nincs külön szobájuk, hanem többen laknak egy nagyobb helyiségben. Az egy-egy nôvér által lakott részt paravánokkal választják el egymástól. A terem így elkerített részét nevezik a Rendben ,,cellának''.


,,Elhanyagoláson'' Fausztina nôvér a belsô sugallatok elôli tudatos menekülést, sôt a szórakozottság keresését érti. Ám ezekrôl csak ô maga tudott. Kívülrôl semmi nem látszott meg rajta.


,,Más helyen'' -- a Napló másik részében. Fausztina nôvér hosszabb idôn át egyáltalán nem jegyezte le élményeit, lelkiállapotát, sem a kapott kegyelmeket. Csak gyóntatója, Michal Sopocko határozott utasítására kezdte lejegyezni aktuális élményeit, ill. a régebbi élményei közül azokat, amelyek eszébe jutottak. Egy idô után feljegyzéseit elégette.

Michal Sopocko így írja le az esetet: ,,Mikor néhány hetet a Szentföldön töltöttem, ô egy állítólagos angyal rábeszélésére elégette Naplóját. Elégtételként újraírattam vele az elégetett rész tartalmát, ám közben új élményei is voltak, melyeket a visszaemlékezéseivel keverve jegyzett le. Ezért nincs Naplójában kronológiai sorrend.''


,,Örökfogadalom'' -- Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a nôvérek öt évig ideiglenes fogadalmakat tesznek, ezután tehetik csak le örökfogadalmukat. Az általános fônöknô a rendi tanács véleményét meghallgatva vagy engedélyezi az örökfogadalom letételét, vagy elküldi a nôvért a rendbôl.


P. Józef Andrasz S.J. (az 1933. ápr. 20-30 közötti lelkigyakorlat alatt) -- megértette Fausztina nôvért, és megfelelô tanácsokat adott neki.


Fausztina nôvér itt valószínûleg Michal Sopockóra gondol.


Krisztus képének megfestése ezzel a felirattal: ''Jézusom, bízom Benned'', a kép nyilvános tisztelete, az Irgalmasság rózsafüzérének terjesztése -- az Úr Jézus ezen kívánságai Michal Sopocko fáradozásainak köszönhetôen valósulhattak meg.


,,Vezetômtôl'' -- lelki vezetôjétôl, M. Sopockótól.


Valószínûleg Malgorzata Gimbutt anya.


Fausztina nôvér ekkor jelölt volt, és a konyhán dolgozott Marcjanna Oswiecimek nôvér mellett. Marcjanna nôvér meghagyta neki, hogy takarítson ki, és mosogassa el az edényeket az ebéd után, majd elment. Helena -- a késôbbi Fausztina nôvér -- elkezdte a munkát, de nem tudta befejezni, mert több nôvér késôbb jött ebédelni, és állandóan kértek tôle valamit. Miután Marcjanna nôvér visszajött a konyhába, és látta, hogy az edények nincsenek elmosva, büntetésbôl felültette a jelöltet az asztalra, míg maga elmosogat.

Marcjanna-Julia Oswiecimek, szül.1897., a Rendbe 1919-ben lépett be, hosszú éveken át szakácsnôként dolgozott. 1979. ápr. 20-án halt meg.


Marcjanna nôvér nem adhatott a jelöltnek utasítást ,,az engedelmesség nevében''. Amint visszaemlékezéseibôl kiderül, azt mondta Helenának, amiért nem végezte el a munkát -- üljön az asztalra, és ott nézze végig, amint ô maga elvégzi a munkát. Helena, akinek szokatlan volt ez a büntetés, húzódozott. Ekkor Marcjanna nôvér megkérdezte a jelöltet: ,,Hát így engedelmeskedik, Helenka?'' Valószínûleg ezt a kérdést értelmezte Helena ,,az engedelmesség nevében'' adott utasításnak.


A Rend néhány házában, így pl. Varsóban, a Zytnia u. 3/9 sz. alatti házban is szokás volt, hogy a nôvérek éjjel ügyeletet tartottak a betörések megelôzése érdekében. Az ügyeletes nôvérek körbejárták a házat, kivilágították az udvart, és az ablakból figyeltek, hogy észrevegyék az esetleges betörôket.


A Mária Családja Ferences Nôvérek Rendjét 1857-ben alapította Zygmunt Felinski érsek. A Rend központi háza Varsóban, a Zelezna utcában található az Irgalmasság Anyja Kongregáció központi házának szomszédságában.


,,Kis kápolna'' -- ld. 17. sz. jegyzet.


1929-ben Fausztina nôvér rövid idôt töltött a Rend Kiekrz-i házában, Poznan mellett.


Valószínûleg Modesta Rzeczkowska nôvért helyettesítette, aki ebben az idôben beteg volt, és egy kúrára kellett utaznia Varsóba.


A nôvérek minden hónap elején egy-egy napot szentelnek lelki megújulásra, ún. egynapos lelkigyakorlatra. Ezen a napon nincs rekreáció, a nôvérek szilenciumot tartanak, belsô elmélyülésre törekszenek. Minden nôvér egyórás elmélkedést tart, keresztutat végez, lelkiismeret-vizsgálatot tart lelki életére vonatkozóan egész hónapra visszamenôleg, ezen kívül félórát elmélkedik a halálról.


A hónap egy napját, melyet a mesternô jelölt ki számukra, minden novícia különleges áldozati, engesztelô napként ajánlotta fel a Rendben. Ezen a napon nagyobb összeszedettségre, és a Szentségi Jézussal való mélyebb egyesülésre kellett törekednie. A novíciák a mesternôtôl külön önmegtagadásokat is kértek, és minden munkájukat, imáikat és szenvedéseiket felajánlották Jézusnak a bûnösökért. Néhány nôvér a novíciátusból kikerülve is megôrizte ezt a gyakorlatot.


Ld. 55. sz. jegyzet.


A harmadik próbaidô mesternôje ebben az idôben Malgorzata Gimbutt anya volt.


Walendów -- Varsó környéki helység (Nadarzyni egyházközség), ahol a nôvérek nevelôintézetet tartottak fenn lányok számára. 1936-ban az Igazságügyi Minisztérium javaslatára a Rend Walendówban külön részleget hozott létre bíróságilag elôször elítélt nôk és lányok részére.

Faustyna nôvér lelkigyakorlaton kívül 1936. márc. 25-tôl áprilisig tartózkodott itt.


Michaela Moraczewska anya.


Ezt a lelkigyakorlatot P. Edmund Elter S.J. tartotta -- szül. 1887. nov. 14-én, a jezsuita rendbe 1905. júl. 15-én lépett be. Sokoldalú képzettséggel rendelkezô pap, elôbb a Varsói Egyetemen, majd Rómában és Párizsban tanult. 1926-ban a római Gregorianum Pápai Egyetem etika professzora lett. 1932-ben visszatért Varsóba, és lelkigyakorlatokat vezetett. 1945-48 között a jezsuiták nagy lengyelország-mazóvia-i tartományának tartományfônöke, majd ismét a Gregorianum professzora lett. Rómában halt meg 1955. aug. 27-én.


Ld. 19. sz. jegyzet.


Valószínûleg Janina Bartkiewicz anya.


Derdy -- Nadarzyn egyházközséghez tartozó helység, nem messze Walendówtól. Czetwertynska hercegnô adományozott itt a Rendnek egy darab mezôt, erdôt és néhány gazdasági épületet, hogy erkölcsileg veszélyeztetett árva gyermekek számára intézetet alapítsanak. 1947-ig ez a ház a Walendów-i fônöknô irányítása alatt állt, ettôl kezdve viszont önálló intézménnyé vált.


Fausztina nôvérrel együtt voltak a harmadik próbaidôn: Bonawentura Edelman-Glowacka (1902-1936), Florentyna Pajak (1905-1950), Henryka Skolimowska (1900-1974), Renata Jodlowska (1903-1962).


,,Ruhatár'' -- a nôvérek ruházati raktára és a szerzetesi ruhák varrómûhelye. Az itt dolgozó nôvérek feladata volt a ruhák tisztítása és javítása, a ruhák eljuttatása a nôvérekhez a tisztítás után, valamint a hiányok pótlása.


Az Irgalmasság Anyja Kongregáció nôvérei ebben az idôben két karra oszlottak, az igazgató nôvérek és a koadjutor (segítô) nôvérek karára. Az egyes karokba a rendi tanács osztotta be a jelölteket -- tudásszintjük, koruk és tehetségük alapján.

Az igazgató nôvérek irányították a Rendet és az intézeteket, a koadjutor nôvérek pedig segítették ôket, különösen a fizikai munkákban.


,,Vasöv'' -- apró szöges sodronyszövethez hasonló öv. Az ilyen ,,öv'' viselése a különbözô vezeklôgyakorlatok egyike volt.


Michaela Moraczewska anya.


Varsóban, a Zytnia utcai házban gyóntattak: P. Alojzy Bukowski S.J. -- rendkívüli gyóntató, Piotr Loeve, Franciszek Roslaniec és Bronislaw Kulesza -- rendes gyóntatók.


A kis kápolnával szemben, a folyosó másik oldalán volt az a terem, ahol a nôvérek találkozásai zajlottak.


,,Rekreáció'' -- a nôvérek munka utáni felüdülésére szolgáló idô.


A varsói ház fônöknôje ekkor Rafaela Buczynska anya volt.


Helena húga -- Wanda Kowalska, szül. 1920-ban. Józefa Kowalska-Jasinska, Fausztina nôvér nôvérének vallomása szerint Wanda nem sokkal a II. világháború elôtt belépett a Haldokló Jézus Szíve Orsolyita Nôvérek Rendjébe. A háború alatt a németek elhurcolták, és a háború után nem tért vissza Lengyelországba. Angliában ment férjhez.


Malgorzata Gimbutt anya.


Valószínûleg a varsói rendes gyóntatók egyike.


Maria Józefa Brzoza nôvér.


Feltételezett engedélyrôl akkor beszélünk, ha egy szerzetes elöljárója tudta nélkül abban a meggyôzôdésben tesz valamit, hogy elöljárója engedélyt adna arra.


A nôvérek a harmadik próbaidôt a novíciátus házában végezték.


Ld. 55. sz. jegyzet.


Fausztina nôvér attól tartott, hogy belsô élményei hallucinációk lehetnek, annál is inkább, mivel ezt így látta nem egy gyóntatója és elöljárója is.


,,Örök fogadalom'' -- az utolsó szerzetesi fogadalom, mely által a szerzetes sírig tartó tisztaságot, szegénységet és engedelmességet fogad Istennek. Ez alól a fogadalom alól csak az Apostoli Szentszék oldhat fel.


,,Szemfedô'' -- halotti fátyol, nagy fekete lepel, közepén fehér kereszttel. Az Irgalmasság Anyja Kongr. szertartásai szerint örökfogadalmuk letétele, azaz a fogadalom szövegének elmondása elôtt a nôvérek kitárt karral arcra borultak az oltár elôtt, ahol halotti lepellel takarták le ôket annak jeléül, hogy meghaltak a világ számára. Ezalatt a szertartáson részt vevô többi nôvér a 129. Zsoltárt (De profundis) recitálta, szóltak a harangok, mint temetés alatt. A celebráns -- általában a püspök -- szenteltvízzel hintette meg a halotti lepel alatt fekvô nôvéreket, majd így szólt hozzájuk: ,,Keljetek fel, ti, akik meghaltatok a világ számára, és Jézus Krisztus beragyog titeket''.


Michal Sopockót.


Az Irgalmasság Anyja Kongregációban szokás volt, hogy a nôvérek minden hónapban engedélyt kértek elöljárójuktól apró önmegtagadások gyakorlására, és olyan imáik végzésére, melyek nem tartoztak a Rend által elôírt imák közé. Ugyanígy felmentést is kérhettek bizonyos elôírások alól, melyeknek pillanatnyilag nem tudtak eleget tenni. Más személyes ügyeiket is ilyenkor beszélték meg az elöljáróval.


Ezekben az években rendszerint Stanislaw Rospond püspök vezette a krakkói házban a beöltözéseket és a fogadalomtételek szertartásait.


Michaela Moraczewska anya.


Czestochowában ebben az idôben Serafina-Salomea Kukulska volt a fônöknô, szül. 1873. nov. 30-án, a Rendbe 1894. júl. 18-án lépett be, nevelônô volt, majd fônöknô lett Krakkóban, Czestochowában és Walendówban. 1964. jún. 10-én halt meg.


Ld. 59. sz. jegyzet.


Az Irgalmasság Anyjának ünnepe -- augusztus 5-én ünnepelték -- rendi ünnep.


Iz 53, 2-9.


Ld. Napló 53, 67.


P. Kazimierz Dabrowski S.J. szül. 1890. febr. 8. 1920. máj. 29-én szentelték pappá. Hatévi egyházmegyei szolgálat után 1926. júl. 30-án belépett a Jézus Társaságába, ahol mint misszionárius, elôadó és gyóntató mûködött. 1976. ápr. 16-án halt meg.


Az Isteni Irgalmasság képének megfestése, az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetése.


Irena Krzyzanowska anya.


Lelki vezetôje, M. Sopocko atya.


Eugeniusz Kazimirowski Vilniusban készült képérôl van szó.


,,Hûséges szolgám'' -- itt: M. Sopocko.


Michal Sopockótól.


Ez a Szent Mihály templomban volt, ahol Sopocko atya rektor volt, és rendszeresen misézett.


Eugeniusz Kazimirowskinál.


Irena Krzyzanowska anya.


Filomena Andrejko nôvérre vonatkozhat az utalás, aki 1934. júl. 13-án halt meg 16.45-kor Varsóban. Négy éven át szenvedett súlyos szívasztmában. 14 órán át haldoklott. -- Filomena-Wiktoria Andrejko, szül.1878. máj. 25., a Rendbe 1894. nov. 25-én lépett be, s nevelôi, sekrestyési és gondnoki teendôket látott el a varsói házban.


Az Irgalmasság Anyja Kongregációban szokás volt, hogy csütörtökönként 21-22 óra között minden egészséges nôvér engesztelô imaórát, ún. ,,szent órát'' tartott. A hónap elsô pénteke elôtti csütörtökön az engesztelés egész éjszaka tartott, a nôvérek óránként váltották egymást.


Dr. Helena Maciejewska (1888-1965) -- ebben az idôben a Rend vilniusi házának orvosa volt.


M. Sopocko.


Irena Krzyzanowska anya.


,,Elmélkedés'' -- gondolati ima: az Isteni igazságokon való gondolkodás, mely valamilyen gyakorlati elhatározással zárul. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a nôvérek naponta fél óra elmélkedést végeznek. Elôzô este elôkészítik a következô reggeli elmélkedés pontjait.


Az Isteni Irgalmasság tiszteletének terjesztése.


M. Sopocko.


,,Az embereink'' -- itt: azokra a szállítókra vonatkozik, akik a pékárut hordták a kolostorba.


Krakkóban, a Smolensk utcában áll egy az Isteni Irgalmasságnak szentelt kis templom. 1626-1629-ig épült, 1665. okt. 25-én szentelték fel. A templom búcsúját szept. 14-én, a Szent Kereszt felmagasztalásának ünnepén tartják.


,,Káptalan'' -- így nevezték a nôvérek gyûléseit, melyeken a ház fônöknôje rövid aszkétikai elôadást tartott, figyelmeztetett a rendi elôírások betartására, a nôvérek pedig megvallották a rendi szabályzat ellen elkövetett vétkeiket, mulasztásaikat.


,,Anya'' -- a ház fônöknôje. Ebben az idôben Vilniusban Borgia-Jadwiga Tichy nôvér, szül. 1887. jan. 25., a Rendbe 1913-ban lépett be, ápolónô és fônöknô Vilniusban és Walendówban. Wroclawban halt meg 1970. ápr. 26-án. Fausztina nôvér információs perében tanú volt.


,,Áldás'' -- rövid ájtatosság az Oltáriszentséggel adott áldással összekötve.


Az Irgalmasság Anyja Kongregáció egyik szokása -- szentképek hátára vagy kis lapokra felírják az Isteni Személyek és különbözô szentek neveit, és az új év elsô napján reggelinél minden nôvér húz egy lapot, s így kap egy védôszentet az új évre.


Az ,,övhöz'' (ld. 102. jegyzet) hasonló ,,lánc'' viselése is a különbözô vezeklési formák egyike volt.


Michal Sopocko 1937. novemberében Fausztina nôvérhez írt levelébôl kiderül hogy az Isteni Irgalmasság ünnepének ügyében beszélt a lengyelországi nunciussal, Filip Cortesi érsekkel, és számított arra hogy a nuncius továbbítja az ügyet a Szentatya felé.


Fausztina nôvér kéziratában ez az elhatározás külön oldalon szerepel.


154. jegyzet

Ez a látomás mintegy elôre jelzi az Isteni Irgalmasság tiszteletének Fausztina nôvér által közvetített formáit ért támadásokat. A Szent Offícium Kongregációjának 1959. márc. 6-i bejegyzése [Acta Apostolicae Sedis LI (1959) 271. old.] megtiltja az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztését a Fausztina nôvér által megadott formákban. Ennek a bejegyzésnek értelmében sok templomból eltávolították a Fausztina nôvér látomása alapján festett képeket, a papok nem hirdették tovább az Isteni Irgalmasság tiszteletének ezt a formáját. Maga Sopocko atya is szigorú figyelmeztetést kapott az Apostoli Szentszéktôl, és más kellemetlenségeket is el kellett viselnie.

Az Irgalmasság Anyja Kongregációnak szintén megtiltották ennek a kultusznak a terjesztését -- így abbahagyták a képeknek, az Irgalmasság rózsafüzérének és Fausztina nôvér más imáinak terjesztését. Minden jel arra mutatott, hogy Fausztina nôvér küldetése teljesen feledésbe megy.

A fent említett jegyzék megjelenéséig -- a Rend krakkói házában, ahol Fausztina nôvér meghalt, az Isteni Irgalmasság képét nagy tisztelet övezte, és számos hálaadomány díszítette. Minden hónap harmadik vasárnapján ünnepi szentmisét mondtak a kápolnában, amelyeken a papok az Isteni Irgalmasságról prédikáltak, a húsvét utáni elsô vasárnapot pedig az Isteni Irgalmasság ünnepeként tartották meg. Adam Sapieha bíboros 1951-ben hét évre szóló teljes búcsút adományozott erre az ünnepre.

Az Apostoli Szentszék részérôl érkezô tilalommal kapcsolatban a nôvérek Eugeniusz Baziak érsekhez fordultak azzal a kérdéssel, mi legyen a mellékoltárukon található, a hívek nagy tiszteletének örvendô Isteni Irgalmasság képének további sorsa, valamint hogy hogyan viszonyuljanak az eddig megtartott ünnepségekhez. Válaszában E. Baziak érsek azt javasolta, hogy a képet hagyják eddigi helyén, és a híveknek ne tiltsák meg, hogy kegyelmekért imádkozzanak elôtte, s az eddig bevezetett ünnepeket szintén ne szüntessék be. Ily módon az Isteni Irgalmasság tiszteletének Fausztina nôvér által közvetített formája kiállta az idô próbáját itt, a Rend krakkói központjában, ahol Fausztina nôvér földi maradványai nyugszanak.

És ami a legfontosabb: 1978. jún. 30-án az Apostoli Szentszék eltörölte a Szent Offícium említett tilalmát. A Hittani Kongregáció 1978. ápr. 15-én kelt, Franjo Seper bíboros prefektus és titkára, Jérôme Hamer érsek aláírásával hitelesített jegyzéke [AAS LXX (1978) 350. old.] kimondja: ,,Miután különbözô helyekrôl, különösen Lengyelországból hivatalos szinten is több kérdés érkezik arra vonatkozóan, érvényesnek tekintendôk-e azok a tilalmak, melyeket a Szent Offícium az Acta Apostolicae Sedis 1959. évi könyvében a 271. oldalon megfogalmaz az Isteni Irgalmasság tiszteletének Faustyna Kowalska nôvér által javasolt formáit illetôen -- a Kongregáció számos, 1959-ben nem ismert eredeti dokumentum megvizsgálása után, figyelembe véve a megváltozott körülményeket és számos lengyel megyéspüspök véleményét, ezennel kijelenti, hogy a fent említett jegyzék tilalmai többé nem érvényesek.''

A Hittani Kongregáció prefektusa, Franjo Seper bíboros 1979. júl. 12-én a Szûz Mária Szeplôtelen Fogantatásáról nevezett Marianus Atyák rendfônökének írt válaszlevelében, aki a Rend amerikai Kosztka Szt. Szaniszlóról nevezett tartományának elöljárója nevében kérte a Fausztina nôvér által közvetített ájtatossági formákra vonatkozó tilalmat visszavonó 1978-i jegyzék autoriatív értelmezését, a következôket írta: ,,A levelében említett ügyet illetôen tisztelettel értesítem, hogy az 1978. ápr. 30-án kelt [AAS LXX (1978) 350. old.] jegyzék által, mely az eredeti dokumentáció fényében és az akkori krakkói érsek, Karol Wojtyla bíboros pontos információinak köszönhetôen került megfogalmazásra -- a Szentszék úgy döntött, hogy a korábbi, 1959. évi [AAS, (1959) 271. old.] jegyzékében foglalt tilalmat érvényteleníti. Ennek értelmében a továbbiakban a Kongregáció részérôl nincs semmi akadálya az Isteni Irgalmasság tiszteletének a fent nevezett nôvér (Faustyna Kowalska) által javasolt formák szerinti terjesztésének.''

Jelenleg ez a kultusz új erôvel terjed, és a teológusok növekvô érdeklôdése kíséri. Fausztina nôvér jövendölése tehát teljesülni látszik.


Ezen a helyen Fausztina nôvér a megfelelô írásjelekkel történô jelölés nélkül tér át látomásának leírásáról a ,,belsôleg'' hallott szavak idézésére.


Ezt a lelkigyakorlatot (1935.febr. 4-12.) Vilniusban (a keleti szertartáshoz tartozó) Pawel Macewicz S.J. tartotta. A lelkigyakorlat végén keleti szertartás szerinti mise volt, amelyen a nôvérek két szín alatt áldoztak.


Az ,,igen'' szóval Fausztina nôvér minden jelzés nélkül kezdi idézni az Úr Jézus ,,belsôleg'' hallott szavait.


A szerzetesi fogadalmak megújítása. Az Irgalmasság Anyja Kongr. szabályzata szerint minden nôvér évente kétszer, a nyolcnapos és a háromnapos lelkigyakorlatok után újítja meg tisztasági, szegénységi és engedelmességi fogadalmát.


,,A ház Ura'' -- az Oltáriszentségben rejtôzô Úr Jézus.


Maria Józefa Brzoza anya, Fausztina nôvér mesternôje a novíciátusban, késôbb fônöknô Varsóban.


,,Józefinek'' -- ld. 47. jegyzet.


Az általános fônöknô, Michaela Moraczewska anya, ekkor néhány napot töltött a Grochów-i házban.


Borgia Tichy anya.


Maria-Salomea Olszakowska, 1962 júniusában halt meg.


Az Isteni Irgalmasság Eugeniusz Kazimirowski által festett képérôl van szó. Ezt a képet az Ostra Brama-i kápolnában tették ki elôször nyilvános tiszteletre a Világ Megváltásának Jubileumi Évét lezáró ünnepségek keretében, 1935. ápr. 26-28. között. (Ld. Napló 419 és 1.sz. jegyzet.)


M. Sopocko.


M. Sopocko.


A kéziratban: ,,akadályoztam''.


M. Sopocko.


A kéziratban ,,40 napos ájtatosság'' szerepel. Fausztina nôvér ezt tévesen jegyezte fel, itt ui. 40 órás ájtatosságról van szó, amelynek során 40 órára kihelyezték az Oltáriszentséget. Ennek az ájtatosságnak engesztelô és könyörgô jellege van. Az Irgalmasság Anyja Kongr. házaiban rendszerint Szent József ünnepe márc. 19. vagy Szent József Oltalmának ünnepe (a Húsvét utáni második vasárnapot követô szerdai nap) elôtt tartottak ilyen ájtatosságot.


Fausztina nôvér úgy gondolta, hogy ki kell lépnie a Rendbôl, és egy új Kongregációt kell alapítania, melynek az lesz a feladata, hogy Isten irgalmasságát hirdesse, és ezt az irgalmasságot kiesdje a világ számára.


M. Sopockóval. Sopocko atya megjegyzi visszaemlékezéseiben, hogy nem lévén módja Fausztina nôvér hosszas beszámolóit végighallgatni a gyóntatószékben, azt tanácsolta neki, hogy írja le azokat Naplójába. Azokat az ügyeket, melyeket szóban kellett megbeszélniük, Fausztina nôvér Sopocko atya szobájában mondta el neki.


173. jegyzet

Az Úr Jézusnak ez a kívánsága fokozatosan érlelôdött meg Fausztina nôvér gondolataiban, és egy bizonyos fejlôdésen ment át -- egy szigorúan zárt szemlélôdô rendtôl kiindulva (melyet kezdetben alapítani akart, és amely számára a szabályzat lényegét is összeállította) egészen egy, az apostoli rendeket és világiakat is magába foglaló mozgalomig (Ld. Napló 1155-1158).

Az új rend alapításának gondolatát Fausztina nôvér életében lelki életének fényében kell vizsgálnunk. Ha elemezzük Fausztina nôvér ebben az idôben átélt lelki élményeit, megállapíthatjuk, hogy azok teljesen megegyeznek Keresztes Szent Jánosnak A lélek sötét éjszakája c. mûvében leírtakkal. E tapasztalatai által Isten a misztika csúcsaira emelte fel ôt. Benne adott példát az új rend feladatainak és lelkiségének tökéletes megvalósítására.

Fausztina nôvér halála után az új rend eszményét sokan sokféleképpen értelmezték és váltották életre.

Egyesek -- ennek az új rendnek a II. Vatikáni Zsinat megújulási törekvéseivel mély összefüggést mutató feladatait és lelkiségét -- saját régi szerkezetükbe ötvözve kívánják valóra váltani. Ezek közé tartozik mindenekelôtt az Irgalmasság Anyja Kongregáció, mely saját lelki örökségeként ápolva Fausztina nôvér küldetését, korábbi feladatai közé felvette Isten Irgalmasságának hirdetését és ennek az irgalomnak kiesdését a világ számára. A rendben eredetileg is meglévô ,,irgalmasság'' lelkületét elmélyítette a Naplóban foglalt új ájtatossági formákkal és teológiai tanítással.

Mások -- új közösségeket alapítanak a lelkiség megvalósítása céljából. Az elsô ilyen közösség az Irgalmas Jézus Nôvéreinek Kongregációja volt. Elsô tagjai (J. Osinka és I. Naborowska) a II. világháború idején Vilniusban tettek magánfogadalmat M. Sopocko atya kezébe. Lengyelországba érkezve Myslibórzban telepedtek le. 1947. aug. 25-én kezdôdött meg a Rend közös élete. M. Sopocko és L. Nowak S.J. egy világi intézetet is alapítottak Az Isteni Irgalmasság Intézete néven. Ezen kívül mind Lengyelországban, mind határain túl több közösség is céljául tûzte ki az új rend feladatainak megvalósítását. Az Isteni Irgalmasság tisztelôinek hatalmas mozgalma a világi hívôk körében is terjed, akik csoportokban vagy egyénileg tevékenykednek szerte a világon.

II. János Pál pápa Dives in misericordia kezdetû enciklikájában az egész kortárs Egyház elé állította feladatként mindazt, amit az Úr Jézus az ,,új rendtôl'' kívánt.

[Kiegészítés az új rend alapításához: ,,1938. szeptemberében Sopocko atya meglátogatta a szanatóriumban haldokló Fausztina nôvért, és kifejezte neki véleményét, hogy a kolostor alapítására vonatkozó kinyilatkoztatás, s valószínüleg a többi is csak a képzelet játéka volt, hiszen ha meghal, nem tudja megvalósítani.

Fausztina nôvér megígérte neki, hogy megkérdezi errôl Jézus véleményét. Másnap reggel mise közben Sopocko atyának ez a gondolata támadt: amint a képet nem tudta maga megfesteni, csak adatokat tudott közölni hozzá, úgy ezt a kongregációt sem tudja maga megalapítani, hanem csak jellegét megadni.

Amikor Sopocko atya másnap ismét meglátogatta Fausztina nôvért, s megkérdezte tôle, kapott-e választ az Úr Jézustól, ô ezt mondta: Nem, semmit. Az Úr Jézus a mise alatt megmagyarázott Önnek mindent.

Miután Sopocko atya eltávozott tôle, eszébe jutott, hogy át akart adni neki néhány írást az Isteni Irgalmasságról. Ezért visszatért Fausztina nôvérhez. Mikor ajtaját kinyitotta, látta, hogy a nôvér elragadtatásban imádkozott, az ágy fölött lebegve, kitágult pupillával egy pontra tekintve.

Nem akarta megzavarni ôt imájában, s távozásra gondolt, amikor a nôvér hirtelen magához tért. Az atya átadta neki az írást. A nôvér ezzel búcsúzott el tôle: Viszontlátásra a mennyben!'' (Ld. Isten Irgalmának hírnöke, Isten Szolgálója, Fausztina Nôvér. Backi Vinogradi, é.n. 104. o. -- a szerk.)]


Úrnapja ünnepe 1935-ben június 20-ra esett. Az Isteni Irgalmasság E. Kazimirowski által festett képét az úrnapi körmenet alkalmából állított oltárok egyikén helyezték el.


M. Sopocko.


A Rend vilniusi házában tartott gyónás. A gyóntató M. Sopocko volt.


1935. aug. 12-16 között Vilniusban a háromnapos lelkigyakorlatot Emil Zyczkowski S.J. tartotta -- a vilniusi jezsuita gimnázium igazgatója, késôbb a jezsuiták nagylengyelország-mazóvia-i tartományának tartományfônöke (1899-1945).


M. Sopocko.


M. Sopocko.


Romuald Jalbrzykowski érseknél.


Az Isteni Irgalmasság rózsafüzére. M. Sopocko fáradozásainak eredményeként nyomtatták ki Krakkóban az E. Kazimirowski által festett kép reprodukciójának hátoldalán.


Romuald Jalbrzykowski érseknél.


Szent Mihály Arkangyal ünnepe: szeptember 29.


Sopocko atya, mivel nem volt biztos Fausztina nôvérnek az új rend alapítására vonatkozó sugallatai tekintetében, ezt az ügyet egy másik pappal is felül akarta vizsgáltatni. Ezért tanácsolta Fausztina nôvérnek, hogy tárja fel ezeket a belsô sugallatait krakkói gyóntatója, P. Józef Andrasz S.J. elôtt.


Krisztus Király ünnepét 1969-ig október utolsó vasárnapján ünnepelték. Ez 1935-ben okt. 27-re esett.


Az Isteni Irgalmasság Rendjének Krakkóban külön temetôje van a kolostori kert végében. Ebben a temetôben nyugszanak a Krakkóban elhunyt nôvérek és növendékek. Itt temették el Fausztina nôvért is, és itt nyugodott egészen exhumálásáig, 1966. nov. 25-ig.


Witalina-Barbara Maslowska nôvér, szül. 1852. dec. 4., meghalt. 1939. jan. 6.


Havonkénti személyes beszélgetésük során kértek a nôvérek engedélyt a fônöknôtôl, hogy szabad idejükben olyan imákat végezhessenek, melyek nem tartoznak a Rend által elôírt imák közé.


Fausztina nôvér gyóntatója, Michal Sopocko atya utasítására kezdte el írni a Naplót. Fausztina gyóntatója utasítását oly szigorúan vette, mint az engedelmességi fogadalom nevében kiadott bármilyen más utasítást.(Ld. pl. Napló 894.) A Napló további részében olyan kijelentésekkel találkozunk, melyek arról tanúskodnak, hogy magától az Úr Jézustól is kapott utasítást az írásra.


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban hivatalosan nem látják el a rendi nevet jelzôvel. A nôvérek azonban magánszemélyként tehetik ezt. Ennek megfelelôen Fausztina a Legméltóságosabb Oltáriszentségrôl nevezett Fausztina nôvérnek nevezte magát.


Abban az idôben az volt a szokás a Kongregációban, hogy a hónap elsô péntekje elôtt egész éjjel imádást tartottak. Jelen esetben azonban valamilyen más imádásról van szó, amelyre a helyi fônöknô mindig megadhatta az engedélyt a nôvéreknek, bizonyos körülmények között pedig ajánlhatta is, hogy végezzék el azt.


November 15-rôl van szó, mert november 16-ra esik az Ostra Bramai Szûzanya ünnepe.


A vilniusi ház fônöknôje abban az idôben Borgia Tichy nôvér volt.


A nôvérek gyóntatója akkor Michal Sopocko atya volt.


A nôvérek ebédlôjében (refektórium) fel volt függesztve egy tábla, melyen a ház fônöknôje kis kártyákat helyezett el. Ezeken volt feltüntetve az ügyeletes nôvérek neve. Jelen esetben a közös étkezés alatt teljesített portai szolgálatról volt szó.


A fejezet beosztása az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció 1930-ban kiadott Alkotmánya alapján készült.


A Kongregáció korábbi Alkotmánya szerint az ,,anya'' cím a generális tanács tagjait, valamint a rendházak fônöknôit illette meg. Hogy minél családiasabb hangulat uralkodjék a Kongregáció által vezetett nevelôintézetekben az ,,anya'' megszólítást használták a növendékek is nevelôikkel szemben.


Offícium (breviarium) -- az Egyház liturgikus imája, mely zsoltárokból és olvasmányokból áll.


Klauzúrán a rendház elkülönített részét értjük, ahová senki nem léphet be a rend tagjain kívül.


Fausztina nôvér látomásában megjelent az a ház, melyben az új Kongregáció székháza lett volna. Ez az épület Vilniusban a Szent Anna út 12. szám alatt állt, teljesen meg volt rongálódva. Fausztina nôvér gyóntatója Michal Sopocko atya saját költségén felújította, szándékában állt elhelyezni itt egy új Kongregációt. A háború azonban megakadályozta tervének megvalósítását.


Az Isteni Irgalmasság képét a ,,Jézusom, bízom Benned.'' 2 felirattal.


Michal Sopocko atya.


Fausztina nôvér itt a ,,zapaska'' szót használja, mely ebben az esetben gyermekinget, pendelyt jelent.


Az eredetiben Fausztina nôvér a régies ,,odprawia dyscypline'' kifejezést használja, melynek jelentése: önfenyítést gyakorol.


Nehéz meghatározni, hogy Fausztina nôvér melyik két böjtre gondolt. Feltételezhetjük azonban, hogy Hamvazószerdáról és Nagypéntekrôl van szó.


A köznyelvben ,,száraznapok'' elnevezéssel terjedt el. Minden negyedévben három nap (szerdán, pénteken és szombaton) kötelezô volt a böjt.


Abban az idôben a következô ünnepek elôestéjén volt kötelezô a böjt: Szentlélek eljövetelének (Pünkösd), Mária mennybevétele (Nagyboldogasszony) valamint Mindenszentek ünnepe.


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció más kongregációkhoz hasonlóan a Szûzanyát választotta meg a Kongregáció általános fônöknôjévé, s ezzel kezébe ajánlott minden mulandó és örök ügyet. Az ünnepélyes aktusra 1937. augusztus 5-én került sor a rend központi házában, Varsóban a Zytnia utca 3/9. szám alatt, ahol minden rendház fônöknôje megjelent. A késôbbiek folyamán a Kongregáció összes házában megismételték az ünnepélyes aktust 1937. augusztus 15-én.


,,Télikert'' -- itt melegházat jelent.


Michal Sopocko atya.


Ld. 200. jegyzet.


Romuald Jalbrzykowski érseknél.


Feltételezhetjük, hogy Romuald Jalbrzykowski érsekrôl van szó, aki fenntartással viseltetett Fausztina nôvér szándékai iránt az új kongregáció megalapítását illetôen.


Ez a pap valószínûleg Michal Sopocko atya volt, aki visszaemlékezéseiben így ír Fausztina nôvérrôl: ,,Nehézségeim 1936. januárjában érték el a tetôfokot. Senkinek sem beszéltem róluk, egészen a kritikus napig, mikor megkértem Fausztina nôvért, hogy imádkozzon értem. Legnagyobb csodálatomra még aznap megszûntek nehézségeim, eltûntek, akár egy szappanbuborék. Fausztina nôvér ellenben azt mesélte nekem, hogy magára vette szenvedéseimet, s hogy ezen a napon oly nagyon szenvedett, mint még életében soha.''


Te Deum laudamus -- Téged, Isten, dicsérünk egyházi hálaadó himnusz.


Michal Sopocko atyát.


Ez valószínûleg Weronika-Marcjanna Rapisz nôvér volt. Szül. 1853. márc. 18., 1881. dec. 16-án lépett be a Kongregációba; szerzetesi életét kerti munkával töltötte el. Vilniusban halt meg 1936. január 28-án.


,, Az egész Kongregáció'' -- ebben az esetben a vilniusi ház nôvérei.


A vilniusi ház fônöknôje akkor Borgia Tichy nôvér volt.


Minden valószínûség szerint Michal Sopocko atya volt ez a személy. Ezt tanúsítják a ,,hármas koronáról'' szóló szavak, melyrôl személyével kapcsolatban már olvashattunk korábban. (Napló 596)


Szent Józsefet nevezi Fausztina nôvér ,,Szent Öregnek''. Egyes keresztény hagyományok szerint ugyanis Szent József már hajlott korban volt, amikor megszületett Jézus.


Valószínûleg Michal Sopocko atyáról van szó.


Michal Sopocko atya 1972. március 31-én kelt levelében tesz említést Fausztina nôvér látomásáról.


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció más házához hasonlóan Vilniusban is mûködött leánynevelô intézet. Az intézet növendékei néha a nôvérekkel együtt imádták az Úr Jézust -- ily módon engesztelvén saját és mások bûneiért.


Feltételezhetôen az új kongregáció megalapításáról van szó.


Borgia Tichy anya.


Ld. Napló 506.


Borgia Tichy anya.


Michaela Moraczewska anya.


Az esti ájtatosság áldása az Oltáriszentség felmutatásával.


Valószínûleg Antonia Grejwul nôvér, aki visszaemlékezéseiben a következôket írja Fausztina nôvérrôl: ''Gyónás után nyugtalanságot éreztem, s kétségeim támadtak afelôl, hogy Jézus megbocsátott-e nekem. Sírva kértem Fausztina nôvért, hogy imádkozzék értem. A következô nap reggelén ezt mondta nekem: Jézus kegyelemben részesítette a nôvért, mert azonnal azt válaszolta, hogy nem haragszik a nôvér bûnei miatt, ellenben fáj Neki, hogy a nôvér nem hisz megbocsátásában. Imádkozni fogok azért, hogy megbocsásson a nôvér miatt.''

Antonia nôvér -- Agata Grejwul, szül. 1877. szept. 13., 1909. jún. 9-én Vilniusban lépett be a Kongregációba, s ott is maradt egészen 1945-ig, a rendház feloszlásáig. A II. világháború alatt, 1939-ben más nôvérekkel együtt börtönbe zárták Vilniusban a Lukiszkin. Egy bizonyos idô elteltével azonban lett származása miatt szabadon engedték. A vilniusi ház evakuálása után a Kongregáció Plock környéki házába, Bialaba került. Itt halt meg, 1960. jan. 22-én.


Fausztina nôvér tévedésbôl írta a mondat végére másodszor is a ,,láttam'' szót.


Valószínûleg Regina nôvér lehetett, aki a novíciátusból ismerte Fausztina nôvért. Regina nôvér (Waleria Jaworska) 1905. nov. 28-án született, 1926-ban lépett be a Kongregációba. A Fausztina nôvérrôl folyó információs eljárás során tanú volt. 1984. ápr. 27-én halt meg.


A walendówi ház akkoriban nagyon nehéz gazdasági problémákkal küszködött.


Akkoriban Czeslaw Maliczewski (1880-1957) atya, Nadarzyn egyházközség plébánosa volt a nôvérek gyóntatója. Nem lehet tudni, hogy gyónt-e nála Fausztina nôvér.


Józef Andrasz atya S.J.


Azaz kilép az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációból, hogy egy új kongregációt alapítson, melyre a belsô sugallatok késztetik.


Michaela Moraczewska anya.


,,Azelôtt'' -- vagyis 1933-ban, Krakkóban az örök fogadalom elôtt (Ld. Napló 52).


Michal Sopocko atya levelét, melyet Vilniusban írt, 1936. júl. 10-én.


Valószínûleg Michal Sopocko atya Az Isteni Irgalmasság címû brosúrájáról van szó, melyet 1936-ban, Vilniusban adtak ki.


A brosúra fedôlapján Eugeniusz Kazimirowski festményének másolatát ábrázoló színes kép állt.


Lengyelül így hangzik ez a mondat: ,,najglebiej przejelam sie chwila''. Az eredeti kéziratban Fausztina nôvér tévesen ezt írja: ,, przejelam mie chwila''.


A pradniki szanatórium orvosától -- dr. Adam Silbergtôl. 1896-ban született, katolikus hitre áttért zsidó. 1937-tôl 1939-ig (a II. világháború kitöréséig) a Városi Egészségügyi Intézet (Miejskie Zaklady Sanitarne), közismertebb nevén a ,,szanatórium'' igazgatója volt Krakkóban a Pradnikon (Jelenleg: II. János Pál Városi Kórház -- Miejski Szpital Specjalistyczny im. Jana Pawla II.). A háború kitörése után sorsáról nincsenek biztos adatok.


A Kongregáció krakkói házában Fausztina nôvér fônöknôje egész idô alatt Irena Krzyzanowska anya volt.


A pradniki ,,szanatórium'' orvosa Fausztina nôvérnél tüdôbajt állapított meg. Elrendelte a beteg elkülönítését, hogy megvédje a többi nôvért a fertôzéstôl. Fausztina nôvér a súlyos betegek részére fenntartott szobába került, melyet lengyel nyelven ,,infermeria''-nak neveznek.


Ebben az esetben -- az elmélkedés pontjainak (a vezérgondolatok) hallgatása, melyeket Wladyslaw Wojton atya S.J. adott meg, aki 1936. okt. 20-19. között a nôvérek fogadalma elôtt tartott lelkigyakorlatot.


,,Betánia'' -- itt pihenôhelyet jelent. Az evangélium Betániájában éltek Jézus barátai, akiknél szívesen megfordult, ha pihenésre vágyott. (Vö. Jn 12,1-11)


A lelkigyakorlatot követô fogadalom megújítására 1936. október 30-án, pénteken került sor.


A kolostorkertnél lévô temetôbe.


Michaela Moraczewska anyával.


Ld. Napló 46.


Fausztina nôvér idôleges fogadalmát (egyéves fogadalomnak nevezi) 1928. április 30-án tette le.


Michal Sopocko atya feltehetôen az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztésén, az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésén, s az új kongregáció megalapításán gondolkodott.


Egy 1936. nov. 21-én kelt levelet, melyben M. Sopocko atya tájékoztatja Fausztinát az Isteni Irgalmasság kultuszának terjesztésérôl, valamint az új kongregáció megalapításával kapcsolatos ügyekrôl.


Itt Fausztina nôvér valószínûleg eltévesztette évei számát, hiszen maga írja a Naplóban (Napló 15), hogy ezt a kegyelmet 1925-ben, Úrnapja nyolcadán kapta meg. Mivel 1905-ben született, így 1925-ben nem 18, hanem 20 éves volt. (Ld. Napló 16. és 14. jegyzet.)


A szerzô tévedésbôl a ,,boldogság'' szó után is odaírja a ,,lélek'' szót.


Fausztina nôvér ezen azt a néhány perces imádást érti, mellyel az Oltáriszentségben lakozó Úr Jézushoz fordult.


Dr. Adam Silberg.


Dawida nôvér (Antonina Cedro, szül. 1898. szept. 17.) az Úr Jézus Legszentebb Szívének Szolgálóleányai Kongregáció tagja (Jézus Szíve--nôvérek). A kongregáció nôvérei a pradniki kórházban dolgoztak.


Az ,,irgalom záloga'' helyett ezen a helyen az irgalom ,,túszának'' vagy ,,fundamentumának'' kellene szerepelni.


Az eredetiben így hangzik ez a mondat: ,,Délután volt az elsô verandám''.


Felicja nôvér -- Janina Zakowiecka, szül. 1900-ban, 1926-ban lépett a Kongregációba, Vilniusban és Krakkóban a rendház gazdasági ügyeivel foglakozott, késôbb a Kongregáció rabkai, majd derdyi házának lett a fônöknôje. Fausztina nôvérrel Vilniusban és Krakkóban találkozott (1936-1938 között). A Fausztina nôvér ügyében lefolytatott információs eljárás során tanú volt. A Kongregáció wroclawi házában halt meg 1975. november 7-én.


Az Irgalmasság Anyja Kongregáció krakkói háza (Lagiewniki nevû városrészben) 10 km-re volt Pradniktól, ahol Fausztina nôvér gyógykezelésen volt. Az akkori közlekedési körülmények között hosszú ideig tartott, s nagy nehézségekbe ütközött a ,,kórház'' megközelítése. Ezzel magyarázható, hogy Fausztinát ritkán látogatták meg.


Arról a szenvedésrôl és megaláztatásról van szó, melyet Michal Sopocko atyának kellett elviselni az Isteni Irgalmasság kultusza terjesztésének s az új kongregáció megalapításának ügyében. Fausztina nôvér belsô felismerésben részesült a szenvedéseket illetôen, melyrôl be is számolt Sopocko atyának. (Magának Sopocko atyának 1972. márc. 6-án kelt levelébôl tudunk errôl.)


Chryzostoma nôvér -- Maria Korczak, szül. 1892., 1921-ben lépett be a Kongregációba. Elôször nevelôként, majd ápolónôvérként dolgozott. Fausztina nôvérrel Vilniusban találkozott, ill. nem sokkal halála elôtt Krakkóban. Az információs eljárás során hivatalos tanú volt. 1982. júl. 19-én halt meg.


Dr. Adam Silberg.


Fausztina nôvérért Kajetana nôvér -- Maria Bartkowiak ment el a kórházba. 1911. jan. 19-én született, 1933-ban lépett be a Kongregációba. Fausztina nôvérrel Varsóban volt együtt. Tanú volt az információs eljárás során.


Ld. 221. jegyzet.


A pradniki kórház elkülönítôjébe.


A karácsonyi ünnepek után Damiana Ziólek nôvér kísérte vissza Fausztinát a pradniki kórházba. Ô így meséli el a történteket: ,,Éjjel egy kisgyermeket tettek a kolostor portája elé. Reggel Franciszka nôvér találta meg a gyermeket, rögtön gondozásba vette, megfürdette, megetette, majd elkezdett valakit keresni, aki foglalkozna a kicsivel. Tudomást szerzett errôl a közelben lakó szomszédnô, akinek nem volt saját gyermeke, s ezért magához akart venni egyet. A Kongregáció javaslatára örömmel magához fogadta a talált gyermeket, akit a saját nevére akart venni. E célból az adott személy igénybe vette a bricskát, mellyel Fausztina nôvér Pradnikba utazott, s a gyermekkel együtt elment a podgórzei templomba, hogy megkereszteljék a gyermeket, s hogy az egyházi anyakönyvbe bekerüljön a feljegyzés. Errôl a személyrôl tesz említést a Naplóban.'' Damiana nôvér -- Zofia Ziólek, szül. 1911. okt. 18., 1927-ben lépett a Kongregációba. Fausztinával 1932-ben találkozott Plockban, késôbb pedig Krakkóban. Az információs eljárás során tanú volt. 1990. jún. 12-én halt meg.


Szent József plébániatemplom (Krakkó-Podgórze nevû városrész).


Damiana Ziólek nôvér.


Romuald Jalbrzykowski érsekért.


Valószínûleg a 241. jegyzetben tárgyalt brosúráról van szó.


Valószínûleg Romuald Jalbrzykowski érsekért, Michal Sopocko atyáért és Józef Andrasz S.J. atyáért.


Fausztina 1934. jan. 2-ra gondol, amikor is elôször látogatott el Eugeniusz Kazimirowskihoz az Isteni Irgalmasság képének ügyében.


A pradniki kórházban Sebastiana nôvér -- Helena Wasik (1899-1952) volt a Jézus Szíve--Nôvérek fônöknôje.


Ti. egy kongregáció megalapítására, melynek fô célja, hogy hirdesse és kikönyörögje a világ számára az Isteni Irgalmasságot.


Fausztina nôvér az I. számú tuberkulózis osztályon feküdt, mely hetven lépésre volt a kápolnától.


Vö. Lk 2,34-35.


Az eredetiben Fausztina a ,,sekretnik'' szót használja. Ez olyan levelet jelöl, melyhez nem tartozik boríték, csak a szélei vannak összeragasztva.


Valószínûleg Romuald Jalbrzykowski érsekért, Michal Sopocko és Józef Andrasz S.J. atyákért.


Melyet 1937. február 3-7, a Fülöp-szigeteki Manilában tartottak.


Ekkor J. Andrasz atya S.J. volt Fausztina lelki vezetôje; így feltételezhetô, hogy neki írta a levelet, melyben engedélyt kért bizonyos vezeklési gyakorlatokra.


Passió -- itt: a Nagyböjtben tartott ájtatosság, mely alatt Lengyelországban az ún. Keserû panaszt (Gorzkie zale) éneklik.


Ezen könyörgések alapján állította össze Michal Sopocko atya az Isteni Irgalmasság litániáját. Egyes könyörgéseket átszerkesztett, és több, mint tíz új könyörgést írt hozzá.


Rendi neve napját február 15-én ünnepelte Fausztina nôvér.


Michal Sopocko atya, mint Fausztina nôvér lelki vezetôje, azt ajánlotta neki, hogy pontosan húzzon alá mindent Naplójában, mely szerinte isteni eredetû, legfôképpen azokat a dolgokat, mely az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésére és az új kongregáció megalapítására vonatkozik.


Ti. a szanatórium kápolnájában, ahol az Oltáriszentséget ôrizték.


Dr. Adam Silberg.


1937. febr. 15-én halt meg Plockban Kornelia nôvér -- Zofia Trzaska. Szül. 1888-ban, 1905-ben lépett be a Kongregációba, ahol cipészként dolgozott.


Bonawentura Kadeja atya, piarista pap, akkoriban Krakkóban a Pijarska utcában (ul. Pijarska) lakott. 1906-ban született, 1932-ben szentelték pappá. A rendben a házfônöki, generális tanácsos és a tartományfônöki tisztséget töltötte be. 1965-1966: bíró volt Fausztina nôvér boldoggá avatásának ügyében folytatott információs perben. 1980. szept. 13-án halt meg.


Nagyböjt idején az ún. Keserû panaszt (Gorzkie zale) énekelték a szanatórium kápolnájában.


Az ,,aratás'' szó papi nyelven Nagyböjtöt jelent -- a lelkigyakorlatok és a hívek gyónásának idôszaka.


Ezen ügyrôl ír Fausztina 1938. jún. 10-én kelt levelében nôvéreinek, Nataliának és Wandának.


Mikor Fausztina nôvér egynapos lelkigyakorlatot tartott (a hónap összeszedettségben eltöltött napja) részt vett a lelkigyakorlatos tanításokon, melyet Bonawentura Kadeja tartott a szanatórium személyzetének.


JMJ -- Jézus, Mária, József.


A ,,lelkiatyáim'' megjelölés arra utalhat, hogy nemcsak Michal Sopocko atya ajánlotta Fausztinának a Napló írását, hanem Józef Andrasz atya S.J. is.


Michal Sopocko atya, aki Vilniusban volt Fausztina nôvér lelki vezetôje, így emlékszik vissza rá: ,,Olyan különleges adományok... megvilágosodás, ezenkívül bensô hangokat is hallott.'' Ezen adományok egyikérôl olvashatunk itt: ti. a Fausztinával kapcsolatban álló személyek élményének belsô felismerésérôl.


Az új kongregáció megalapítását illetôen.


,,Passióra'' -- a Keserû Panaszra (Gorzkie zale).


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációban az elsô fogadalom után a nôvérek fekete fátylat, keresztet, rózsafüzért, és övet kaptak. Errôl a keresztrôl ír Fausztina nôvér.


Az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetését, húsvét utáni elsô vasárnap.


Abban az idôben az Irgalmasság Anyja Kongregáció kápolnáját egyedül csak a nôvérek és az intézet növendékei látogathatták. A megszállás idején nyitották meg a hívek számára is.


,,Sötétkamra'' -- Nagycsütörtökön az Oltáriszentség ôrzésére szolgáló oltár vagy kápolna.


A lengyel rádió közvetítette a nagyheti ájtatosságot.


Józef Andrasz atya S.J.


Valószínûleg Teodor Czaputa atyának, aki káplánként szentbeszédet mondott minden vasárnap a Kongregáció kápolnájában.


A novíciátus újoncmesternôje Kaliksta nôvér -- Helena Piekarczyk volt. Szül. 1900. márc. 30., 1920-ban lépett a Kongregációba. 1934. dec. 10. lett a novíciátus újoncmesternôje Mária Józefa Brzoza nôvér után, s ezt a tisztséget töltötte be egészen 1945. szept. 8-ig. 1947. szept. 11-én halt meg.


Az ,,ügy'', ,,dolog'', ,,mû'' -- ezekkel a szavakkal nevezi meg Fausztina nôvér küldetésének tárgyát a Naplóban. Ez nem más, mint az Isteni Irgalmasság kultuszának a terjesztése, többek között egy új ünnep bevezetésével és egy új kongregáció megalapításával.


Michal Sopocko atyának az Isteni Irgalmasságról írt cikkérôl van szó, mely egy vilniusi hetilapban, a Tygodnik Katolicki-Nasz Przyjacielben (Katolikus Hetilap-Barátunk) jelent meg. 1934. 14. sz.


A kéziratban és a kritikai kiadásban ,,nim'' (= amennyire) szó szerepel.


Az Irgalmasság Anyja Kongregáció krakkói házának káplánja minden héten tartott elôadást a nôvéreknek az aszkézisrôl. Ezeket az elôadásokat nevezték egyszerûen ,,katekizmusnak''.


Ld. Napló 40 -- ,,Midôn a térdeplôtôl...'' szavaktól.


Az Irgalmasság Anyja Kongregáció nôvérei a nyolcnapos lelkigyakorlaton kívül minden évben tartanak háromnapos lelkigyakorlatot is.


A Kongregáció krakkói házában nyolcnapos lelkigyakorlatot (1937. ápr. 20-29.) tartottak a nôvérek fogadalma és a beöltözés elôtt. A lelkigyakorlatot Józef Plaza atya S.J. (1884-1950) tartotta, a jezsuiták krakkói házának (rezidencia) akkori fônöke. A rendház abban az idôben a Maly Rynek-en (Kis tér) állt.


A Józef Plaza S.J. atya által tartott lelkigyakorlatról van szó.


Nehéz kapcsolatba hozni a Napló ezen mondatát bármilyen, a Vatikánban tárgyalt konkrét üggyel, amely az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetését érintette volna. -- Eugeniusz Pacelli bíboros abban az idôben az Apostoli Szék államtitkára volt.


Az általános fônöknô, Michaela Moraczewska anya ekkor Krakkóban tartózkodott. Meglátogatta a rendházat, ahol részt vett a nôvérek fogadalomtételén.


Krakkóban a Kongregáció nôvéreinek rendes gyóntatói voltak akkoriban: Golab atya és Teodor Czaputa atya. Nem tudható, hogy kirôl ír Fausztina nôvér.


,,Vezetôm'' -- lelki vezetô, Józef Andrasz atya S.J.


Úrnapi körmenetrôl van szó. Ez a körmenet a Borek Faleckin álló plébániatemplomtól indult, s az utolsó oltárnál fejezôdött be, mely az Irgalmasság Anyja Kongregáció kertjében állt. Az Oltáriszentség ekkor a nôvérek kápolnájában maradt.


Úrnapja nyolcadán tartott körmenet Krakkóban. Az Irgalmasság Anyja Kongregációban a kertben haladt végig a körmenet.


Jézus Legszentebb Szívének ünnepét Úrnapja nyolcadát követô pénteken tartják.


Vö. Napló 435-438, 559, 563, 573, 1155-1158 és más helyeken.


A nevelôintézet növendékei számára játékra kijelölt hely az épület elôtt, melyet formájáról ,,négyszögnek'' neveztek.


Jolanta nôvér -- Aleksandra Wozniak, a Kongregáció vilniusi intézetének nevelôje. Ekkor, 1937 júliusában Krakkóban egy nevelôk részére tartott tanfolyamon vett részt. 1909-ben született, 1929-ben lépett be a Kongregációba. Nevelôként dolgozott a Kongregáció intézeteiben, majd késôbb fônöknô volt Radomban, Czestochowában és Krakkóban. 1988. jún. 14-én halt meg.


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregáció védôszentjei voltak: Irgalmas Szûzanya (augusztus 5.), Loyolai Szent Ignác (júl. 31.), Szent József (március19.), Szent Mihály arkangyal (szept. 29.), Szent Mária Magdolna (július 22.), Jézusról nevezett Szent Teréz (okt. 15.), Páduai Szent Antal (jún.13.).


Az Irgalmasság Anyja Kongregációnak kis üdülôháza van Rabkán, melyet ,,Loretónak'' neveznek.


Emlékezzél meg... -- Szent Józsefhez intézett ima, melyet régebben mindennap elmondtak az Irgalmasság Anyja Kongregációban.


A Naplóban szereplô kilenced bizonyos változtatással 1937-ben megjelent nyomtatásban a Krisztus, az Irgalmasság Királya címû brosúrában. (Kiadó: J. Cebulski, Krakkó) A brosúra fedôlapjára az Irgalmas Krisztust a sugarakkal és a ,,Jézusom, bízom Benned'' felirattal ábrázoló színes kép került. A kiadvány tartalmazza az Isteni Irgalmasság kilencedét, a litániát és a rózsafüzért. A krakkói ház fônöknôje -- Irena Krzyzanowska anya a brosúrákat szétküldte a Kongregáció házaiba.


Az eredetiben Fausztina nôvér a ,,goja sie'' -- ,,gyógyulnak'' szó helyett a régiesebb, inkább a köznyelvben, mintsem irodalmi nyelvben használatos ,,zagajaja sie'' szót alkalmazza, melynek jelentése megegyezik az elôzôével.


Ld. Napló 585


Az Irgalmas Szûzanyát megválasztották a Kongregáció általános fônöknôjévé.


Az illetékes egyházi hatóságoknak jóvá kell hagyni a vallási tárgyú szövegek kinyomtatását (imprimatur). Michal Sopocko atya megkapta a kért engedélyt a már említett imádságok kinyomtatására.


A szerzô tévesen jegyezte fel a dátumot, szept. 5-ét írt aug. 5-e helyett.


A portás -- kötelessége jellegébôl adódóan -- a nap jelentôs részét szerzetesi közösségtôl távol töltötte el. Ezért nevezi Fausztina nôvér a portát ,,remeteségnek''.


Michal Sopocko atya.


Fausztina nôvérnek két fivére volt -- Stanislaw és Mieczyslaw Kowalski. A Napló további részében tudjuk meg, hogy Stanislaw látogatta meg.


Jézus Szíve Hírnöke -- a krakkói jezsuita papok havilapja, mely 1872-ben jelent meg elôször.


Valószínûleg az Isteni Irgalmasság kilencedét, rózsafüzérét és litániáját tartalmazó könyvecske kinyomtatásának ügyében.


Valószínûleg J. Cebulskihoz, egy nagy kegytárgybolt tulajdonosához.


Az Isteni Irgalmasság litániája. (Ld. Napló 949)


Az Isteni Irgalmasság rózsafüzére. (Ld. Napló 475-476)


A nyomtatásra vonatkozó egyházi engedélyt.


Eugeniusz Kazimirowski képének másolatát, melyet a Vilniusban élô Lucja Balzukiewiczówna készített a redemptorista papok részére. Ez a másolat késôbb Krakkóba került.


Irena Krzyzanowska anya -- a ház fônöknôje.


Eugeniusz Kazimirowski képét.


Vagyis a nevelôintézetbe. Az intézet növendékeit egyszerûen csak ,,gyermekeknek'' nevezték.


Józef Andrasz atya mögé.


,,Karpánt'' -- vékony, tüskés, összecsatolt lánc.


Drótövet.


A nôvérek rendszerint feljegyezték lelki életük formálásában aratott gyôzelmeiket, valamint az elszenvedett kudarcokat is.


A lelkigyakorlat végén Fausztina nôvér elment a jezsuiták templomába, hogy meggyónjon Józef Andrasz atyánál, aki a Napló tanúsága szerint megerôsítette lélekben az apácát.


A beöltözés és fogadalomtétel szertartása.


Michal Sopocko atya.


Irena Krzyzanowska anyáról van szó, aki Fausztina nôvér fônöknôje volt Krakkóban. (1936. május 12-tôl egészen a nôvér haláláig, 1938. október 5-ig.) A nôvérek ,,anyácskának'' becézték fônöknôjüket.


Az Isteni Irgalmasság kilencedét, olvasóját és litániáját tartalmazó könyvecske.


Dominika nôvér -- Józefa Szymanska, szül.1875. nov. 28-a Kongregációba 1897-ben lépett be. 30 évig a krakkói házban dolgozott cipészként. 1937. Nov. 15-én halt meg.


Chryzostoma Korczak volt az ápolónôvér.


Ld. 314. jegyzet.


Michal Sopocko atya járt közben akkoriban az egyházi hatóságoknál az Isteni Irgalmasság ünnepének, valamint az új rend megalapításának ügyében.


A sátánt nevezi Krisztus ,, a hazugság atyjának'' -- Ld. Jn 8,44.


A Római Martyrológiumból származó részlet, melyet az ebédlôben olvastak fel étkezés elôtt, az imádságot követôen.


A ,,hogy'' után megszakad az elkezdett mondat. Feltételezhetôen valaki megzavarta Fausztina nôvért az írásban, s késôbb már nem tért vissza a megkezdett gondolathoz.


Vagyis a bûnbánat szentségénél.


A ,,betegápoló nôvér'' Chryzostoma Korczak volt.


Az Isteni Irgalmasság ünnepének bevezetésén.


Irena Krzyzanowska anya Fausztina nôvér boldoggá avatásának ügyében lefolytatott információs eljárás során tanú volt. Nehéz azonban bármit is mondani Maria Brzoza anya (meghalt: 1939-ben) vallomásáról.


Teodor Czaputa atyánál.


Michal Sopocko atyáról.


A kéziratban és a kritikai kiadásban ,,nim'' (= amennyire) szó szerepel.


A kéziratban a ,,spelznac'' igét használja, melynek szó szerinti jelentése: megfakul.


A ,,hogy'' szó szükségtelenül került ide, a szerzô véletlenül írta le.


A kéziratban: ,,we wnetrzy mojej'' -- ,,bensômben''


Vagyis a gyóntatókkal, lelki vezetôkkel és elöljárókkal szemben.


Betegsége idején Fausztina nôvér szegélyt készített az oltárterítôkhöz.


Michal Sopocko atya.


A Kongregáció szokása az volt, hogy a haldoklókért az Ó, legkegyelmesebb Jézust... és a 129. Zsoltárt, a De profundist mondták el.


Józef Andrasz atya S.J.


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongregációjának nincs még szentté avatott tagja.


Józef Andrasz atya S.J.


Michal Sopocko atyának.


Fausztina nôvér életében elöljárók voltak: Malgorzata Gimbutt anya -- a novíciátus kezdetén és az örök fogadalom elôtti harmadik próbaidôben. Rafaela Buczynska -- Krakkóban és Varsóban; Róza Klobukowska -- Plockban; Ksawera Olszamowska anya -- Kiekrzben; Borgia Tichy anya -- Vilniusban; Serafina Kukulska - Walendówban.


Michaela Moraczewska anyának.


Maria Józefa Brzoza anyának, aki a novíciátusban Fausztina nôvér újoncmesternôje volt.


J. Andrasz atyának S.J.


Ld. 2 Kor 12, 1-6.


Ld. 1 Kor 2,9.


Ld. Zsolt 68,21.


Teodor Czaputa atya volt a novíciátus gyóntatója. Néhányan a fogadalmasok közül is nála gyóntak. Akkoriban Fausztina nôvér itt világosan elkülöníti a gyóntatót lelki vezetôjétôl.


Tarzycja nôvér -- Kazimiera Piotrowicz, 1891-ben született, 1912-ben lépett be a Kongregációba, egy ideig ápolónôvér volt a Kongregáció krakkói házában. 1978. dec. 2-án halt meg.


Ez a személy lehetett Amelia Socha nôvér is, aki jó barátságban volt Fausztina nôvérrel.


Józef Andrasz atya (ld. 70. pont).


A mondat megszakad a ,,Midôn visszatértem'' után.


Fausztina nôvér fél oldalt szabadon hagyott a kéziratban. Elképzelhetô, hogy a vershez akart még hozzáírni néhány versszakot.


Az volt a szokás a Kongregációban, hogy elôször a novíciák gyóntak, majd ôket követték a fogadalmasok. Ezért ajánlotta a fônöknô Fausztinának, hogy beszéljen a novíciátus újoncmesternôjével, s kérje meg, hadd gyónhasson a novíciák elôtt.


A novíciátus újoncmesternôje Kaliksta Piekarczyk nôvér volt.


A kéziratban így hangzik a mondat: ,,Itt ismertem fel, hogy milyen nagy szükség van a lélekre, a betû maga nem növeli a szeretetet.''


Valószínûleg 1938. márc. 25-én, pénteken. Fausztina nôvér gyakran péntekenként érzett szenvedést az Úr Jézus sebeinek helyén.(Ld. Napló 759, 942, 1010, 1055, 1196, 1247, 1468, 1627)


A Kongregációban a nôvérek nem szoktak enni- vagy innivalót tartani a cellájukban.


A Jézus Szíve Hírnöke c. lapról van szó.


A rend kápolnája úgy kapcsolódik Krakkóban a rendházhoz, hogy az elsô emeleti folyosó közvetlenül a kápolna kórusára vezet. Fausztina nôvér így részt vett a szentmisén. Nem volt azonban annyi ereje, hogy lemenjen, s csatlakozzék a pálmás (virágvasárnapi) körmenethez.


Andrzej Zukowicz atya S.J. (1886-1962), tevékenyen részt vett az imaapostolság terjesztésében, és a Jézus Szíve Hírnöke c. folyóirat szerkesztôje volt; 1933-1957. a jezsuita tartomány titkára. Baráti szálak fûzték az Irgalmasság Anyja Kongregációhoz.


1938. ápr. 14.


Kajetana Bartkowiak nôvér.


A novíciátusban együtt voltak Fausztina nôvérrel:

Idôsebb novíciák: Alicja Dabrowska, Cherubina Kowieska, Ernesta Szczyrba, Iwona Goebel, Joachima Gluc, Kinga Knopik, Krescencja Bogdanik, Laurenta Kosinska, Longina Suchowska, Lucyna Tomaszewska, Natalia Fiszer, Placida Putyra, Renata Jodlowska, Szymona Nalewajk, Walentyna Leszczynska.

Fiatalabb novíciák: Anuncjata Peraj, Bernarda Wilczek, Celina Bronikowska, Felicja Zakowiecka, Justyna Golofit, Klementyna Gluc, Ludwina Gadzina, Martyna Górecka, Regina Jaworska, Sewerina Marciniak, Terezyta Kaczmarek, Zenobia Saja.

Faustynával együtt öltöztek be: Bernadetta Federowicz, Bonawentura Edelmann-Glowacka, Florentyna Pajak, Henryka Skulimowska.

Faustyna nôvérrel levelezett: Justyna Golofit, Ludwina Gadzina, Regina Jaworska, s lehet, hogy mások is, kiknek levelei nem maradtak fenn.


A pradniki kórházba.


Felicja Zakowiecka nôvér -- a krakkói rendház gazdasági felelôse.


Az Úr Jézus Legszentebb Szívének Szolgálóleányai Kongregáció nôvérei (Jézus Szíve-nôvérek), akik a pradniki kórházban dolgoztak.


Dawida Cedro, Alana Wilusz, Medarda Podrazik.


Dawida Cedro, a kórházi osztály ápolónôvére.


Dr. Adam Silberg, a pradniki kórház igazgatója.


Fausztina nôvér kedvenc foglalatossága volt, még mielôtt belépett volna a Kongregációba.


1938. máj. 26. Az Úr mennybemenetelének ünnepe.


Fausztina nôvér valószínûleg az influenzajárványra gondolt, mely az év februárjában ütötte fel a fejét, s kisebb-nagyobb szünetekkel néhány hónapig tartott.


(A második kar) segítô nôvérei.


Dawida Cedro nôvérrel, a pradniki kórház ápolónôvérével.


1938-ban a Szentlélek Eljövetelének Ünnepe (Pünkösd) június 5-re esett.


A kéziratban: ,,o ile'' -- annyival.


1938-ban Úrnapja június 16-ra esett, az Úrnapja utáni elsô péntek így jún. 17-én volt.


Nehéz meghatározni, hogy melyik nap is volt ez. A Napló végéig Fausztina már nem tünteti fel a dátumot, csak azt írja, hogy ,,ma''.


Fausztina nôvér teljes lengyel neve: Maria Faustyna Helena Kowalska. A keresztségben a Helena, a rendben a beöltözés alkalmával a Maria Faustyna nevet kapta. A vonatkozó irodalom a legtöbb esetben csupán Faustyna Kowalska néven emlegeti. Magyarországon Fausztina nôvérnek mondják és írják. Kiadványunkban mi is Fausztina nôvérnek nevezzük, de ha a családi névvel együtt kell leírnunk nevét, akkor minden esetben lengyeles formában írjuk a keresztnevet is: Faustyna Kowalska -- a szerk.


A gömbölyû zárójelekben ( ) lévô számok a kézirat egyes füzeteinek oldalszámát jelölik. A szögletes [ ] zárójelben olvasható kifejezések a kéziratban nem szerepelnek. Fausztina nôvér gyakran használja a JMJ (Jézus, Mária, József) betûszót. A kereresztek + szintén F. nôvér bejegyzései. Díszítô jellegük van.


F. nôvér a ,,deske ratunku'' = (mentô deszka, végsô menedék, utolsó szalmaszál) kifejezést használja.


Vö. Napló 687 -- a szerk.


A lengyel kritikai kiadás nem kommentálja ezeket a mondatokat. A német fordítás a F. nôvér boldoggá avatását kérô dokumentum alapjáb a következô megjegyzéseket teszi: a) Ez a két mondat nem Jézustól származik. b) A fenti változat F. nôvér rossz emlékezetének tulajdonítható. Amikor ezt a részt írta, elôrehaladott tuberkulózisban feküdt. Jézus feltehetôen a korábbi formulát használta. Ld. Napló 687 -- a szerk.


F. nôvér a ,,bez woli Jego'' (= az Ô akarata nélkül) kifejezést használja -- a szerk.


F. nôvér az ,,uprosié'' (= kikönyörögni; kéréssel megnyerni, elérni) ige ,,uprosisz'' (= elnyersz) változatát használja. Vö. Napló 1731 -- a szerk.


Személynevek

Andrasz, Józef	52, 55, 61, 111, 141, 142, 215, 219, 233, 240, 257, 258, 489, 494, 506, 623, 655, 658, 659, 665, 675, 676, 677, 683, 712, 714, 749, 817, 847, 879, 932, 967, 978, 1012, 1068, 1118, 1161, 1162, 1168, 1198, 1243, 1255, 1346, 1368, 1388, 1405, 1453, 1460, 1529, 1544, 1558, 1581, 1585, 1596, 1617, 1618, 1623.
Bartkowiak, Kajetana (= Maria, F. nôvér rendtársa)	844.
Brzoza, Maria Józefa (F. nôvér rendtársa)	23, 24, 55, 65, 99, 102, 105, 112, 216, 217, 222, 240, 406, 1112, 1158.
Buczynska, Rafaela (F. nôvér rendtársa)	28, 68, 183; 196.
Bukowski, Alojzy S.J.	173, 643, 646.
Cedro, Dawida (Jézus Szíve-nôvér)	802, 1676, 1752.
Család, F. nôvér	8, 31, 202, 207, 240, 346, 395, 397--403, 535, 567, 835, 857, 883, 982, 987, 1290, 1581, 1798.
Czaputa, Teodor (atya)	23, 240, 1462, 1469, 1509, 1611.
Dabrowski, Jakub (atya)	12, 13.
Dabrowski, Kazimierz (atya)	271, 272.
Elter, Edmund S.J.	172, 174.
Gimbutt, Malgorzata (= Anna, F. nôvér rendtársa)	21, 138, 167, 178, 204.
Golofit, Justyna (F. nôvér rendtársa)	64, 261.
Goslicka, Alojza (F. nôvér rendtársa)	28.
Grejwul, Antonia (F. nôvér rendtársa)	628.
Gyóntató atya	19, 21, 68, 74, 77, 111, 122, 127, 132, 173, 174, 192, 196, 203, 211, 240, 269, 290, 330, 333, 363, 577, 637, 653, 763, 1117, 1205, 1715.
Ignác, Szent, Loyolai	448.
Jalbrzykowski, Romuald (érsek)	473, 479, 585, 586, 595, 693, 711, 851, 1243.
Jaworska, Regina (F. nôvér rendtársa)	636.
Kadeja, Bonawentura O.Sch.P	974. 998.
Kazimirowski, Eugeniusz (festômûvész)	313.
Klobukowska, Róza (= Janina, F. nôvér rendtársa)	51.
Korczak, Chryzostoma (F. nôvér rendtársa)	798, 842.
Krzyzanowska, Irena (F.nôvér rendtársa)	64, 274, 313, 379, 696, 700, 714, 842, 924, 936, 1070, 1081, 1091, 1162, 1187, 1198, 1268, 1290, 1296, 1299, 1301, 1348, 1377, 1378, 1380, 1386, 1421, 1422, 1429, 1440, 1453, 1463, 1558, 1567, 1568, 1581, 1613, 1633, 1637, 1638, 1648, 1649, 1752, 1785.
Kukulska, Serafina (F. nôvér rendtársa)	260.
Lipszycowa, Aldona	15.
Macewicz, Pawel S.J.	381.
Maciejewska, Helena (orvos)	325.
Maslowska, Witalina (F. nôvér rendtársa)	517.
Moraczewska, Michaela (F. nôvér rendtársa)	13, 14, 18, 20, 28, 42, 43, 45, 167, 191, 196, 240, 251, 405, 594, 624, 646, 656, 750, 752, 794, 857, 1115, 1130, 1244, 1581.
Nyka, Tekla (F. nôvér rendtársa)	71.
Oswiecimek, Marcjanna (= Júlia, F. nôvér rendtársa)	151.
Pacelli, Eugeniusz (bíboros, késôbb XII. Piusz pp.)	1110.
Piekarczyk, Kaliksta (= Helena, F. nôvér rendtársa)	1637, 1647.
Piotrowicz, Tarcyzja (F. nôvér rendtársa)	1613.
Plaza, Józef S.J.	1101.
Podrazik, Medarda (= Aniela, Jézus Szíve-nôvér)	1675.
Rapisz, Weronika (F. nôvér rendtársa)	601.
Rospond, Stanislaw (püspök)	21, 248, 254.
Silberg, Adam (orvos)	694, 710, 801, 842, 878, 894, 972, 1679.
Socha, Amelia (= Stanislawa, F. nôvér rendtársa)	1614.
Sopocko, Michal S.J.	34, 53, 61, 63, 86, 88, 90, 111, 141, 263, 270, 271, 272, 293, 311, 312, 327, 337, 362, 364, 365, 417, 421, 430, 433, 436, 442, 466, 473, 506, 530, 562, 563, 573, 596, 597, 618, 619, 646, 675, 676, 711, 752, 762, 764, 838, 851, 959, 1081, 1088, 1206, 1238, 1256, 1264, 1390, 1401, 1405, 1408, 1497, 1547, 1586.
Szymanska, Dominika (= Józefa, F. nôvér rendtársa)	1382.
Teréz, Szent, Lisieux-i	150.
Tichy, Borgia (F. nôvér rendtársa)	352, 363, 395, 412, 421, 530, 601, 615, 624.
Trzaska, Kornelia (F. nôvér rendtársa)	973.
Wasik, Sebastiana (= Helena, Jézus Szíve-nôvér)	864.
Wilczynska, Waleria (F. nôvér rendtársa)	167.
Wilusz, Alana (= Karolina, Jézus Szíve-nôvér)	1675.
Wojton, Wladyslaw S.J.	733.
Wozniak, Jolanta (= Aleksandra, F. nôvér rendtársa)	1171.
Zakowiecka, Felicja (= Janina, F. nôvér rendtársa)	816, 1675.
Ziólek, Damiana (= Zofia, F. nôvér rendtársa)	849.
Zukowicz, Andrzej S.J.	1658.
Zyczkowski, Emil S.J.	456, 458, 461.


Helynevek

Biala	71.
Borek Falecki (=Krakkóban)	1136.
Czestochowa (= Jasna Góra)	259, 521.
Derdy	177, 646.
Kiekrz, (Poznan mellett)	158.
Krakkó	21, 61, 214, 216, 218, 251, 489, 490, 492, 504, 506, 521, 655, 725, 794, 859, 1004, 1005, 1081, 1207, 1233, 1234, 1236, 1238, 1301, 1324, 1325, 1590, 1752, 1804.
Plock	71.
Podgórze (Krakkó)	849.
Pradnik (Krakkó)	794, 798, 849, 859, 1066, 1674, 1752.
Rabka	251, 1198, 1199, 1201, 1236.
Róma	1044, 1118, 1168.
Skolimów (Varsó mellett)	20.
Szentföld	271.
Varsó	7, 10, 20, 42, 61, 164, 167, 192, 314, 397, 403, 405, 488, 490, 624, 631, 634, 1112.
Vatikán	1110.
Vilnius	4, 5, 34, 53, 64, 85, 87, 89, 240, 251, 257, 258, 259, 261, 299, 314, 371, 374, 375, 395, 407, 456, 489, 521, 525, 563, 628, 1171, 1301, 1497.
Walendów	167, 636, 653.


Tárgymutató

Alázatosság	55, 113, 115, 122, 132, 133, 144, 182, 253, 298, 427, 436, 440, 506, 512, 538, 544, 550, 573, 587, 591, 593, 602, 625, 758, 779, 785, 786, 793, 831, 1021, 1049, 1092, 1099, 1220, 1293, 1306, 1398, 1436, 1502, 1503, 1597, 1602, 1624, 1661, 1701, 1779.
Angyal	20, 334, 412, 419, 471, 474, 490, 522, 630, 635, 651, 667, 683, 706, 820, 1049, 1174, 1202, 1271, 1553, 1676, 1677.
Apostolság	302, 305, 314, 325, 350, 396, 401, 404, 421, 459, 537, 539, 551, 641, 648, 679, 741, 745, 759, 875, 927, 931, 1249, 1283, 1305, 1366, 1399, 1475, 1581, 1645, 1741.
Áldozat	80, 135, 136, 137, 190, 235, 325, 482, 483, 641, 648, 668, 686, 745, 751, 784, 904, 908, 915, 923, 954, 957, 961, 1035, 1064, 1103, 1316, 1318, 1341, 1358, 1386, 1401, 1647, 1680, 1690, 1740, 1767, 1783, 1785, 1809, 1826.
Bûn, bûnös	72, 112, 118, 190, 207, 239, 308, 350, 378, 408, 445, 612, 630, 687, 699, 741, 866, 901, 926, 927, 948, 975, 987, 999, 1016, 1076, 1122, 1170, 1181, 1241, 1274, 1322, 1334, 1396, 1428, 1434, 1451, 1486, 1521, 1572, 1579, 1641, 1645, 1665, 1673, 1702, 1728, 1730, 1777, 1783.
Egyház	112, 180, 197, 481, 482, 508, 551, 623, 641, 664, 740, 749, 939, 1123, 1364, 1366, 1469, 1475, 1489, 1505, 1758, 1806.
Elhatározások, F. nôvér	82, 163, 176, 224--226, 230, 241, 243, 245, 246, 253, 255, 277, 375, 377, 380, 385, 389--391, 504, 671, 680, 735, 743, 789, 790, 792, 861, 905, 1105, 1175, 1177, 1198, 1351, 1352, 1356, 1367, 1368, 1398, 1549, 1550, 1621, 1623, 1624, 1759, 1764, 1762, 1769, 1771, 1778.
Engedelmesség	28, 151, 354, 362, 364, 369, 372, 374, 381, 440, 444, 523, 535, 615, 894, 933, 981, 1023, 1187, 1378, 1381, 1594.
Fausztina nôvér küldetése	52, 154, 177, 281, 302, 331, 436, 441, 482, 483, 491, 570, 580, 598, 635, 682, 694, 697, 699, 729, 971, 998, 1072, 1074, 1142, 1160, 1199, 1242, 1275, 1298, 1325, 1342, 1362, 1389, 1396, 1401, 1446, 1448, 1452, 1519, 1521, 1553, 1559, 1567, 1605, 1659, 1660, 1666, 1690, 1693, 1695, 1728.
Gyónás (jelentôsége)	113, 115, 132, 139, 169, 225, 377, 496, 497, 557, 560, 640, 647, 654, 671, 975, 1205, 1448, 1464, 1469, 1602, 1637, 1677, 1715, 1725, 1802.
Halál	201, 321, 342, 694, 696, 697, 825, 854, 899, 918, 952, 1036, 1230, 1343, 1344, 1435, 1520, 1530, 1543, 1573, 1679, 1729, 1787.
Hallgatás	92, 118, 119, 127, 171, 375, 407, 434, 452, 477, 487, 552, 682, 739, 743, 790, 837, 888, 896, 905, 944, 1105, 1119, 1164, 1177, 1200, 1249.
Hit	62, 97, 132, 210, 352, 567, 742, 763, 890, 944, 1123, 1248, 1420, 1473, 1522, 1549, 1618, 1759, 1814, 1815.
Hûség	106, 156, 170, 175, 189, 204, 263, 291, 306, 352, 434, 507, 544, 637, 666, 683, 716, 743, 756, 771, 787, 893, 1071, 1166, 1173, 1235, 1239, 1243, 1347, 1353, 1394, 1409, 1462, 1548, 1760, 1812, 1822.
Imádság (jelentôsége, értéke)	95, 114, 146, 147, 157, 166, 202, 245, 288, 320, 325, 392, 480, 488, 516, 860, 872, 927, 944, 1035, 1103, 1290, 1313, 1387, 1401, 1465, 1690, 1717, 1783.
-- Formái (F. nôvértôl)	04, 05, 66, 69, 72, 73, 76, 79, 80, 81, 84, 91, 94, 110, 116, 119, 187, 195, 223, 230, 239, 240, 242, 247, 249, 256, 264, 273, 278, 283, 286, 296, 297, 298, 306, 315, 328, 334, 338, 340, 343, 356, 357, 363, 366, 371, 376, 382, 410, 423, 428, 460, 465, 475, 483, 492, 495, 497, 501, 505, 507, 514, 525, 571, 576, 591, 609, 611, 617, 631, 650, 660, 670, 679, 688, 692, 697, 725, 727, 761, 791, 813, 819, 830--832, 836, 841, 843, 845, 867, 869, 874, 885, 896, 898, 908, 915, 918, 949, 950, 951, 952, 957, 984, 989, 1003, 1005, 1007, 1030, 1040, 1052, 1064, 1071, 1093, 1122, 1161, 1178, 1183, 1204, 1208, 1211, 1213, 1215, 1217, 1219, 1221, 1223, 1225, 1227, 1229, 1234, 1237, 1239, 1245, 1264, 1265, 1289, 1307, 1319, 1323, 1325, 1326, 1328, 1331, 1340, 1342, 1345, 1350, 1351, 1356, 1360, 1365, 1366, 1403, 1418, 1426, 1456, 1466, 1473, 1474, 1480, 1482, 1484, 1490, 1506, 1518, 1523, 1524, 1535, 1553, 1557, 1562, 1563, 1568, 1570, 1573, 1574, 1575, 1581, 1582, 1584, 1590, 1595, 1596, 1600, 1606, 1609, 1620, 1622, 1630, 1631, 1655, 1661, 1680, 1691, 1692, 1696, 1708, 1729, 1730, 1733, 1734, 1740, 1741, 1743, 1745, 1747, 1749, 1751, 1759, 1764, 1769, 1771, 1779, 1794, 1795, 1800, 1803, 1805, 1810, 1811.
Isten akarata	12, 19, 40, 56, 136, 170, 195, 240, 386, 443, 444, 449, 462, 479, 493, 515, 518, 603, 615, 618, 643--644, 650, 652, 663, 665, 666, 678, 698, 715, 724, 775, 787, 795, 821, 886, 897, 904, 950, 952, 1001, 1003, 1085, 1145, 1169, 1190, 1204, 1205, 1208, 1264, 1265, 1356, 1360, 1394, 1403, 1450, 1493, 1498.
Isten irgalmassága
-- Az irgalmas szívû Jézus	72, 167, 177, 223, 229, 299, 367, 385, 395, 465, 522, 528, 592, 595, 628, 655, 657, 699, 733, 836, 886, 906, 1053, 1074, 1142, 1148, 1183, 1190, 1242, 1298, 1309, 1318, 1321, 1327, 1447, 1450, 1478, 1486, 1520, 1532, 1535, 1537, 1550, 1570, 1588, 1621, 1663, 1702, 1703, 1739, 1777, 1821.
-- Az irgalmas Isten	3, 56, 72, 83, 88, 163, 180, 207, 239, 281, 299, 301, 367, 378, 458, 483, 611, 651, 654, 660, 664, 692, 835, 951, 1073, 1074, 1146, 1148, 1172, 1273, 1396, 1439, 1485, 1570, 1576, 1602, 1605, 1673, 1684, 1741, 1743.
Isten irgalmába vetett bizalom	69, 72, 178, 189, 237, 244, 249, 275, 283, 294, 300, 309, 505, 681, 718, 723, 742, 852, 929, 930, 944, 992, 1059, 1065, 1144, 1182, 1195, 1273, 1318, 1337, 1361, 1406, 1452, 1520, 1541, 1567, 1578, 1602, 1679, 1690, 1730, 1777, 1783, 1797, 1817.
Isten kegyelme	8, 15, 31, 55, 56, 62, 71, 109, 113, 121, 142, 158, 164, 239, 255, 256, 263, 266, 283, 287, 291, 380, 400, 561, 579, 606, 622, 642, 715, 738, 739, 768, 769, 770, 786, 912, 916, 1017, 1020, 1043, 1056, 1057, 1069, 1074, 1086, 1099, 1100, 1143, 1220, 1256, 1260, 1279, 1294, 1315, 1336, 1341, 1343, 1357, 1416, 1432, 1486, 1511, 1532, 1548, 1559, 1602, 1630, 1658, 1701, 1705, 1734, 1753, 1759, 1776, 1777, 1783, 1799, 1801, 1814.
Isten tulajdonságai	16, 30, 60, 85, 95, 180, 231, 275, 281, 300, 304, 320, 411, 458, 507, 620, 703, 762, 770, 870, 1074, 1133, 1153, 1172, 1307, 1338, 1339, 1406, 1417, 1466, 1470, 1523, 1675, 1713, 1741, 1743, 1745, 1747, 1749, 1755, 1800, 1801, 1802.
-- Szentsége	23, 92, 102, 118, 233, 283, 291, 377, 552, 584, 603, 666, 678, 758, 938, 1053, 1107, 1122, 1165, 1306, 1331, 1333, 1343, 1361--1364, 1372, 1505, 1556, 1571, 1581, 1601, 1650, 1783.
Istenanya	25, 32, 33, 40, 70, 79, 88, 170, 182, 240, 260, 315, 316, 325, 330, 349, 454, 529, 561, 564, 620, 625, 635, 637, 677, 686, 688, 728, 785, 786, 798, 805, 830, 834, 843, 846, 874, 915, 1097, 1114, 1174, 1206, 1232, 1244, 1388, 1412, 1414, 1415, 1585.
Istengyermekség	241, 290, 295, 332, 333, 722, 992, 1481, 1485, 1818, 1819.
Isteni Irgalmasság
-- Isten irgalmassága által ajándékozott kegyelmek	20, 23, 48, 51, 225, 271, 300, 378, 639, 687, 699, 754, 811, 848, 927, 1074, 1075, 1146, 1275, 1397, 1517, 1521, 1540, 1541, 1577, 1659, 1684, 1698, 1728.
-- A kép	1, 47, 48, 49, 51, 52, 74, 88, 89, 125, 152, 154, 299, 313, 326, 327, 341, 414, 416, 417, 420, 421, 441, 473, 500, 570, 742, 851, 916, 1299, 1300, 1379, 1789.
-- Órája	1320, 1572.
-- Ünnepe	49, 74, 88, 206, 280, 299, 300, 341, 420, 458, 463, 505, 570, 699, 715, 742, 796, 1041, 1042, 1059, 1073, 1082, 1100, 1517, 1530.
-- Litánia	949, 1255, 1379.
-- Kilenced	341, 476, 796, 851, 1059, 1209, 1255, 1379.
-- Rózsafüzére	474, 475--476, 687, 714, 752, 754, 796, 810, 811, 847, 848, 851, 926, 1035, 1036, 1128, 1255, 1379, 1541, 1565, 1731, 1791, 1797.
-- Nehézségek	378, 1066, 1295, 1301, 1390, 1586.
-- Kultuszának terjesztése	378, 379, 1075, 1540.
Isteni tanítás	267, 274, 527, 528, 588, 599, 733, 744, 749, 758, 808, 815, 828, 840, 852, 904, 961, 969, 970, 996, 997, 1019, 1020, 1023, 1029, 1034, 1048, 1058, 1069, 1075, 1078, 1082, 1102, 1123, 1131, 1143, 1172, 1250, 1270, 1279, 1329, 1394, 1433, 1437, 1458, 1477, 1499, 1546, 1566, 1571, 1578, 1588, 1599, 1602, 1641, 1643, 1645, 1674, 1701, 1702, 1711, 1728, 1760.
Isteni útmutatások (F. nôvérnek)	10, 32, 45, 169, 186, 190, 191, 206, 267, 308, 325, 341, 352--354, 372, 435, 443, 494, 526, 570, 588, 599, 627, 635, 687, 699, 714, 796, 797, 881, 961, 965, 966, 967, 968, 969, 975, 980, 998, 1023, 1032, 1034, 1035, 1053, 1058, 1059, 1061, 1069, 1070, 1072, 1074--1076, 1078, 1082, 1130, 1142, 1209, 1210, 1212, 1214, 1216, 1218, 1220, 1224, 1226, 1228, 1244, 1374, 1381, 1414, 1458, 1492, 1516, 1519, 1539, 1540, 1541, 1542, 1543, 1544, 1559, 1560, 1561, 1563, 1565, 1566, 1567, 1571, 1572, 1577, 1578, 1587, 1588, 1599, 1603, 1628, 1641, 1643, 1644, 1645, 1650, 1663, 1664, 1665, 1666, 1674, 1683, 1685, 1688, 1690, 1693, 1695, 1697, 1701, 1702, 1703, 1709, 1725, 1728, 1731, 1738, 1739, 1754, 1757, 1758, 1760, 1761, 1763, 1765, 1767, 1768, 1770, 1773, 1775, 1777, 1779, 1782, 1784, 1787, 1797.
Istennel való egyesülés	115, 121, 123, 135, 137, 142, 185, 193, 254, 268, 318, 346, 451, 454, 457, 462, 466, 467, 472, 478, 480, 482, 486, 491, 560, 575, 577, 581, 582, 604, 605, 622, 627, 629, 640, 703, 707, 725, 729, 747, 767, 769--772, 799, 821, 824, 838, 841, 843, 867, 882, 883, 887, 891, 903, 911, 970, 983, 987, 994, 1012, 1019, 1024, 1049, 1057, 1073, 1090, 1094, 1135, 1136, 1145, 1181, 1205, 1278, 1281, 1302, 1306, 1334, 1366, 1391, 1416, 1425, 1439, 1443, 1522, 1556, 1573, 1581, 1595, 1609, 1625, 1669, 1681, 1699, 1710, 1718, 1721, 1781, 1806.
Karizmák, F. nôvér:
-- Lelkek állapotának ismerete	603, 604, 685, 690, 705, 759, 1079, 1196, 1247, 1277, 1280, 1283, 1305, 1335, 1357.
-- Halottakkal való kapcsolat	207, 314, 810, 820, 828, 835, 880, 935, 936, 971, 973, 1015, 1536, 1565, 1639, 1684, 1798.
-- Érintkezés a tisztítótûzben szenvedô lelkekkel	21, 58, 515, 519, 520, 594, 748, 809, 1185, 1186, 1375, 1382, 1723.
Kísértés	18, 23.
Krisztus követése	1351, 1505, 1694.
Látogatás	18, 23, 77, 98--101, 129, 173, 192, 673, 872, 1086, 1115, 1117, 1405, 1497, 1558, 1560, 1580, 1611, 1648, 1704, 1715, 1760, 1802, 1824.
Lelkiismeret-vizsgálat	65, 162, 377, 547, 619, 703, 743, 861, 905, 1250, 1352--1355, 1544, 1659, 1789.
Lelki vezetés	34, 35, 51, 53, 61, 75, 108, 112, 113, 121, 122, 127, 132, 139, 144, 174, 232--234, 331, 333, 337, 362, 436, 444, 504, 506, 595, 639, 643, 644, 647, 653, 654, 658, 659, 671, 680, 721, 749, 763, 773, 792, 895, 910, 937--941, 967, 968, 979, 981, 1117, 1118, 1163, 1205, 1255, 1260, 1308, 1374, 1489, 1544, 1550, 1561, 1644, 1760, 1784.
Napló	6, 163, 459, 523, 710, 839, 895, 1006, 1142, 1338, 1457, 1471, 1540, 1567, 1593, 1665, 1666, 1693, 1782, 1784.
Oltáriszentség	105, 223, 355, 356, 360, 486, 524, 558, 717, 814, 826, 840, 902, 1037, 1231, 1233, 1324, 1350, 1392, 1394, 1404, 1427, 1458, 1509, 1569, 1591, 1678, 1718, 1748, 1803, 1804--1828.
Orvos	316, 325, 694, 710, 801, 842, 878, 894, 902, 923, 934, 970, 972, 999, 1029, 1276, 1633, 1634, 1636, 1679, 1729.
Pokol	741.
Rend (= Új rend alapítása)	435--438, 463, 473, 489, 506, 536--559, 563, 565, 567, 568, 585, 664, 765, 892, 1154.
Sátán	97, 320, 323, 378, 412, 418, 520, 540, 601, 666, 713, 764, 812, 873, 938, 939, 1127, 1167, 1287, 1338, 1384, 1405, 1465, 1497, 1499, 1583, 1789, 1802.
Szándék	38, 66, 128, 341, 484, 550, 615, 619, 621, 632, 800, 822, 1234, 1310, 1325, 1549, 1566, 1640, 1647, 1740, 1779.
Szegénység	532, 533.
Szenvedés (értelme és értéke)	38, 41, 57, 67, 102, 109, 114, 190, 203, 227, 268, 270, 276, 303, 321, 324, 342, 351, 384, 394, 487, 515, 538, 573, 578, 596, 614, 669, 678, 709, 735, 740, 746, 755, 776, 786, 838, 843, 893, 913, 953, 963, 976, 981, 995, 996, 999, 1028, 1054, 1055, 1060, 1061, 1103, 1117, 1119, 1184, 1276, 1357, 1369, 1394, 1418, 1425, 1459, 1515, 1612, 1619, 1647, 1662, 1697, 1762, 1767, 1808.
-- Stigmatikus	46, 203, 384, 614, 705, 759, 913, 931, 942, 976, 1010, 1054, 1055, 1196, 1247, 1425, 1468, 1627, 1646, 1663, 1724.
-- Lelki	23, 24, 25, 36, 37, 38, 67, 68, 70, 78, 96--102, 128, 190, 211, 213, 268, 284, 311, 456, 496, 615, 644, 653, 667, 672, 702, 708, 770, 774, 893, 927, 943, 1108, 1113, 1115, 1116, 1120, 1124, 1199, 1235--1237, 1263, 1268, 1274, 1277, 1315, 1428, 1430, 1431, 1453, 1464, 1496, 1558, 1559, 1657, 1785, 1788.
-- Testi	26, 37, 316, 325, 694, 696, 710, 760, 782, 783, 801, 842, 878, 894, 897, 902, 923, 934, 970, 972, 999, 1051, 1062, 1085, 1088, 1089, 1201, 1202, 1268, 1276, 1319, 1428, 1451, 1454, 1554, 1619, 1633, 1636, 1640, 1647, 1652, 1658, 1668, 1679, 1697, 1729, 1730, 1787.
Szeretet:
-- Isten iránti	27, 57, 140, 201, 279, 283, 293, 303, 338, 373, 392, 427, 470, 481, 502, 507, 513, 586, 587, 589, 616, 702, 708, 742, 778, 781, 802, 807, 889, 890, 947, 984, 990, 995, 997, 1022, 1050, 1092, 1098, 1121, 1132, 1191, 1241, 1309, 1358, 1369, 1409, 1415, 1500, 1523, 1542, 1624, 1643, 1644, 1653, 1776, 1779, 1781, 1808, 1811, 1828.
-- Felebaráti	117, 118, 155, 192, 241, 243, 373, 383, 426, 550, 567, 568, 579, 632, 633, 742, 766, 781, 789, 871, 901, 1029, 1031, 1039, 1063, 1194, 1269, 1297, 1305, 1313, 1348, 1382, 1509, 1510, 1634, 1636, 1649, 1695, 1768, 1769, 1779.
Templom:
-- Szent Mihály	1, 34.
-- Kosztka Szent Szaniszló	9.
-- Szent Jakab	11.
Tisztaság	17, 40, 55, 79, 109, 115, 534, 558, 573, 770, 805, 852, 874, 1094--1099, 1316, 1415, 1575, 1624, 1706.
Tisztítótûz	20, 1226, 1227, 1738.
Türelem	37, 86, 509, 607, 632, 885, 901, 920, 944, 1084, 1152, 1163, 1236, 1311, 1376, 1394, 1514, 1550.
Vágyakozás Isten után	15, 26, 77, 180, 413, 469--471, 657, 807, 850, 853, 885, 918, 946, 1050, 1054, 1121, 1137, 1145, 1186, 1303, 1304, 1573, 1589, 1600, 1710, 1713.


Fausztina nôvér életének állomáshelyei

(A térkép a Napló 1981. évi német kiadásából került átvételre -- a szerk.)


Az Isteni Irgalmasság Rózsafüzére

Bevezetés:
Miatyánk, Üdvözlégy, Hiszekegy.

Nagy szemekre:
,,Örök Atya! Felajánlom Neked szeretett Fiadnak, a mi Urunk, Jézus Krisztusnak testét és vérét, lelkét és istenségét engesztelésül bûneinkért és az egész világ bûneiért.''

Kis szemekre:
,,Jézus fájdalmas szenvedéséért irgalmazz nekünk és az egész világnak!''

Befejezésre (háromszor):
,,Szent Isten, Szent Erôs, Szent Halhatatlan, irgalmazz nekünk és az egész világnak!''


Képek

A program tartalmazza a könyv képanyagát fekete-fehér változatban, alacsony, képernyô felbontásban. A program csak 256 színû képernyôbeállítás mellett tudja a képeket hitelesen mutatni, ha ennél kevesebb szín van definiálva, a képek torzítva jelennek meg. Ebben az esetben állítsa át a képernyôt legalább 256 színre és indítsa újra a programot.

Kattinston a kép számára vagy a kép leírására, hogy lássa azt!

1.		Fausztina nôvér. -- Archív felvétel.
2.		Fausztina nôvér 1936 (?) után. -- Archív felvétel.
3.		Prof. dr. Michal Sopocko * 1888. 11. 1. Juszewszczyzna s.g. Nowosady, + 1975. 11. 15. Bialystok. -- Archív felvétel. (További életrajzi adatok: Jegyzetek 41)
4.		Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongragációjának krakkói kolostora. Kraków--Lagiewniki, ul. Siostry Faustyny 3/9. Fotó: Stanislaw Markowski.
5.		Az Irgalmas Jézus vilniusi képe. Festette: Eugeniusz Kazimirowski 1934. Fotó: dr. Stanislaw Swidzinski.
6.		Az Irgalmas Jézus krakkói képe. Festette Adolf Hyla 1943. A lengyel felirat: JEZU, UFAM TOBIE. A felirat komputeres cseréjét a magyar fordítás számára a kiadó végezte el.
7.		Az Irgalmas Jézus-oltár a krakkói kolostor kápolnájában A. Hyla festményével. Fausztina nôvért bodoggá avatása után az oltár alatt helyezték örök nyugalomra. Fotó: Stanislaw Markowski.
8.		Fausztina nôvér bodoggá avatása alkalmával (1993. ápr. 18.) Rómában kiállított kép. Fotó: Krisztof Bartczak.
9.		Az Irgalmas Jézus-oltár a várpalotai Nagyboldogasszony templomban 1996. Festette: Csonka Ernô (Szombathely). -- Fotó: Pintér László


Fausztina nôvér. -- Archív felvétel.


Fausztina nôvér 1936 (?) után. -- Archív felvétel.


Prof. dr. Michal Sopocko

* 1888. 11. 1. Juszewszczyzna s.g. Nowosady, + 1975. 11. 15. Bialystok. -- Archív felvétel. (További életrajzi adatok: Jegyzetek 41)


Az Irgalmasság Anyja Nôvérei Kongragációjának krakkói kolostora. Kraków--Lagiewniki, ul. Siostry Faustyny 3/9. Fotó: Stanislaw Markowski.


Az Irgalmas Jézus vilniusi képe. Festette: Eugeniusz Kazimirowski 1934. Fotó: dr. Stanislaw Swidzinski.


Az Irgalmas Jézus krakkói képe. Festette Adolf Hyla 1943. A lengyel felirat: JEZU, UFAM TOBIE. A felirat komputeres cseréjét a magyar fordítás számára a kiadó végezte el.


Az Irgalmas Jézus-oltár a krakkói kolostor kápolnájában A. Hyla festményével. Fausztina nôvért bodoggá avatása után az oltár alatt helyezték örök nyugalomra. Fotó: Stanislaw Markowski.


Fausztina nôvér bodoggá avatása alkalmával (1993. ápr. 18.) Rómában kiállított kép. Fotó: Krisztof Bartczak.


Az Irgalmas Jézus-oltár a várpalotai Nagyboldogasszony templomban 1996. Festette: Csonka Ernô (Szombathely). -- Fotó: Pintér László


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (201)338-4736
	Fax: (201)778-4263
	e-mail: felsoval@email.njin.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felsoval@email.njin.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web): http://www.piar.hu/pazmany

Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 16-17)