Sík Sándor (ford.)

Himnuszok könyve

A keresztény himnuszköltészet remekei

latinul és magyarul

Mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Sík Sándor (ford.)

Himnuszok könyve

A keresztény himnuszköltészet remekei latinul és magyarul

A magyar piarista rendfőnök engedélyével.

Nihil obstat.

Dr. Nicolaus Töttössy,

censor dioecesanus.

Nr. 8818/1943. Imprimatur.

Strigonii, die 8. Nov. 1943.

Dr. Joannes Drahos,

vicarius generalis.

____________________

A könyv elektronikus változata

Ez a publikáció az azonos című könyv első, kétnyelvű kiadásának elektronikus változata. A könyv 1943-ban jelent meg a Szent István Társulat gondozásában. Az elektronikus változat a Piarista Rend magyarországi tartományfőnökének és a Szent István Társulat engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más szerzői jog a Piarista Rend Magyarországi Tartományáé.

A könyv szövegét dr. Csík Vera vitte számítógépbe.

Az eredeti kiadásban két himnusz fordítása hiányosan jelent meg, azokat itt pótoltuk. Lavardini Hildebert a Szentháromságról szóló himnuszában két sor, a Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után című magyarországi ismeretlentől származó himnuszban pedig egy versszak. A toldásokat […]-be tettük.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

A latin himnuszok kezdősorai

A magyar himnuszok kezdősorai

Bevezetés

I. Az ókeresztény nyugat lírájából

Szent Nikétász: Téged Isten dicsérünk

Poitiers-i Szent Hilárius: Himnusz a Szentháromságról. Avagy az Egylényegű Igéről

Szent Ambrus: Himnusz kakasszóra

Szent Ambrus: Hajnali himnusz

Szent Ambrus: Esti himnusz

Szent Ambrus: Adventi himnusz

Szent Ambrus: A harmadik hórára

Szent Ambrus: A kilencedik hórára

Szent Ambrus: Szent Ágnes ünnepére

Szent Ambrus: A szent szűzek ünnepére

Ambróziánus himnuszok: Első Hórára

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (hétfőre)

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (keddre)

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (szerdára)

Ambróziánus himnuszok: Dícséretre

Prudentius himnuszai: Hajnali himnusz

Prudentius himnuszai: Kakasszóra

Prudentius himnuszai: Temetési himnusz

Prudentius himnuszai: Az Isten Bárányáról

Prudentius himnuszai: A „Minden órára való himnusz”-ból

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. I. Hajnali zsolozsmára

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. II. Dícséretre

Prudentius himnuszai: Vízkereszti himnusz

Prudentius himnuszai: Urunk színeváltozása ünnepére

Nolai Szent Paulinus: Az I. zsoltár

Nolai Szent Paulinus: Köszöntő vers feleségéhez

Sedulius: Himnusz Krisztus életéről

Sedulius: Szűz Mária köszöntése

Venantius Fortunatus: A szent keresztről

Venantius Fortunatus: Nagypénteki himnusz

Venantius Fortunatus: A Szeplőtelen Szűzhöz

Venantius Fortunatus: A boldogságos Szűz Máriáról

Ismeretlen szerző: A szeretet himnusza. (A nagycsütörtöki lábmosásra)

Nagy Szent Gergely: Halld meg, jóságos Alkotó

Nagy Szent Gergely: Titokzatos szokás szerint

Nagy Szent Gergely: Fényalkotó kegyelmes Úr

Nagy Szent Gergely: Ég mérhetetlen Mestere

Nagy Szent Gergely: Földnek Teremtő Istene

Nagy Szent Gergely: Egek Szentséges Istene

Nagy Szent Gergely: Ó nagyhatalmas Istenünk

Nagy Szent Gergely: Nagyságos emberalkotó

Nagy Szent Gergely: Ki csillagokat alkotál

Nagy Szent Gergely: A minden napok elsején

Nagy Szent Gergely: Ó Háromság Egysége te

Nagy Szent Gergely: A napvilág leáldozott

Nagy Szent Gergely: Száll a tüzes nap lefelé

Nagy Szent Gergely: Fekete éjszaka fedez

Nagy Szent Gergely: Mártírok királyi Ura

Ismeretlen szerzők: Világmegváltó Jézusunk

Ismeretlen szerzők: Égnek örökös Glória

Ismeretlen szerzők: Fölséges Ige, ki Atyád

Ismeretlen szerzők: Im harsan feddő égi szó

Ismeretlen szerzők: Üdvösség napja, Jézusunk

Ismeretlen szerzők: Kegyes Jóságnak Istene

Ismeretlen szerzők: Már Krisztus mennybe költözött

Ismeretlen szerzők: Ég városa, Jeruzsálem

Ismeretlen szerzők: Olymp magas tetőiről

Ismeretlen szerzők: Zsarnok, mit fenyegetőzöl!

II. A középkor himnuszköltészetéből

A tiszteletreméltó Béda: A Hat Nap és a Hat Világkorszak

Ismeretlen ír költő: Áldozási ének

Ismeretlen gót költő: Háborús veszedelemben

Pál Diákonus: Tengernek Csillaga

Pál Diákonus: Keresztelő Szent Jánosról

Alkuin: Ének Istenhez. (Az ember méltóságáról)

Szent Teodulf: Virágvasárnapi himnusz

Rabanus Maurus: Pünkösdi himnusz

Rabanus Maurus: Mindenszentek himnusza

Rabanus Maurus: Himnusz a szent vértanukról

A Dadogó Notker: Pünkösdi szekvencia

Az ifjabb Hartman: Az Evangéliumról

Wipo: Húsvéti szekvencia

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Búsultak az Apostolok

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó mennyei örök Király

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Hajnalbíborban ég a menny

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Földszerte húsvét örömét

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Örömtől hangos a világ

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Üljük körül fehérben

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Jézus, a Szűznek fia s alkotója

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Emlékezzél meg, Alkotó

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Im, a hitvalló

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Jézus, felséges korona

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Az öröklétnek fényessége önti el

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó boldog Pásztor, Péter

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Isten, jutalma, otthona

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Kis szolgáidnak megbocsáss

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Meghozta boldog örömünk

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó győzhetlen vértanú

Damiáni Szent Péter: A halálról

Damiáni Szent Péter: A mennyország himnusza

A Béna Hermann: Antifóna a Boldogságos Szűz Máriáról

Lavardini Hildebert: A Szentháromságról

Morlasi Bernát: A Marialéból

Abelard: Isten harsonája

Szentviktori Ádám: Nagyboldogasszonynapi himnusz

Szentviktori Ádám: Karácsonyi himnusz

Szentviktori Ádám: Húsvéti himnusz

Szentviktori Ádám: A kereszt dícsérete

Ismeretlen XI. századi költő: Róma dicsérete

II. Róbert francia király: Jöjj szentlélek

III. Ince pápa: Himnusz Mária mennybevitelére

Clairvauxi Szent Bernát: Szíve öröme tapsolása Jézus Szent Nevéről

Grèvei Fülöp: A mulandóságról

Lőweni Arnulf: A szenvedő Krisztus Arcához

Celanói Tamás: Az utolsó ítéletről

Celanói Tamás: Assisi Szent Ferencről

Szent Bonaventura: A Szent Keresztről

Aquinói Szent Tamás: Himnuszok az Oltáriszentségről. Rejtező Istenség.

Aquinói Szent Tamás: Ezen a szent napon

Aquinói Szent Tamás: Isten igéje földre szállt

Aquinói Szent Tamás: Zengd a titkot

Aquinói Szent Tamás: Dícsérd Sion

Strassburgi Hugó: Szűz Mária dícsérete

Ismeretlen szerző (XIII. század): A Bolondok Ünnepének szekvenciája

Todi Jakab: A Fájdalmas Szűzről

Todi Jakab: Az örvendező Szent Szűzről

Todi Jakab: A világ hiúságáról

Peccham János: A Fülemile

Ismeretlen költő: Himnusz Krisztus születéséről

Colonna Aegidius: Hóra-ének Krisztus kínszenvedéséről

Kempis Tamás: Ének az angyalok karairól

III. Néhány későbbi himnusz

Aegidi Jakab: Urunk színeváltozásáról

Antoniano Silvius: Az erős asszony dícsérete

VIII. Orbán pápa: Ember-üdvösség Kútfeje

XI. Kelemen pápa: Szent József zsolozsmájából

Ismeretlen költők: Áldozócsütörtökre.

Ismeretlen költők: Egy hitvalló püspökről

Ismeretlen költők: Vasárnapi Dícséretre, nyáron

XIV. Benedek pápa: Szeplőtelen Fogantatás ünnepére

Ismeretlen szerző: Jézus Szentséges Szívéről

XIII. Leó pápa: A Szent Család ünnepére

IV. Magyarországi himnuszok

Ismeretlen szerzők: Verses zsolozsma Szent István királyról

Ismeretlen szerzők: Úrjöveti himnusz

Ismeretlen szerzők: Karácsonyi himnusz

Ismeretlen szerzők: Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik

Krisztus után

Ismeretlen szerzők: Szekvencia Asszonyunk Szűz Máriáról

Ismeretlen szerzők: Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához

Pázmány Péter: Magyarország Nagy Királynőjéről és Patronájáról

Jegyzetek a himnuszokhoz

A latin himnuszok kezdősorai

– A –

Adoro Te devote latens deitas

Ad perennis vitae fontem

Ad regias Agni dapes

Aeterna coeli gloria

Aeterna Christi munera

Aeterne rerum Conditor

Aeterne Rex altissime

Age iam precor mearum

Agnes, beatae virginis

Ales diei nuntius

Alma Redemptoris Mater

Alpha et O, magne Deus

Alto ex Olympi vertice

Ante saecula qui manens

A solis ortus cardine

Auctor beate saeculi

Audi benigne Conditor

Audit tyrannus anxius

Aurora caelum purpurat

Aurora iam spargit polum

Ave maris stella

Ave mundi Domina

Ave, Virgo singularis

Beata nobis gaudia

– B –

Beate pastor Petre clemens accipe

Beatus ille qui procul vitam suam

– C –

Caelestis urbs Jerusalem

Caelitum loseph decus atque nostrae

Christum ducem qui per crucem

Coeli Deus sanctissime

Coelo rores pluunt flores

Congregavit nos in unum Christi amor

Consors Paterni luminis

Cor Arca legem continens

Corde natus ex parentis

Creator alme siderum

Cum sit omnis caro foenum

Cur mundus militat

– D –

Decora lux aeternitatis auream,

Deus Creator omnium

Deus, tuorum militum

Dies irae, dies illa

– E –

Ecce iam noctis tenuatur umbra

Eja Phoebe nunc serena

En clara vox redarguit

En ut superba criminum

Ex more docti mystico

Exsultet orbis gaudiis

– F –

Florens Yesse regula

Fortem virili pectore

– G –

Gaude Virgo gloriosa Mater Christi

Gloria, laus et honor

Grates tibi Jesu novas

Gravi me terrore pulsas

– H –

Hominis superne Conditor

– I –

Iam Christus astra ascenderat

Iam lucis orto sidere

Iam moesta quiesce querela

Iam sol recedit igneus

Immense caeli Conditor

In passione Domini

Intende qui regis Israel

Invicte Martyr, unicum

Iste Confessor Domini sacratus

Iste quem laeti colimus fideles

– J –

Jesu, corona celsior

Jesu corona Virginum

Jesu decus angelicum

Jesu dulcis memoria

Jesu Redemptor omnium, quem lucis

Jesu Redemptor omnium, Perpes corona

Jesu Rex admirabilis

– L –

Lauda Sion Salvatorem

Laudes crucis attollamus

Lilium floruit

Lucis Creator optime

Lux alma Jesu mentium

Lux est orta gentibus

– M –

Magdalena mortuo Jesu

Magnae Deus potentiae

Memento, rerum Conditor

– N –

Nocte surgentes vigilemus omnes

Nox atra rerum contegit

Nox et tenebrae et nubila

Nunc Sancte nobis Spiritus

– O –

O gente felix hospita

O gloriosa virginum

O gloriosa, a speciosa

O lux beata Caelitum

O qualis quantaque laetitia

Omni die dic Mariae

Orientis partibus

O Roma nobilis, orbis et domina

O sola magnarum urbium

O Sol salutis intimis

– P –

Pange lingua gloriosi corporis

Pange lingua gloriosi lauream

Paschale mundo gaudium

Patris Sapientia

Philomena praevia temporis amoeni

Placare Christe servulis

Praeclara custos virginum

Prima creator saeculi

Primo dierum omnium

– Q –

Quem terra, pontus, sidera

Quicumque Christum quaeritis

Quid Tyranne, quid minaris

– R –

Rector potens verax Deus

Regem regum venerantes

Rerum Creator optime

Rerum Deus tenax vigor

Rex gloriose Martyrum

Rex sempiterne Caelitum

– S –

Sacra iam splendent decorata lychnis

Sacrata libri dogmata

Sacris solemniis

Salutis aeternae dator

Salutis humanae Sator

Salve Jesu reverende

Salve, sancta Parens

Salvete flores Martyrum

Sancti Spiritus assit nobis gratia

Sanctitatis nova signa

Sancti venite Christi corpus sumite

Sanctorum meritis inclyta gaudia

Somno refectis artubus

Sperne Camoena leves hederas

Splendor paternae gloriae

Stabat Mater dolorosa

Stabat Mater speciosa

Summae Deus clementiae

– T –

Te Deum laudamus

Te homo laudet

Te lucis ante terminum

Te Joseph celebrent agmina Caelitum

Telluris ingens Conditor

Tristes erant Apostoli

Tristes nunc populi

Tuba Domini Paule maxima

Tu Trinitatis Unitas

– U –

Ut queant laxis resonare fibris

– V –

Veni Creator Spiritus

Veni Jesu veni amor

Veni Sancte Spiritus

Verbum supernum prodiens e Patris

Verbum supernum prodiens nec Patris

Vexilla regis prodeunt

Victimae paschali

Virginis proles opifexque Matris

– Z –

Zyma vetus expurgetur

A magyar himnuszok kezdősorai

– A –

A férfias szívű, erős

A húsvéti Bárányt

A Keresztet ünnepeljük

A királyoknak Királyát áldjuk

Alfa és Ómega, Isten

Ama végső harag napja

A minden napok elsején

A nappal szárnyas hírnöke

A napvilág leáldozott

A sarkon már hajnal remeg

Atyaisten dicsfénye te

Atyja szíve szülte őt

Az isteni Bölcseség

Az öröklétnek fényessége önti el

– Á –

Ágnes, a boldog szűzleány

Áldjon az ember, drága Teremtő

Áll a fájdalomnak anyja

Áll az édes Istenanyja

Áve Jézus, tisztelendő

Áve világ Asszonya

– B –

Boldog ki távol elrekeszti életét

Boldogságos Krisztus Anyja vigadozzál

Búsultak az apostolok

– D –

Dícsérd Sion Udvözitőd

Dobd le Camoena a könnyü babért

– E –

Egek szentséges Istene

Ember, tested fű a réten

Ember-üdvösség Kútfeje

Emlékezzél meg, Alkotó

Este-reggel énekekkel

Ezen a szent napon

– É–

Égi kertek permeteltek

Ég mérhetetlen Mestere

Égnek ékesség, minekünk dicsőség

Égnek örökős glória

Ég városa, Jeruzsálem

Éj és homály és fellegek

Éjjel serkenvén közösen virrasszunk

Életemnek végső napja

Életszentség új virága

Élő minden idők előtt

– F –

Fekete éjszaka fedez

Fényalkotó kegyelmes Úr

Figyelmezz Izrael Ura

Földnek teremtő Istene

Földszerte húsvét örömét

Fölséges Ige, ki Atyád

Frissült tagokkal ébredünk

Fülemile, hírnöke tavasz eljöttének

– G –

Győzedelmes harc babérját

– H –

Hajnalbíborban ég a menny

Halld meg jóságos Alkotó

Hallja a zsarnok és remeg

Hívságos fény után

Hogy könnyűlt szivvel csoda tetteidnek

Hódolat és áldás néked

– I –

Igaz Isten, hatalmas Úr

Im a hitvalló, kit a föld határán

Im gőgös bűneink dühe

Im harsan feddő égi szó

Imhol a szentséges tanok

Isten igéje földre szállt

Isten, jutalma, otthona

Isten, világot alkotó

– J –

Jessze bimbós vesszeje

Jézus, angyalok éke te

Jézus, a Szűznek fia s alkotója

Jézus, felséges korona

Jézus, király, csodálatos

Jézus, szűzek koszoruja

Jöjj el Jézus, én szerelmem

Jőjj Szentlélek Istenünk

Jöszte kérlek életemnek

– K –

Kegyes jóságnak Istene

Ki csillagokat alkotál

Kinyílt egy liliom

Királyi zászló jár elől

Kis szolgáidnak megbocsáss

Ki szűzek őrizője vagy

Kit minden hívők e napon dícsérűnk

Kit tenger, föld és csillagok

Krisztus Mestert, ki kereszten

Krisztus örök kegyelmeit

– L –

Legelsején az Alkotó

Lelkünk szép fénye, Jézusunk

– M –

Magasságos örök Király

Már a templomban lobog a szövétnek

Már kél a fénynek csillaga

Már Krisztus mennybe költözött

Mártírok királyi Ura

Megérkezett a szamár

Meghozta boldog örömünk

Megváltónk kegyes anyja

Mindent hordozó őserő

Mindnyájan Krisztus-keresők

Minket itt Krisztus szerelme összegyüjtött

Most szállj le Szentlélek reánk

– N –

Nagyságos emberalkotó

Naptámadat mesgyéitől

Nemzetekre fény hasadt

Nézz ránk Üdvözítőnk

Nosza Phoebus, tiszta fényed

– O –

Olymp magas tetőiről

Ó Alkotó Lélek jövel

Ó boldog pásztor Péter, hallgasd kegyesen

Ó, boldogságos égi Fény

Ó boldog tűzhely, Názáret

Ó dicsőséges, ó te szépséges

Ó győzhetetlen vértanú

Ó Háromság Egysége te

Ó Jézus, rád emlékezés

Ó mennyei örök Király

Ó milyen öröm az és mekkora

Ó nagyhatalmas Istenünk

Ó nemes Róma te, úrnő vagy s egy világ

Ó szűzek legdicsőbbike

Ó te páratlan Betlehem

Ó virágocska vértanuk

– Ö –

Örök élet kútfejére

Örömtől hangos a világ

– R –

Rejtező Istenség, hittel áldalak

Régi kovászt kiseperjünk

– S –

Sápadoz lassan köde már az éjnek

– SZ –

Száll a tüzes nap lefelé

Szent Anya, üdvözlégy

Szentek, Krisztusnak testét venni jöjjetek

Szentlélek Isten, kegyelmeddel

Szent Magdolna elmene

Szent Pál, isteni harsány harsona

Szív, mely a frigy szekrénye vagy

Szűnjél szomorú panasz immár

– T –

Társak, zengje szavunk szentek erényeit

Tengernek csillaga

Téged Isten dícsérünk

Téged, József az ég rendjei áldjanak

Titokzatos szokás szerint

– U –

Urunk kínszenvedései

Új háladalt mondok neked

– Ü –

Üdvösség napja, Jézusunk

Üdvösségszerző Jézusunk

Üdvözlégy szűzek virága

Üljük körül fehérben

– V –

Világ megváltó Jézusa

Világmegváltó Jézusunk

Világnak boldog Mestere

Világosság, Atyáddal egy

Világszerző jóságos Úr

Világ teremtő Mestere

– Z –

Zengd a titkot, hangos ének

Zsarnok, mit fenyegetőzöl

Bevezetés

A régi költészet tiszteletreméltó préselt virágai és melegházban csodált növényei mellett az Egyház latin himnuszköltészete olyan, mint egy eleven és örökzöld ősi fenyőrengeteg. Élő ez a költészet kétféleképen is. A mindennapi használat eleven életét éli a katolikus liturgiában, a mise, a zsolozsma, a különböző szertartások máig meg nem szakadt gyakorlatában. És él, titokzatos, de nem kevésbbé eleven életet a modern európai lírában. Mint Babits írja: „tudva vagy tudatlanul, mindannyian e jámbor középkori himnuszköltők örökösei vagyunk; formában, színben, érzésben, gondolatban egyformán tőlük függünk, és koldusok lennénk ő nélkülük.”

Miben áll ezeknek a himnuszoknak páratlan értéke? Kristályosan tiszta, kimért tökéletességű, egyetemes érvényű formákban a legnagyobbat adják, ami a költészetnek egyáltalán hozzáférhető: a legnagyobb közösségi élményeken át a legnagyobb egyéni élményeket: azt; ami az emberben végtelen, örökkévaló, isteni. Édes testvére ez a költészet a másik legnagyobbnak, a zsoltárokénak. Amaz talán egy fokkal erőteljesebb, emez színesebb, melegebb, európaibb: egy fokkal jobban a mienk. Jobban a mienk formában is. Hiszen a születő európai nyelvek zenéje és hangsúlyviszonyai teremtették meg ritmikáját, a felnövő friss nemzetek észjárása, képzelete alakította ki belső formáit. A nagy európai keresztény család közös gondolati és érzelmi kincse, élményi és ízlésbeli gazdagsága halmozódik fel benne, – de mindegyik nemzet beléleheli a maga egyéni lelkének frisseségét, nemzeti ízeinek édességét is.

Boldog büszkeséggel állapíthatjuk meg: a magyarországi latin himnuszköltészet eleven és nem másodrendű részese ennek a nagy költészetnek. Emlékeink legjava semmivel sem áll a nagy nyugati himnuszok legmagasabb szintje alatt, – bizonyságául annak az egyre jobban igazolódó igazságnak, hogy a magyarság mostoha történelmi viszonyai ellenére is már a középkorban egyenrangú és méltó részese volt Európa szellemi életének.

Az ismert himnuszok száma nem jár messze a félmilliótól. Három ősforrás táplálja ezt a gazdag, szinte őserdőszerű tenyészetet. Nyelvet, hangot, ritmust, méltóságos magatartást a nagy római költészettől tanult. A himnuszköltészet atyját, Szent Ambrust, az utolsó rómainak is nevezték. A latin forma előkelő idomaiba korán beleömlött a provinciák fiatalabb népeinek lobogó fantáziája. Az ókori himnuszköltészet csúcsán a hispániai Prudentius barokkosan tömött és majdnem romantikusan szertelen himnuszai állnak. Témával, megszentelt hagyománnyal, érzelmi mélységgel és bensőséggel a Biblia és az élő Egyház lelkivilága látta el ezt az új, beláthatatlan jövőjű költészetet. A harmadik, a legfrissebb, az el nem apadó forrás: a fiatal európai népek friss, nyers, gyermeki, de egyre fejlődő, fínomodó, lelkiesedő szelleme.

A keresztény dalköltészet kezdetei a Szentírásig nyúlnak vissza. Forrásául a zsoltárok és canticumok nagyszerű költészete, első termékéül talán az Újszövetség néhány helye tekinthető. A fejlődés első mozzanatait azonban homály fedi. Az első adatokat Szent Pál leveleiben olvassuk: két helyen is felszólítja a híveket, hogy dícsérjék az Urat, énekelvén és zengedezvén „zsoltárokkal, himnuszokkal , és lelki énekekkel”. (Ephes. 5. 18-13. és Coloss. 3. 16.) Hogy mit jelent pontosan és miben különbözik egymástól ez a három szó, nem dönthető el határozottan. Bizonyosnak látszik, hogy a kereszténység mindjárt kezdetben megteremtett valamiféle lírát. Annak az új gondolat- és érzésvilágnak, melyet megnyitott, szinte lehetetlen volt dalban nem törnie ki. A misztikus dogmák, az Istenségnek, a halhatatlanságnak, a megváltásnak nagyszerű eszméi, a belső, egyéni lelki élet mindenek fölé helyezése: mind olyan motívumok, melyeknek előbb-utóbb meg kellett találniok a lírai kifejezési formát. De énekeket követelt a keresztény községek liturgiája is. Már a II. század legelején tanuskodik e költészet meglétéről az ifjabb Plinius, majd Lucianus, a keresztény írók közül Justinus, utóbb Tertullianus és Eusebius; mindezek az adatok azonban homályosak és határozatlanok. A keresztény líra legelső termékei minden valószínűség szerint mérték nélkül, a latinnyelvű szentírási költészet (a Magnificat, a Benedictus, a zsoltárok és próféták) prózaritmusos formájában készültek, mint a Te Deum; a metrikus forma és a strófás szerkezet csak későbbi, a klasszikus költészet befolyásának tulajdonítható fejlemény.

A keleti Egyházban korán feltűnnek e költészet termékei. Alexandriai Szent Kelemen himnusza (Paedagogus c. munkája végén) még a II. század végéről való. A görög keresztény líra gyorsan fejlődött. Methodius éneke, a III. század végéről, formában és nyelvben már a klasszikus görög költészet hatását tünteti fel. Nazianzi Szent Gergely és Synesios költészetében már egyesült a kereszténység és a görög szellem. Nazianzi Szent Gergelynek kortársa Szíria legnagyobb költője is: Szent Efrém, „a Szentlélek hárfája”.

Nyugaton természetszerűleg szintén ki kellett fejlődnie a keresztény lírának, de itt kevésbbé kedvező talajra talált. Már maga a művészileg kevésbbé fogékony, inkább józan és gyakorlatias római szellem sem kedvezett neki. De mostohák voltak a viszonyok is. A kereszténység eleinte inkább az alsóbb néposztályok közt terjedt tömegesebben, akik nagyon messze álltak a felsőbb osztályok kifínomult görögös műveltségétől; az előkelőbbeket, műveltebbeket, fínomabb ízlésűeket csak később kezdte nagyobb számban meghódítani. A kereszténység az első három században amúgy is csaknem szakadatlan üldözéseknek volt kitéve; ez, ha nem nyomta is el teljesen a keresztény költészetet, de a liturgia fényesebb kifejlődését mindenesetre hátráltatta. De meg ismeretes, hogy kezdetben a római egyház nyelve is görög volt. A legrégibb nyugati atyák mind görögül írtak, még Tertullianus is egyes műveit mindkét nyelven megírta; nem csodálható tehát, hogy a latin himnuszköltészet is csak később alakult ki, a jobb idők eljöttekor. Ez az idő a IV. századdal következett be.

Az akkor erőteljesebben meginduló keresztény lirára nagy munka várt: a keresztény és a római elem egyesítése. A kettő küzdelme már a prózában is észrevehető. A lírában ennek a harmonizáló iránynak első képviselője, egyszersmind a nyugati egyház himnuszköltészetének is atyja, Poitiers-i Szent Hilarius (+366.). „A himnuszköltésben elsőnek virágzott” („hymnorum carmine floruit prinius”) – mondja róla Sevillai Isidorus. Az ariánusok elleni küzdelmeiért számkivetve, keleti tartózkodása alatt, valószínűleg Phrygiában, a görög egyházban ismerte meg a himnuszköltészetet, és hazatérte után hazájában is meg akarta honosítani. Könyvéből csak három himnusz maradt ránk, azokat is csak újabban fedezték fel, azok is töredékesek. De az irányt világosan jelzik. Tárgya az elsőnek az, aminek védelmében harcolta végig egész életét: a „Filius consubstantialis”, az Atyával egylényegű Fiú születése; a másiké a Megváltó halála, a harmadiké a sátán. A tartalom tehát nemcsak hogy teljesen keresztény, de egyenesen teológiai; nehéz dogmatikus kérdések elvont, tudós, igen kevéssé költői fejtegetése. A forma viszont teljesen a régi római költészet hagyományának keretei közt mozog: asklepiadeusok, senariusok, trochaikus tetrameterek. Az új irány mellett a kezdet nehézségei is jelentkeznek verselésében: technikája igen gyönge; az első himnusz sorainak fele hibás, némelyik feltűnően rossz. Ez a gyenge külső forma az egyik oka annak. hogy Hilarius költészete hatástalanul hangzott él.

A nyugati himnuszköltészet igazi megteremtője Szent Ambrus (340 kör.–397.). Már külső élete is alkalmassá teszi a keresztény és római művelődés összeolvasztására. A trieri praefectus praetorio fia igazi római szellemben nevelkedik, retorikát tanul, jogtudóssá lesz és az állami szolgálatban consularis helytartóságig viszi. Mint hitujoncot választja a nép püspökké, és ő nagy buzgalommal merül a szent tudományokba. Népének igazi atyja, nagy szónok, teológiai iratokat, leveleket és himnuszokat ír, az ortodoxia tüzes védője, a pogányságnak és az ariánizmusnak Itáliában legfélelmesebb ostora, és mind e sokoldalú tevékenysége mellett még politikai küldetésekre is jut ideje. Valóban a régi Róma férfiúi ideáljának megtestesítője! – A hagyomány élete nagy hitvédő küzdelmeivel hozza összeköttetésbe himnuszainak eredetét is, azzal a kitartó ellenállással, melyet a püspök a gyermek II. Valentinianus császár ariánus anyjának, Justinának erőszakoskodásaival szemben folytatott. A császárnő több sikertelen zaklatás után 386-ban katonaságot küldött ellene. Ambrus a bazilikába zárkózott híveivel; két napot és két éjszakát töltöttek itt. A fegyveresektől körülzárt istenházában készítette a hívek lelkesedésének ébrentartására az első himnuszokat. A milánói egyházból terjedt el a himnusz, Sevillai Isidorus tanúsága szerint, az egész nyugati egyházban. Hatásuk óriási volt. A nép annyira megszerette őket, hogy Ambrust ellenségei a népnek bűvös versekkel való elcsábításával vádolták. Szent Ágoston Vallomásaiból tudjuk, hogy rá is nagy hatással voltak ezek a himnuszok már keresztsége előtt is: gyakran mondogatta őket magában, nem egyszer könnyekre fakasztották, és anyja halála után bennük talált vígasztalást.

Nagy hatásuk bizonysága az a körülmény is, hogy csakhamar a tartalomra és formára

– ha értékre nem is mindig – hasonló himnuszok egész serege termett nyomukban (hymni Ambrosiani). A himnusznak úgyszólván kánonját szabta meg egy évezredre.

E himnuszok tartalmán meglátszik eredetük. Az üldözött, az istenházába menekülő hívők mélységes hite, szent komolysága szól belőlük. Szeretik a didaktikus vonatkozásokat, a szimbolikus célzásokat. Váltakozó, két karban való éneklésre készültek, azért formájuk is bizonyos párhuzamosságot, gondolati ritmust mutat. Mértékük a császárkor legnépszerűbb latin verse, a jambusi dimeter, mely a keresztény költészetnek ezentúl uralkodó formájává lett. Minden ambroziánus himnusz strófás természetű és strófáinak száma nyolc. A hiteles Szent Ambrus-féle himnuszok technikája gondos, a többiekben sokszor nagy formai botlásokat találunk. Hangjukban a római patricius komoly méltósága és a Krisztus szolgájának alázatos hite egyesül. Nyoma sincs itt a görögök szárnyaló képzeletének, áradó erejének: mindenütt nyugodt, komoly méltóság, fönséges egyszerűség. tömörség, harmónia és a nyelv tiszta latinsága.

Hatásra talán nem de egész költői egyéniségét tekintve sokkal jelentősebb költő Szent Ambrusnál Prudentius. (348-410 kör.) Hispániában született, valószínűleg keresztény szülőktől. Ő is a római ifjúság nevelésében részesült, végigjárta a rétoriskolát és jogot tanult. Életmódja is olyan volt, mint a római ifjúság megszokott életmódja. Ügyvédi gyakorlatot folytatott, majd állami szolgálatba lép, kétszer is helytartóságot visel és közpályáját a császár közvetlen környezetében végzi be. Ötvenhét éves korában váratlan fordulat állt be életében. Mint valami hirtelen reveláció tárul lelke elé életének hiúsága. „Mi hasznosat tettem ily hosszú idő alatt?” kérdi magától. Lemond a világról, magas tisztségeiről, és életét a szent költészetnek szenteli, „hogy legalább szóval dícsérje Istent, ha érdemeivel nem tudja.” Élete végén megfordul Rómában, fölkeresi a mártírok sírjait, többet aztán nem tudunk róla. Élete, jelleme, műveltsége egészen római és egészen keresztény. Római hazafisága több helyen meghatóan nyilatkozik meg. Legfőbb vágya, hogy az egész állam megtérjen; leghőbb kérése: „Legyen hívővé Romulus, És higgyen immár Numa is.”

E két szellem teljes eggyéforrását mutatja nagyszabású és sokoldalú  szimbolikus, didaktikus, elbeszélő – költészete is. Ennek csak egy kis része – a Liber Cathemerinon – tartozik a líra körébe. Első himnuszai tartalmilag Szent Ambrus hatását mutatják; a jambusi dimeter gyakori használata is arra vall. De mennyire más mégis, mint Szent Ambrus! Egy nagy, önálló, a római irodalomban valóban szokatlanul hatalmas egyéniség nyilatkozik meg előttünk. Keresztény tartalom, a legművészibb klasszikus metrumoknak, a népies ritmikának, sőt önalkotta versszerkezeteknek nagy változatossága, egy Horatiuséval vetekedő formaművészet. De Prudentius nemcsak keresztény és római: a délvidék fia; Hispániában született és ott töltötte élete nagy részét. A délvidéki ember nagy érzékenységét, izgékonyságát, fantáziáját, szenvedélyességét viszi bele költészetébe, egy minden eddigi római és keresztény költőtől különböző, új és gazdag költői szellemet. Valami eddig ismeretlen erő és színgazdagság van benne, a képzeletnek olyan – sokszor túlságig menő, a harmóniát is megbontó – csapongása, mely hallatlan az aurea mediocritas költészetében. A fenségre és a gyengédségre egyformán hangot talál. A ragyogó leírásokhoz épp oly jól ért, mint a kevés szóval sokatmondás művészetéhez. Szent Ambrus inkább római, Prudentius spanyol. Szent Ambrus bensőségesebb, komolyabb, Prudentius lelkesebb, szenvedélyesebb. Szent Ambrus szigorú, komoly, Prudentius színesebb, ragyogóbb. Szent Ambrus kereszténysége inkább az értelemé, Prudentiusé a szívé, a fantáziáé. Prudentius a himnuszt kissé terjengőssé, kevésbbé egyszerűvé, de egyszersmind szabadabbá, ragyogóbbá, lelkesebbé, egyénibbé, mindenesetre művészibbé tette.

Szent Ambrus és Prudentius pályájához hasonlít a 1V. század harmadik kiváló költőjének, Szent Paulinus-nak élete is. (353-431.) Előkelő, bordeauxi szenátori családból született és a leggondosabb római nevelésben részesült. Állami szolgálatba lépve, csakhamar Campania helytartójává lett, majd visszavonulva élt birtokán, igazi római „otium literarium”-nak. Nagy családi szerencsétlenségek érik; hosszú lelki küzdelem után művelt és gyengédlelkű, testvérként mellette élő feleségével, Therasiával együtt lemond a világról, kereszténnyé, majd pappá lesz, vagyonának nagy részét a szegényeknek osztja és Nolába vonul, ifjúkorától választott védő- szentjének, Szent Félixnek sírjához, kinek ünnepét minden évben himnusszal ünnepli. Nemsokára püspökké választják és mint a keresztény élet mintaképét csodálják mindenfelé. Barátságban állt és levelezett Szent Ágostonnal és Szent Jeromossal. A legenda szerint élete végén egy szegény özvegy fia helyett adta magát a vandalok rabságába. – Költészetének tekintélyes részét a Szent Félixről írt 13 „születésnapi vers alkotja. Nagyon érdekesek zsoltár-parafrázisai, melyekkel a keresztény költészet egy kedvelt műágának lett első képviselője. De talán egész költészetében legkedvesebb, legköltőibb az a pár sor, amelyet feleségéhez írt. (Age, iam precor…) Egyénisége még jobban megnyilatkozik költészetében, mint Prudentiusé. Egyszerűbb annál és közvetlenebb, nem áll mögötte ízlésben és formai művészetben sem, de egészben kisebbszerű költői egyéniség; világa szelíd lemondás,. merengő reflexiók, bensőséges szeretet.

Az utolsó szorosan vett ókori himnuszköltő Coelius Sedulius, az V. század első feléből. Életéről nagyon keveset tudunk. Itáliában született, ifjúkorában valószínűleg világi tanulmányokat folytatott, később pappá lett. Sedulius tulajdonképpen nem is számítható a lírikusok közé. Főművén, az Úr csodáiról írt hexameteres Carmen Paschale öt könyvén kívül írt ugyan két himnuszt is, de ezek sem igazi lírai költemények. Az egyik egy distichonokban írt didaktikus-epikus vers az Ószövetség előképeiről,[1] a másik pedig Jézus Krisztus életét dolgozza fel jambikus dimeterekben. E hosszabb himnusznak két része is belekerült a Breviáriumba, az A solis ortus cardine és a Hostis Herodes impie kezdetű. – Sedulius sokat tanult előzőitől, különösen Szent Ambrustól, és nem mutatkozik méltatlan tanítványuknak. Főereje a formában van, ez bámulatos könnyedséggel folyik nála. Kifejezésmódját erős tömörség tünteti ki. Verstechnikájában különben erősen érezhető már a hangsúly benyomulása a metrikába, és feltűnően sokszor használja a rímet, amely Szent Ambrusnál még csak elvétve csendült meg. Mindezek már mutatják az átmenetet a középkorhoz.

A keresztény ókorhoz számíthatjuk a himnuszköltészet szempontjából Európának a Karolingokig terjedő zavaros korszakát is, Ennek az időnek legjelentősebb költője, Venantius Fortunatus, Itáliában született a VI. század közepe táján. Ravennában jogot és szabad művészeteket tanult. Döntő jelentőségű életében megismerkedése Radegundával, I. Klotár frank király özvegyével és gyámleányával, Ágnessel, a poitiers-i kolostor fejedelemnőjével. Hatásuk alatt már idős korában pappá, majd Poitiers püspökévé lesz. Versei közt útleírások, elégiák, dicsőítő versek, költői levelek, sírfelíratok váltakoznak. Számos himnuszt írt az egyházi év ünnepeire, ezek azonban jórészt elvesztek. Összesen hat himnuszát ismerjük, de közülük két remekmű – a Vexilla regis és a Pange lingua – máig dísze a nagypénteki liturgiának.

A latin himnuszköltészet első hőskorának utolsó nagy neve Nagy Szent Gergelyé. (540-604.) Előkelő szenátori családból származott: a római jogot és az egyházatyákat tanulmányozta és korán prefektus lett. Atyja halála után palotáját bencés kolostorrá alakítja; gyors egymásutánban pap, pápai meghatalmazott, apát, végül 590-ben pápa lesz. Gergely, a liturgia első nagy szervezője, az egyházi ének reformátora („gregorián” ének), az egyházi hagyományokban egy sereg himnusz szerzőjeként él. Szerzősége azonban nem bizonyítható, mert az adatok nagyon is későiek. Minthogy azonban a neki tulajdonított himnuszok – a breviáriumban ma is élnek – meglehetősen rokonok egymással, nem láttuk szükségesnek a szerzőség megjelölésében eltérni a hagyománytól. Ezek a himnuszok különben rövidségükben is „a világosságnak, gyengédségnek és nagyságnak utánozhatatlan egységét mutatják.” (Wolters.)

A VII. századig nyúlik vissza az írországi himnuszköltészet. Többnyire hosszabb, néha terjengős költemények ezek. Nevezetes köztük legrégibb ismeretes eucharisztikus himnuszunk, a Sancti venite kezdetű. – Az írekével nagyjában egykorú, de számban és értékben jelentősebb az u. n. mozarab himnuszköltészet, az arabok közt lakó spanyolországi gót keresztényeké. Kb. 200 darabját ismerjük. Nagy részük nemes értelemben vett alkalmi líra: ünnepi eseményekre, az élet különböző szükségleteire (királykoronázásra, lakodalomra, aratási ünnepre, a háború idejére: Tristes nunc populi). E költészet vezéralakja Sevillai Isidorus.– A VII. századi angol egyház nagy történetírója, a tiszteletreméltó Béda (Beda Venerabilis, 632-735.) is szerzett himnuszokat. Ezeket bizonyos józanság és formai kiszámítottság jellemzi. Ilyen a Prima Creator saeculi kezdetű himnusz a teremtés Hatnapjáról és a hat Világkorszakról.

A római kultúra hanyatlása után új idomokat ölt az új népek ajkán a himnusz is. Fiatalos ügyetlenség, kedves dadogás szólal meg a régi formákban, a görög mérték ízeiben kedves félszegséggel, de a X. századtól egyre zengőbb tisztasággal helyezkedik el a születő újlatin nyelvekből belopódzó hangsúly-elv és a sorok végén egyre gyakrabban, egyre tudatosabban csendűl fel az édes új csilingelés, a rím, hogy aztán a középkor delelőjén varázslatos gazdagságig kifejlődve uralkodóvá legyen az európai költészetben. Az új köntösben új lélek is énekel: az a lélek, amely a román székesegyházakban kapja meg lelkünket. Az ókori himnusz egyszerű, alázatos, méltóságos és józan hangja után most erősebben fölbúg a mélységek visszhangja. A szellem feszültsége, ég és föld, lélek és test ellentétei, harcai hullámzanak a mélyben, de a formák még egyensúlyt tartanak és darabos erővel tornyosulnak egymás fölé, nyugodtan, ünnepélyesen.

Nagy Károly körében három jeles himnuszköltőt is találunk. A legnagyobb köztük Pál, a diakonus (Paulus Diaconus, 730–799.), a longobárdok híres történetírója. A montecassinói bencés kolostor tagja, de több mint egy évtizedet töltött a császári udvarban is. Kevés himnuszát ismerjük; remeke a Keresztelő Szent Jánosról szóló. – A másik kettő: az umbriai Alkuin (+804.), az ember méltóságáról szóló kis dal költője, és a gót Szent Teodulf, orleansi püspök (+821), a Gloria, laus et honor kezdetű virágvasárnapi himnusz szerzője; ezt a legenda szerint az angersi kolostor börtönében rögtönözte, mikor a körmenet, Nagy Károllyal, elvonult ablaka alatt. Alkuin tanítványa volt Rabanus Maurus (776–856). A fuldai apátság, majd a mainzi püspökség előkelő egyházi hivatalait viselte, de legboldogabb akkor volt, amikor teljes visszavonultságban a tudományoknak és a költészetnek szentelhette idejét. Himnuszai közül a Veni Creator Spiritus kezdetű a bensőség remeke; a liturgiában ma is használatos.

Külön kört alkotnak a szentgalleni himnuszszerző szerzetesek. A legnevezetesebb köztük boldog Notker, akit – beszédhibája miatt – Dadogónak (Balbulus) hívtak. (+912.) Jelentősége azért nagy, mert ő az első képviselője a középkorban virágzó szekvencia-költészetnek. Hogy a liturgikus dallamok éneklését megkönnyítse, saját költésű szövegekkel látta el őket. Igy folyton változó formájú, prózaritmusú művek keletkeztek, amelyeknek két-két – ugyanazon dallamra énekelt szakasza mindig megfelel egymásnak. Ilyen Sancti spiritus assit nobis gratia kezdetű pünkösdi szekvenciája. – Szentgalleni apát volt az ifjabbik Hartmann is (+925.), az Evangéliumról szóló himnusz szerzője. A burgundi Wipo (+1048 után), II. Konrád és III. Henrik császár udvari káplánja, több világi mű szerzője, írta a Victimae paschali kezdetű, a húsvéti liturgiában ma is használatos szekvenciát. Ez a Notker-féle kezdetleges szekvenciaformának továbbfejlődését mutatja: itt már szabályosan csendűl meg a rím. A béna Hermann (Hermannus Contractus, 1013-1054.) a reichenaui kolostor grófi családból származó szerzetese. Nyomorék felsőteste nem akadályozta meg abban, hogy közkedvelt tanár, csodált zeneszerző és sokoldalú író ne legyen. Ő írta a középkor első világkrónikáját. Mária-antifonái: a Salve Regina és az Alma Redemptoris Mater máig használatosak a liturgiában.

A XI. század nagy hinmuszköltője Itáliában Damiáni Szent Péter (1006-1072). Szegény születésű kamalduli szerzetes, több fontos egyházi hivatal és pápai diplomáciai megbízatás betöltője, utóbb ostiai bíborosérsek, élete végén félreeső kolostorába vonult világmegvető remete. Sok himnusza maradt ránk, főleg Mária-énekek és az utolsó dolgokról szóló költemények. Ilyen a halálról és a mennyországról szóló himnusz. Formai tökéletességben nem éri el a gótikus kor nagy költőit (a csengő rímek helyett a tompább asszonáncot használja), de érzelmi melege, gazdagsága, színpompája a legnagyobbak közé emeli. – A XI. századból származik valószinűleg a Veni Sanete Spiritus kezdetű pünkösdi himnusz is, amelyet a hagyomány II. Róbert francia királynak tulajdonít. (971–1031.)

A gótika korában viharosabbá válik a lélek harca, ujjongóbbá a feltörő győzelem, megrendítőbb hangon szól a bűnbánat és a múlandóság érzelme. Nagyobb a mélység a lélek ellentétei közt, ragyogóbbak, vagy sötétebbek a színek, szenvedélyes szimbolika, lobogó képgazdagság, omló, merész rímzuhatagok, lendületesebb szerkesztés, teljesebb idomok jellemzik a kor legnagyobbjainak költészetét.

A középkori himnuszköltészet nagy virágkorát a lavardini születésű Hildebert (Hildebertus Cenomannensis, 1056-1135.) tours-i érsek nyitja meg. Nevét a középkor himnuszköltészetének egyik leghatalmasabb alkotása tette halhatatlanná: az Alpha et O, magne Deus… kezdetű Szentháromság-himnusz. A legnehezebb teológiai fogalmak csengő rímekbe és mélyértelmű szójátékok sorába öltöztetve jelennek itt meg, de érezzük a hívő és küzdő emberlélek mélységeit is. – Hildebert viszontagságos életében sokat harcolt egyházmegyéjéért a kor hatalmas hűbéruraival, angol fogságot is szenvedett, háromszor járt Rómában. Kevés hiteles himnuszát ismerjük de ezek a latinnyelvű költészet remekei közé tartoznak. Körülötte egész kis himnuszköltői kör csoportosul (Marbod, Baudré, Canterbury-i Reginald), akik újra a szigorú latin időmértékes formákban írták műveiket.

A középkor Szent Bernátot; a nagy clunyi apátot tekintette a legnagyobb himnuszköltőnek; neki tulajdonították az ismert és szeretett himnuszok egész seregét. A kritika kimutatta, hogy Szent Bernát – néhány jelentéktelen vértanú-éneken kívül – nem írt költeményeket. Egészen a legújabb időkig az ő neve alatt emlegették a Jesu dulcis memoria kezdetű remek „ujjongást”, mely azonban – kétszótagos jambusi rímeinek tanusága szerint – valószínüleg csak a XIII. században keletkezett. – Egy másik, Szent Bernátnak tulajdonított híres himnusz szerzője: Morlasi Bernát (élt 1140 körül). Róla csak annyit tudunk, hogy a híres clunyi kolostor szerzetese volt. Egy rímes hexameterekben írt költeménye van a világ megvetéséről. Tőle való az a Mariale c. himnuszsorozat is, melynek egyik része az Omni die dic Mariae kezdetű Mária-ének. Ennek az éneknek tekintélyét mutatja, hogy sokszor Szent Bernátnak, Szent Anzelmnek (vagy Szent Kázmér lengyel királynak) tulajdonították. Jeles költő volt Szent Bernát nagy teológiai ellenfele, Abelard (1079-1142.), a középkor egyik legérdekesebb alakja: harcos filozófus, romantikus szerelmes, és nem utolsó sorban termékeny himnuszköltő, aki egy egész himnáriumot hagyott ránk. Műveinek értéke nem áll arányban számukkal, de vannak köztük igen sikerültek is. Mint a Szent Gildas-i apátság feje halt meg.

A középkori himnuszköltészet csúcsát Szentviktori Ádám-ban éri el. (1130-1192.) Életéről jóformán csak annyit tudunk, hogy a híres párizsi ágostonrendi Szent Viktor-apátság tagja volt, valószínűleg kortársa Szentviktori Hugónak és Rikárdnak, a misztikus teológia jeles művelőinek [a „három nagy viktorinus”); ő maga is nevezetes biblia-tudós. (Ennek a kolostornak volt apátja Ádám idejében az a Geoffroy de Breteuil, aki a legrégibb magyar versnek, a löweni Máriasiralomnak eredetijét írta.) Költeményeiben fölényes teológiai tudás egyesül áradó érzelmi gazdagsággal, csillogó színekkel, zengő zeneiséggel és teljes formai tökéllyel, nem egyszer virtuózitással. Tőle származik a szekvencia újabb, mértékes, rímes formája (ilyen a Stabat Mater is). Költői erejével körülbelül olyan helyet foglal el a középkori himnuszköltészetben, mint az ókoriban Prudentius, hatása viszont Szent Ambrus költészettörténeti helyzetére emlékeztet. Egy lelkes kutató (Neale) nem habozik őt „nemcsak a középkor, hanem minden idők legnagyobb latin költőjének” nevezni.

A XIII. században külön csoportba foglalhatjuk a kolduló rendek himnuszköltőit. Ilyen mindenekelőtt a „doctor angelicus”, Aquinói Szent Tamás (1225-1234.), minden idők egyik legnagyobb teológusa és filozófusa. A pápa megbízásából ő szerkesztette az úrnapi ünnep miséjét és zsolozsmáját; ennek a megbízásnak köszönhetjük az Oltáriszentségről írt himnuszait. Legmélyebben azonban talán a magányos áhítatra készült Adoro te ragad meg. – Kortársa, és vele sok tekintetben rokon egyéniség, Szent Bonaventura (Johannes Fidanza, (1221-1274.), többek. közt a szent keresztről szóló himnusz szerzője. Bonaventura nagy tekintélye magyarázza, hogy mint Szent Bernátnak – neki is számos más-írta himnuszt. tulajdonított a középkor. Az ő tanítványa Peccham János (1240-1292.) Canterbury-i érsek: Fülemile c. nagy költeménye egyes részleteiben olyan bájos és zengzetes, hogy egy pillanatra sem érzik hosszadalmasnak. A tanító és erkölcsi célzat teljesen felolvad az átélés melegében. Celenói Tamás (1190-1230), Assisi Szent Ferenc életírója sem méltatlan társa a most felsoroltaknak; nevét egy nem egészen biztosan tőle származó költemény, az utolsó ítéletről szóló híres Dies irae – a gyászmise szekvenciája – tette halhatatlanná. „Hármas rímei, mint hármas kalapácsütés reszkettetik meg a lélek legmélyét.” (Guericke.) Szellemben, formában, értékben édes testvére a ferences költőknek a kolduló rendek harcos ellenfele, a jeles teológus és szónok, Philippe de Grève (1165-1236). Mint a párizsi egyház kancellárja, kora egyházi életének és tudományának nevezetes alakja volt. Költeményeinek – anyanyelvén is ír – tárgyai a legváltozatosabbak, de a himnuszköltészet terén is néhány remeket alkotott. (Cum sit omnis caro foenum.) – Nagy népszerűségre tett szert Löweni Arnulf (+1250.) villersi cisztercita apátnak a kereszten függő Jézus tagjaihoz írt himnuszsorozata. Kódexeinkben is megtalálható, (Szent Bernát himnusza a fölfeszített Krisztushoz címen szokás emlegetni.) A Szent Archoz szóló rész német fordítására írta J. S. Bach híres „O Haupt voll mit Wunden”-ját.

Az utolsó nagy középkori himnuszköltő Jacopone da Todi (1240-1306). Olasz nemesi családból származott, jogot végzett és világias, nagyúri életet élt, de fiatal felesége megrázó körülmények között bekövetkezett halálának hatására a Ferencrendbe lépett, mint laikus fráter. VIII. Bonifác pápa évekig börtönben tartotta. Itt sem szűnik meg írni olasznyelvű (Laudi) és latin költeményeit. Himnuszai az istenszeretet mámorától lángolnak; méltán híres Mária-énekei (mint a két Stabat Mater) a gyengédség remekei. Érdekesek erkölcsi célzatú himnuszai is: a szegénységről, a múlandóságról.

A XIV. századtól kezdve a himnuszköltészet lassú hanyatlásnak indul, nem ugyan számban, nem is mintha egyes kitünő alkotások nem születnének, de egészben véve kevés az új hang, gyengül a formaérzék, lazul a szerkesztés, hanyagabb a verselés. Ennek a kornak legjava terméséhez tartoznak Kempis Tamás (1380-1431) magánájtatosságra írt himnuszai. A legklasszikusabb aszketikai könyvnek, a Krisztus követésé-nek szerzője himnuszköltőnek is jelentős, ha nem is mérkőzhetik a korábbi nagyokkal.

A XIV. századtól meginduló humanista költészet csak lassan és módjával veszi fel műfajai közé a himnuszt. A humanista költészet azonban egészen más jellegű, mint az igazi himnuszköltés. Emez, ha átvesz is klasszikus formákat és szólásokat, sőt ha itt-ott mitológiai fordulatokat is alkalmaz (az eget Olympusnak, a napot Phoebusnak mondja, sőt III. Ince himnuszában Szűz Máriát Bellonához hasonlítja), sokkal eredetibb, saját ihletésű, hatalmas keresztény lelkiségből áradó művészet, míg a humanista költő mindig erősén függ a klasszikusoktól, hiszen elvszerűen, művészi becsvágyból utánozza ókori mintáit. Azért, noha a humanista vallásos lírának jelentős költői vannak (Sarbievszky, Balde), műveiket nem tekinthetjük a himnuszköltészethez tartozónak.

Maga az egyházi himnuszköltés nagyjából lezárul a Trienti Zsinattal. Ennek intézkedései egységesítik a liturgiát, új liturgikus költészetre nincs többé szükség, csak mikor nagyritkán új ünnepet vezetnek be. Ilyenkor Rómában készülnek még liturgikus himnuszok, de ezek halvány másai csak a régi remekeknek. Olykor ezek közt is akad persze szerencsésebb ihletből született; ezekből hozunk néhány példát. A Jézus Szent Szívéről írt himnuszok például igazi meleg ihletről tanuskodnak. XIII. Leó pápa Szent Családhimnuszai egyenesen a himnuszköltészet hőskorára emlékeztetnek.

* * *

Különös megilletődéssel olvassuk a magyar eredetű himnuszokat. Vannak köztük olyanok, amelyeket bízvást írhatott volna francia vagy olasz szerző is, mint a Veni Jesu, veni amor kezdetű úrjöveti himnuszt vagy a Florens Jesse regula kezdetű Mária-éneket: ott is a himnusz-világköltés javához tartoznának. Másokon félreismerhetetlenül megérezzük a magyar ízt. A Gaude Virgo gloriosa Mater Christi kezdetű Mária-ének egyenesen a magyarok Nagyasszonyához fordul, strófáiban a török hódoltság vérpárás levegője csap meg. A Coelo rores pluunt flores késő-gótikus rímcsilingelése egyes strófákban a magyar betlehemesjáték parasztosan meghitt környezetét idézi. A Szent Istvánról szóló zsolozsma pedig valósággal a magyar Szent Istvánt állítja elénk, egyszerre a legendák „kegyes király”-át és a lovasnomád ősök igaz fiát, a harcos „erős királyt”– olyan tökéletes és egész képet, aminőt szép· irodalmunknak azóta sem sikerült rajzolnia erről a szent, örök-magyar szimbolumról. Koronája e költészetnek – a karácsonyi ének mellett – a Pázmánynak tulajdonított O gloriosa kezdetű Mária-himnusz; páratlanul melegen csillogó színei, a „lángoló” gótikára emlékeztető rím-áradása (Babits a Balassa-strófa zamatát érzi benne) valóban az egész himnusz-világköltészet kivételes remekei közé emelik.

* * *

Mint minden élő költészetnek, természetesen a himnuszköltésnek is megvannak saját törvényei, formái, műfajai. A műfajok itt is történetileg alakultak ki; elsősorban létrejöttük körülményei, célzata, az élő használat igényei szabták meg őket. Az ambrusi himnusz születésének ismertetett története egyszer s mindenkorra eldöntötte, hogy a himnusz valójában az egyházi közösségnek szóló, az együttérző, együttimádkozó közösség érzelmeit kifejező ének. Ez a rendeltetés eleve kizárni látszik az egyéniség erősebb érvényesülését, a személyes áhitat határozottabb színeit. Csakugyan, ennek az ezeréves költészetnek egyes darabjai – az óriási időbeli különbségek és szerzőiknek kor, faj és szülőföld szerint való nagy tarkasága mellett is – annyira rokonok, hogy a felületesebb olvasó néha szinte egy költő műveinek gondolhatná őket, – legfeljebb ugyanannak a költőnek más-más életkorából és fejlődési korszakából. Ezt a családi jelleget nemcsak a közös nyelv biztosítja, hanem a hagyományos, aránylag kevés nagy motívumra szorítkozó témakör, az e mögött rejlő egységes egyházi műveltség, gondolatvilág és történeti anyag (Biblia, szentek élete) is. Ihletőjük az a néhány nagy ős-elemi alapérzelem, amely az emberiségnek Istenhez való viszonyát jellemzi és amely tulajdonképen minden vallásos költészet örökegy mondanivalója. Ezért aki a vers hétköznapi értelemben vett „tartalmán” nem tud túljutni, valószínűleg egyhangúnak fogja találni ezt a költészetet, – amint valószínűleg sok nagyon-nagy költőt is annak talál. Aki azonban rokonlélekkel, a himnuszokban megszólaló nagy vallási élmények valamelyes megtapasztalásával, vagy az igazi esztétikai átélés adományával, a szavak, szólások, színek és dallamok ízeinek érzékével – hát még aki mind a kettővel együtt! – adja át magát ennek a költészetnek, az megérzi bennük nemcsak a nagy örökemberit, hanem a nagy egyéni és művészi mondanivalók gazdagságát is.

Meg fogja érezni mindezt a himnuszoknak abban az óriási tömegében is, amely mindenestül közösségi használatra készült: a liturgikus himnuszokban. Ezeket főleg a breviárium és a breviáriumhoz készült énekeskönyvek, az u.n. antiphonariumok tartalmazzák. A középkori nyelvhasználat elsősorban ezeket nevezte himnuszoknak. A breviárium a papok napi-zsolozsmájának könyve; a századok folyamán kialakult érdekes és kötött kompozicióba foglalt részleteit a nap meghatározott óráiban olvasták, recitálták, illetőleg énekelték (és mondják, éneklik ma is) a szerzetesi közösségek és egyes más egyházi testületek. Minden egyes ilyen önálló részben – az ú. n. hórákban – zsoltári, szentírási szövegeket; szentatyákból vett elmélkedéseket, történeti olvasmányokat és imádságokat és egy-egy himnuszt tartalmaz. Igy vannak himnuszai a matutinumnak és nocturnumnak (éjjeli zsolozsma), a laudesnek (dícséret), a nappali hóráknak (prima,  tertia, sexta, nona – első, harmadik, hatodik és kilencedik óra – a mi időszámításunk szerint hat, kilenc, tizenkettő és délután három órára előírt imádság), a vesperásnak (vecsernye) és a completoriumnak (záróimádság, régi magyar szóval kompléta). Ennek a breviáriumi költészetnek formailag is megvan a maga hagyománya: az ambrusi forma, a nyolc szótagos jambusi sorokból (dimeter jambicus) álló négysoros strófa, aminőt legnagyobb számban tartalmaz ez a könyv is; de szép számmal akadnak köztük sapphói (Pál diákonus himnusza Keresztelő Szent Jánosról: Ut queant laxis resonare fibris) asklepiadesi (XI. Kelemen himnusza Sz. Józsefről: Te Joseph celebrent agmina caelitum), trochaikus trimeterben írt himnuszok is (rendesen két sorban, egy nyolc és egy hét szótagos sorban írva: ősük Prudentiusnak Minden Hórára írt himnusza: Corde natus ex parentis Ante mundi exordium). A későbbi középkorban egész officiumokat írtak versben (csak a zsoltárok és a bibliai, vagy szentatyákból vett olvasmányszövegek maradtak prózában); ezeket historia rhytmicá-nak nevezték; szemelvényeink közt ilyen a Szent István királyról szóló magyarország verses zsolozsma.

Jóval kisebb a misekönyvnek (missale) és énekes párjának, a gradualénak himnuszanyaga. A mise szövegében a Szentírásból vett olvasmány (lectio) után következett a himnusz, azért nevezték sequentia-nak (következő). A sequentia – a szűkebb értelemben vett himnusz mellett ennek az egész költészetnek legfőbb, leggazdagabban kifejlődött műfaja – a fejlődés során két egymástól nagyon különböző, jellegzetes formát fejlesztett. Mindkettőnek formai alapelve a szigorú párhuzamosság: minthogy két egymást váltogató kar énekelte, két-két strófa azonos dallamra készült, tehát ritmussor és szótagszám tekintetében szigorúan megfelelt egymásnak. A régebbi sequentia-forma a Dadogó Notker nevéhez fűződik; valójában prózai sorokból áll; amelyekbe az ének miatt szigorúan kiszabott szótagszám és két-két strófa tökéletes egybevágósága visz bele sajátságos jellegzetes ritmust példája Notker Pünkösdi sequentiája: Sancti Spiritus Assit nobis gratia). Később ez a ritmikus próza is fölveszi a rímet (ilyen Wipo Húsvéti sequentiája: Victimae paschali). A későbbi sequentiaforma a trochaikus trimeterből fejlődött ki; annak első, nyolcszótagos sorát megismételték és páros rímmel látták el. Igy jött létre az a hatsoros rímes strófa, amelyet a gótikus korszak nagy költői (Szentviktori Ádám, Aquinói Szent Tamás és mások) utóbb már hármas, sőt négyes rímekkel olyan káprázatos formaművészettel dolgoztak ki. Ennek a sequentiaformának nagy példái gyüjteményünkben a Stabat Mater, a Lauda Sion és Szentviktori Ádám Ave virgo singularisa. A liturgia újabb fejlődése igen lecsökkentette a használatos sequentiák egykori nagy számát: a mai misekönyvben már csak öt van: Húsvétkor a Victimae Paschali, Pünkösdkor a Veni Sancte, Úrnapján a Lauda Sion, a gyászmisében a Dies irae és a Fájdalmas Szűz ünnepén a Stabat mater (a XII. és XIII. században egyikmásik misekönyv hetvenet-nyolcvanat is tartalmazott). A misekönyv költészetéhez tartoznak a körmenetekre készült énekek is, amilyen Venantius Fortunatus Vexilla regis-e és Pange linguá-ja, vagy Teodulf Gloria laus et honor kezdetű distichonos virágvasárnapi himnusza.

A liturgián kívüli himnuszköltészet számban, mennyiségben szinte beláthatatlan gazdagságú. Ha liturgikus himnusz sokezer maradt ránk, az egyéni himnuszok számát százezrekkel mérhetjük. Egy ezeréves lelki kultúra gazdag virágzása ez, amelynek éppenúgy megvannak – sokszor névtelen – klasszikusai, mint a világi költészetnek, de éppenúgy megvannak kedves kezdői, ügyetlen dilettánsai, fáradt epigonjai és lelketlen utánzói is. Ezek a nem-liturgikus himnuszok voltaképen verses imádságok és elmélkedések; az egyéni áhitat szülöttei, azért jobban magukon is hordozzák az egyéniség külön színeit. Minthogy nem készültek éneklésre, formáik is szabadabbak, változatosabbak. A klasszikus görög formáktól a népies ízű, hangsúlyos dalstrófákig, a puritán ambrusi jambustól a lángoló gótika bonyolult szerkezeteiig, barokkos rímáradásáig és kiötvözött leoninusaiig (rímes hexameter és pentameter) megtalálunk ebben a költészetben minden formai motívumot, amelyből a modern európai líra táplálkozik. Vannak köztük hagyományosan kialakult műfajok, mint a hóra-énekek, amelyek a zsolozsma egyes részleteire, hóráira adnak egy-egy strófát, vagy strófacsoportot (ilyen a Patris sapientia kezdetű himnusz), – a glossák, amelyek egy-egy szent szöveg, pl. a Miatyánk, vagy az Üdvözlégy egyes szavait írják körül, vagy fejtik ki, a psalteriumok, amelyek a százötven zsoltárnak megfelelőleg százötven strófából, a Rosariumok, melyek a rózsafűzér ötven Ave Mariajához igazodva ötven strófából állnak stb. Az eredetileg magánhasználatra készült énekeket, ha utóbb a liturgiában is felhasználták, cantiónak (ének), a zsolozsmába, vagy a miseszövegbe utóbb betoldott rövid költői részeket tropusnak hívják.

* * *

Az anyag kiválasztásában háromféle szempont vezetett. Az első és döntő az irodalmi, illetőleg esztétikai cél volt: amennyire lehetett; az óriási anyag legjavából iparkodtam választani; csak olyan szövegeket akartam adni, amelyek a maguk nemében tökéletes alkotások. E törekvéssel megpróbáltam összekötni a történeti szempontot is: a kiválasztásban és csoportosításban szerettem volna megéreztetni egyrészt ennek az ezeréves költészetnek fejlődését, másrészt gazdagságát, belső változatosságát is megsejtetni. De nem mondhattam le arról sem, hogy megmutassam a himnuszköltészet ma is élő eleven arcát is, azért jórészt felvettem az élő liturgia (a mai misekönyv és breviárium) himnuszkincsét is. Ez a harmadik szempont itt-ott némi megalkuvást parancsolt az esztétikai követelménnyel szemben – a breviáriumi himnuszok remekei között néhány igénytelenebb szépségű darab is meghúzódik –, de azt hiszem, szerencsésen egészíti ki a gyüjtemény történeti szemléltető értékét. Ez a hármas szempont magyarázza, hogy néhány olyan darab is szerepel szemelvényeim között, amelyeket a himnuszgyüjtemények nem szoktak fölvenni, amelyek nem számíthatók a tulajdonképeni himnuszköltészethez, de tárgyuk, vagy szerzőjük révén mégis belső rokonságban vannak vele. Ilyen pl. gyüjteményünk egyik remeke, Nolai Szent Paulinusnak feleségéhez intézett üdvözlő verse, amely tiszta egyéni líra, de gondolatköre és érzelmi világa nem különbözik a himnuszétól. Alkuin verse az ember méltóságáról egy egyéni tartalmú levél részlete, Peccham János Fülemiléje már csak terjedelménél fogva sem sorolható a himnuszok közé (a gyüjtemények rendszerint csak egy-egy kis részletét hozzák), de nemcsak himnikus részei és elmélkedései, hanem az egész bájosan tudákos koncepció olyan sajátosan remek és oly jellemző a franciskánus-kor költészetére, hogy nélküle csonkának érezném a gyüjteményt. Egészen elüt a himnusz méltóságos stílusától a Bolondok Ünnepe Szamár-énekének félreérthetetlenül népies csengésű hangja, de viszont ez meg rendeltetésénél fogva a szó szoros értelmében liturgikus jellegűnek tekinthető. Ezt sem hagyhattam ki: ez a hang is hozzá tartozik a középkor egyházi költészetéhez. Ezek és hasonlók talán azokat is ráeszméltethetik az egyházi költészet élő gazdagságára, akik a breviáriumi himnuszok látszólag egyszínű áhítatát egyhangúnak éreznék.

A történeti szempont megkövetelte az időrendi csoportosítást. A latin szövegeket jórészt Dreves alapvető nagy művéből vettem (Guido Maria Dreves S. J. – Clemens Blume S.J.: Analecta Hymnica Medii Aevi. Lipcse. 1896-tól, eddig ötven kötet), illetőleg ennek kétkötetes rövidebb kiadásából (Ein Jahrtausend lateinischer Hymnendichtung, Lipcse, 1909). Munka közben állandóan forgattam Dreves pompás kis népszerű könyvét (Die Kirche der Lateiner in ihren Liedern, Kempten és München, 1908), F. J. Mone háromkötetes gyüjteményét. (Lateinische Hymnen des Mittelalters, Freiburg im Breisgrau, 1853-55), Phillimore kis antológiáját (The Hundred Best Latin Hymns, London, 1926), Richard Zoozmann szép kétnyelvű gyüjteményét [Laudate Dominum. Lobet den Herrn, München, 1928) és a George-körhöz tartozó Friedrich Wolters remek német antológiáját (Hymnen und Sequenzen, Berlin, 1922).

A magyarországi himnuszokat részben Dankó alapvető gyüjteményéből vettem (Josephus Dankó: Vetus Hymnarium ecclesiasticum Hungariae, Bp., 1893), részben a XVII. századi énekgyüjteményekből; az egyes lelőhelyekre a jegyzetekben utalok.

* * *

A magyar himnuszfordítás tekintélyes multra tekinthet vissza. A legrégibb ismert magyarnyelvű költemény, a Löweni Máriasiralom, a szabad átköltésnek ez a remekműve, egy XII. századi latin himnusz fordítása. Kódexirodalmunk egyik legjelentősebb lírai darabja, az ú. n. Szent Bernát himnusza a felfeszített Jézushoz, Löweni Arnulfnak gyüjteményünkben is képviselt himnuszait foglalja magyar versekbe. A breviáriumi himnuszok legnagyobb részét megtaláljuk kódexeinkben. Lírai költészetünknek Balassa Bálintig legszebb darabja, az Idvezlégy kegyelmes Szent László király kezdetű himnusz, irodalomtörténészeink többsége szerint szintén fordítás; latin változatát csak azért nem vettem föl fordításaim közé, mert meggyőződésem szerint a kettő közül a magyar az eredeti és a latin a fordítás.[2] A régi magyar énekeskönyvek – elsősorban természetesen a katolikusok, de imitt-amott a protestánsok is – szebbnél-szebb himnuszfordításokat tartalmaznak. Az újabb fordítói művészet Faludi egy-két himnuszával kezdődik; néhány ma is ismert éneket alkotott himnuszokból Tárkányi Béla, Mindszenty Gedeonnál pedig már mai értelemben vett remekeket is találunk. A magyar himnuszfordítás klasszikus főműve Babits Mihály Amor sanctus-a. (Amor sanctus, Szent szeretet könyve, Középkori himnuszok latinul és magyarul, Bp. 1933.) Napjainkban is sűrűn olvasunk szép fordításokat Horváth Bélától, Geréb Lászlótól, Sárközi Györgytől, Szedő Dénestől (Philoména, Régi ferences himnuszok, Bp. 1942.), Szirmai Józsefnétől (A breviárium himnuszai, latin-magyar szöveggel).

Magam harmincöt évvel ezelőtt kezdtem foglalkozni a himnuszokkal. Első tanulmányomat az ókori keresztény-latin líráról 1910-ben írtam a Religió-ba. Első himnuszfordításaim is ekkor készültek. Harminc évvel ezelőtt a java himnuszokból 15-20, néhány évvel utóbb vagy 40 fordításom állt készen, egy részük (a Dies irae, a Stabat Mater. a Vexilla regis, a Lauda Sion, az Adoro te devote, a Te Deum, a Jam lucis orto sidere, a Veni Creator Spiritus; a Victimae paschali) még a tízes években megjelent versesköteteimben, imádságoskönyveimben, utóbb a Szent vagy Uramban, mások (Adamus a S. Victore Mária-éneke, Hildebertus Szentháromság-éneke, Damiani Szent Péter Mennyország-himnusza, Aquinói Szent Tamás Pange lingua-ja s több Prudentius-himnusz) különböző folyóiratokban. Mindezek hamarosan belekerültek számos egyházi kiadványba is. A gyűjtemény lassan gyarapodott, amint éppen ihlet vagy alkalom hozta. Mikor 1933-ban Babits Mihály Amor Sanctusa megjelent, a gyönyörű könyv, a nagy költő és a jóbarát iránti kegyeletből egy évtizedre félretettem ezt a munkát – az Amor Sanctus anyagának fele volt meg az enyéim közt – és csak az idei nyáron mélyedtem bele újra, kiadóm felszólítására. Tettem ezt annál is szívesebben, mert a himnuszok az első fordítások óta szívbeli ügyemmé lettek, és mert úgy éreztem, hogy – a zsoltárfordítások és a Szent vagy Uram után – még „ez egy munkámmal igazán tartoztam”.

* * *

A fordítás alapjául a leghitelesebb szöveget iparkodtam választani, a változatok közül természetesen a tartalmilag és formailag legtermékenyebbet; kihagyásokat, rövidítéseket csak ott engedtem meg magamnak, ahol a hagyomány, a liturgikus használat adott rá jogot. De még ahol ilyen kiszakított breviáriumi részleteket hoztam is – mint Prudentius és Sedulius nagyobb költeményeiből – megpróbáltam a költő arányainak megéreztetésére egy-egy egészet is adni.

A fordításban természetesen minél nagyobb tartalmi hűségre törekedtem. Ha valahol, a szigorúan teológiai tartalmú himnuszoknál kötelezi ez a fordítót. Itt egy-egy szónak nem egyszer súlyos dogmatikai jelentősége van és egy árnyalati különbség tökéletesen meghamisíthatja az értelmet. Az olyan szövegekben, mint a Lauda Sion, vagy Hildebert Alfa és Omega-éneke, a kifejezéseknek szinte matematikai szabatossággal kell visszaadniok az egyetlen lehetséges terminust, ha nem akarnak egészen mást mondani, mint az eredeti. A szorosan vett dogmatikai igényen kívül van itt a kifejezéseknek – ha szabad Arany János epikai hitele mintájára ezt a szót használni – bizonyos liturgikus hitele is. A turris eburnea-t pl. nem lehet másként fordítani mint elefántcsont torony-nyal (Babits elefántcsontbástyát mond), mert minden katolikus ember fülében ott cseng a litánia formulája. A verbumot olykor visszaadhatom szó-val, de a legtöbbször igé-vel kell fordítani, csak így idézi föl azt az egész teológiai kozmoszt, amely a vers tulajdonképeni tartalma. A spiritus néha lélek, vagy szellem, de sokszor csak Szentlélek lehet, különben nincs a versnek értelme.

Ez a néhány utalás talán megérezteti a művészi himnuszfordítás legnagyobb nehézségét, a stílusbeli színezet visszaadását. Szabályokba nem foglalható, sőt legtöbbször határozottan meg sem fogalmazható finomságokról van itt szó. Annál is inkább, mert a századokon át visszatérő azonos formák, (pl. az ambrusi himnusz) és a hagyományosan kötelező fordulatok nagyon megnehezítik az egyes írók és egyes himnuszok egyéni ízeinek megéreztetését. Pedig a fordítás csak ezen a ponton válik művészetté. Meg tudja-e éreztetni, hogy pl. a Szent Gervasiusról és Protasiusról szóló himnuszt olyan ember írta, aki látta a leírt csodákat és ezt a friss élményizgalmat lehelte bele a versbe, – hogy az Alfa és Omega-ének költője a borotvaélesre kidolgozott teológiai tételeken keresztül is a nagy misztikus elragadtatást fejezi ki, – hogy az Omni die dic Mariae, vagy az O gloriosa, o speciosa kezdetű énekek írója nemcsak Szűz Mária csodálatos szépségétől, hanem a rímek csilingelésétől is mámoros volt: ezek tulajdonképen a himnuszfordítás legfőbb problémái. Megéreztetni az ambrusi himnusz római méltóságát és erejét, az ír áldozási ének puritán egyszerűségét, Beda Venerabilis himnuszának kissé tudákos szárazsága mellett is bensőséges melegét, a Fülemile franciskánus báját, Szentviktori Ádám Húsvéti sequentiájának biblikus ihletét, a Szamárének kicsapongó népi jókedvét, a Szent István-zsolozsmának a hagyományos jámbor formák közül is kiütköző „rebellis” magyar hangját: ez teszi a műfordítást filológiai tudósmunkán és pepecselő stílusgyakorlaton túl költészetté, csak ez hozhat létre eredetivel egyenrangú alkotást.

És itt a XX. századi nagy líra iskoláján átment mai költőt kettős veszedelem fenyegeti. Az egyik, hogy modernebb lesz az eredetinél, új, XX. századi ízeket visz bele az eredetibe, és ezáltal, ha jó irányban is, de akaratán kívül hamisításba téved. Amikor Babits a tengert „korállal teli gőgnek” mondja; vagy Szűz Máriát „viola-fuvalom”-nak nevezi, remek szépségeket alkot, – de az eredeti csak annyit mond, hogy „a tenger a korállal dicsekszik” és Szűz Mária „illatos ibolya”. A másik veszedelem az ellenkező véglet: a tudatos archaizálás. Kosztolányi Szent Imre-himnuszaiban pl. ezt az elvet követi és így ír: „Vigadj, szülő Pannonia, Mert dücső az te fiad, Nincs az virtusának híja, S az mennyben öröm riad”. Nyilván abból indul ki, hogy középkori versekről van szó, tehát középkori ízt kell adni a nyelvnek is. Csakhogy e versek latin nyelve nem primitív archaikus beszéd, hanem egy századokon át éretté, sőt túléretté fejlett költészet tökéletes nyelve, – és kinek jutna eszébe Racine-t a kortárs Zrínyi nyelvén fordítani?

Csak egy pont van, ahol maga a magyar nyelv szelleme parancsol rá a fordítóra némi árnyalati változást, – nem hiszem, hogy az .eredetinek kárára. Nyelvünk u. i. természeténél fogva valamivel konkrétebb, testiesebb, mint az elvont teológiai-filozófiai használatban bizonyos fokig meghalványodott középkori latinság. Amikor tehát a liber scriptust kézzel írt könyv-vel, a stola sordida-t szennyes ingünkkel fordítom, ha a Veni Sanctéban az In labore requies, In aestu temperies, In fletu solatium-ot így adom vissza: Fáradottnak könnyülés, Tikkadónak enyhülés, Sírónak vigasztalás, – úgy gondolom, hogy a nagy magyar líra hagyományát követem, de az eredeti szöveg stílusegységét sem hamisítom meg.

Ami a versformát illeti, természetesen azt az elvet követtem, hogy mindent az eredeti versben kell fordítani, és pedig sort sorral. Az első elvtől egyetlen egyszer tértem el: Nolai Paulinus feleségéhez írt distichonainak néhánysoros bevezetője anakreoni formában van írva: a fordítás megtartja a szótagszámot, de az eredeti jambikus menetet trochaikusra fordítja; mikor több, mint harminc évvel ezelőtt lefordítottam, így szólalt meg bennem, így szerettem meg ezt a kis remeket, és nem tudtam elszánni magam, hogy megváltoztassam. A sort-sorral fordítás elvétől is egyszer tértem el. A magyarországi Magdolna-himnuszban egy helyen a nagyon is laza kötésű nyolc sort négy tömörebb magyar sorba vontam. így a magyar himnusz egy strófával rövidebb lett az eredetinél.

Egyszer-kétszer a magyar gondolat ritmusa azt kívánta, hogy megváltoztassam a sorok rendjét; a Splendor paternae gloriae kezdetű Szent Ambrus-féle himnusz negyedik strófájából pl. a dentes retundat invidi (törje meg a kaján fogát) a harmadikba illett bele jobban; viszont ebből a versszakból meg a culpa lubrica (a bésikamló bűn) a negyedikbe kívánkozott.

A legtöbb művészi problémát a rímelés elvi megoldása vetette föl. Az ambrusi himnusz eredetileg rímtelen, később fokozatosan veszi fel a rímet, hol párosan, hol keresztben, hol csoportosan. A legtöbb himnuszban pontosan követni törekedtem az eredetit ebben is, – egészen odáig, hogy tiszta rímet tiszta rímmel, asszonáncot asszonánccal adjak vissza. Legrégebbi fordításaim idején azonban még úgy éreztem, hogy a magyar fül jobban szereti a rímes strófákat, azért nem egy régi himnuszt is rímesen fordítottam. Ezeket most nem láttam szükségesnek újra fordítani, rímtelenül, annál is inkább, mert imádságos- és énekeskönyvek elterjesztették már a régi rímes formát.

A ritmikai megoldásnak nem egyszer az volt a főnehézsége, hogy a fordítás ne akarjon jobb lenni az eredetinél: Szent Hilarius kezdetleges, döcögő asklepiadeusait ne simítsa ki túlságosan, az Ave Maris stella népies félasszonáncait ne helyettesítse modern rímmel, stb. Ebben is megpróbáltam lehetőleg követni az eredetit, mint ahogy alliterációkat, középrímeket, belső asszonáncokat, szójátékokat is lehetőség szerint hasonlókkal adtam vissza, vagy ahol a magyar szó természete ezt lehetetlenné tette, a himnusz, illetőleg a strófa más alkalmas helyén pótoltam.

Minden műfordítás folytonos megalkuvást kíván; a művészi probléma legtöbbször az: hol, milyen áron és minek javára alkuszik meg a fordító. Számomra a legfőbb szempont a költemény eredetiként ható szépsége, a nyelv zeneisége és az eredetinek belső stílusegysége volt. Főleg a belső stílusnak, a költemény e lelkének visszaadása izgatott legjobban, ez okozta a legtöbb nehézséget, ennek keresése adta a legtöbb gyönyörűséget. Sikerült-e megéreztetni Ambrosius és Prudentius dimeter jambicusának egyéni külön színeit; Nolai Paulinus – az Ausonius-tanítvány – klasszikus distichonainak és a virágvasárnapi himnusz koraközépkori distichonainak kétféleségét; a 900 körül született alkaikusok, asklepiadeusok és XIII. Leó, vagy XI. Kelemen humanista ízű latin strófáinak két különböző ízlésvilágát; vagy Nolai Paulinus zsoltárfordításának hármas stílusrétegét, (a zsoltári elemet, a horatiusi hangot, és ezeken túl az egyéni dallamot); – ítélje meg az olvasó; a fordítás művészi értéke az ilyen lemérhetetlen mozzanatokon fordul.

* * *

Grande carmen istud est, – felelte Szent Ambrus, mikor megvádolták, hogy himnuszaival megbűvölte a népet. A játékos mondatnak kettős értelme van: nagy vers ez, – nagy varázsige! Igaz, mindkét értelemben. A nagy költészet szól a himnuszokból és nagy bűvölet: a Lélek bűvös lehellete. Vajha minden olvasó annyi szépséget és felemelkedést, annyi vigaszt és lelki erőt nyerne belőlük a nehéz időkben, mint a fordító!

I. Az ókeresztény nyugat lírájából

Szent Nikétász: Téged Isten dicsérünk

Sanctus Nicetas a Remesiana (335–414)

Szent Nikétász (335–414)

Te Deum.

Téged Isten dicsérünk.

Te Deum laudamus,

Téged Isten dícsérünk,

Te Dominum confitemur.

Téged Úrnak ismérünk.

Te aeternum Patrem

Téged, örök Atyaisten,

Omnis terra veneratur.

Mindegész föld áld és tisztel.

Tibi omnes angeli,

Téged minden szép angyalok,

Tibi coeli et universae potestates,

Kerubok és szeráf-karok,

Tibi Cherubim ac Seraphim

Egek és minden hatalmak

Incessabili voce proclamant:

Szüntelenül magasztalnak.

Sanctus, sanctus, sanctus

Szent vagy, szent vagy,

Dominus Deus Sabaoth!

Erősséges szent Isten vagy.

Pleni sunt coeli et terra

Nagyságoddal telve ég, föld,

Maiestatis gloriae tuae.

Dicsőséged mindent bétölt.

Te gloriosus

Téged dícsér, egek Ura,

Apostolorum chorus,

Apostolok boldog kara.

Te prophetarum

Dícséretes nagy próféták

Laudabilis numerus,

Súlyos ajka hirdet és áld.

Te martyrum candidatus

Jeles mártír-seregek

Laudat exercitus.

Magasztalnak tégedet.

Te per orbem terrarum

Vall tégedet világszerte

Sancta confitetur Ecclesia.

Szentegyházad ezerszerte,

Patrem

Téged,

Immensae maiestatis.

S mérhetetlen nagy fölséged,

Venerandum tuum verum

S azt ki hozzánk tőled jött le,

Et unicum Filium.

Atya igaz Egyszülöttje,

Sanctum quoque

S áldjuk veled

Paraclitum Spiritum.

Vigasztaló Szentlelkedet.

Tu rex gloriae Christe,

Krisztus, Isten egyszülöttje,

Tu patris sempiternus es filius.

Király vagy te mindörökre.

Tu ad liberandum suscepturus hominem

Mentésünkre közénk szálltál,

Non horruisti virginis uterum,

Szűzi méhet nem útáltál.

Tu devicto mortis aculeo,

Halál mérgét megtiportad,

Aperuisti credentibus regna caelorum.

Mennyországot megnyitottad.

Tu ad dexteram Dei sedes

Isten jobbján ülsz most széket,

In gloria Patris.

Atyádéval egy fölséged.

Iudex

Onnan leszel eljövendő

Crederis esse venturus.

Mindeneket ítélendő.

Te ergo quaesumus, tuis famulis subveni,

Téged azért, Uram, kérünk,

Quos pretioso sanguine redemisti.

Mi Megváltónk, maradj vélünk.

Aeterna fac cum sanctis tuis

Szenteidhez végy fel égbe,

In gloria numerari.

Az örökös dicsőségbe.

Salvum fac populum tuum, Domine

Szabadítsd meg, Uram, néped,

Et benedic hereditati tuae.

Áldd meg a te örökséged.

Et reqe eos

Te kormányozd, te vigasztald,

Et extolle illos usque in aeternum

Mindörökké felmagasztald.

Per singulos dies

Mind imádunk téged,

Benedicimus te,

Szent nevedet áldja néped,

Et laudamus nomen tuum in saeculum

Mindegynap és örökké,

Et in saeculum saeculi.

Mindöröktől mindörökké.

Dignare Domine die isto

Bűntől e nap őrizz minket

Sine peccato nos custodire.

És bocsásd meg vétkeinket.

Miserere nostri, Domine,

Irgalmazz, Uram, irgalmazz.

Miserere nostri!

Híveidhez légy irgalmas.

Fiat misericordia tua Domine super nos,

Kegyes szemed legyen rajtunk,

Quemadmodum speravimus in te.

Tebenned van bizodalmunk.

In te, Domine, speravi,

Te vagy Uram én reményem,

Non confundar in aeternum.

Ne hagyj soha szégyent érnem.

Poitiers-i Szent Hilárius: Himnusz a Szentháromságról. Avagy az Egylényegű Igéről

Sanctus Hilarius Pictaviensis (+366)

Poitiers-i Szent Hilárius (+366)

Hymnus de Trinitate

Himnusz a Szentháromságról.

sive de Consubstantiali Verbo.

Avagy az Egylényegű Igéről.

Ante saecula qui manens

Élő minden idők előtt,

Semperque nate, semper ut est Pater,

Kezdettől született s mint az Atyád, örök!

Namque te sine quomodo

Mert hogy hordana ily nevet,

Dici, ni Pater est, quod Pater sit potest?

Kezdettől ha Fiú nincs, kinek Atyja ő?

Bis nobis genite Deus,

Két ízben születél nekünk,

Christe, dum innato nasceris a Deo,

Krisztus: először szült a születetlen Úr

Vel dum corporeum et Deum

Istenül, – azután a Szűz

Mundo te genuit Virgo puerpera.

Testben földre hozott, Istenül-emberül.

Credens te populus rogat

Téged vár a hivő sereg,

Hymnorum resonans, mitis ut audias.

Himnusz hangjaival, halld kegyesen szavát

Voces, quas tibi concinit

Nyájad ifja-öregje mind

Aetas omnigena, sancte, gregis tui.

Hozzád esdekel és zengve fohászkodik.

Dum te fida rogat, sibi

Híven hordja e nép neved,

Clemens ut maneas, plebs tui nominis,

Istentől született Isten, imája egy:

In te, innascibilem Deum,

Benned vágyna maradni ő

Orat, quod maneat alter in altero.

S hogy Te benne maradj, vággyal esenkedik.

Extra quam capere potest

Meg nem értheti emberész:

Mens humana, manet Filius in Patre,

Atyjában a Fiú benne hogyan lehet,

Rursum quem penes sit Pater,

S ismét: hogy lehet az Atya

Dignus qui genitus Filius in Deum.

A méltó Fiúban benne, ki egy vele.

Felix, qui potuit fide

Boldog, akit erős hite

Res tantas penitus credulus assequi,

Úgy átjár, hogy elér ekkora titkokat

Ut incorporeo ex Deo

És felfogja hitével ezt:

Profectus fuerit progenitus Dei.

A test nélküli Úr egy fia testbe szállt.

Grande loquimur, et Deum

Nagy szót énekel énekünk:

Verum ut Genitor, quidquid inest sibi

Isten minden örök fénye sugárzatát,

Aeternae decus gloriae,

Mindent egy Fia részeül

Totum in Unigenitum ediderit Deum.

Egyben általadott, ami csak isteni.

Hinc Unus merito bonus

Isten, ő maga, egyedül

Ipsum, quod Deus est, extra invidiam sui

Jó, önzéstelenül adja magát oda,

Gigni vellet in alterum

Önnön isteni lényegét,

Transformans se, ut est, vivam in imaginem.

Élő mása gyanánt szülve meg a Fiút.

Istis vera patet Dei

Igy látszik meg az isteni

Virtus, cum dederit omnia, non tamen

Egyetlen hatalom: mindeneket megad,

Ipsis, quae dederit, caret,

Még sincs nélküle semminek,

Cuncta, quae sua sunt, cum dederit, habens

Megtart mindeneket, amiket általad.

Kara progenies Dei,

Isten drága Szülötte így:

Cognatum cui sit omne decus Patris,

Kezdettől az Atya fénye ragyog vele,

Nil naturae eguit dari,

Semmi jóban hiánya nincs,

Sed natum simul est, quidquid erat Dei.

Minden véleszülött, ami az Istené.

Lumen fulsit a lumine

Fény ő az Atya fényiből,

Deusque verus substitit ex Deo

Isten, egy igaz Úr, Isten az egy igaz

Vero, non aliud habens

Úrból, egy ez az Egyszülött

Ortus Unigena quam innascibilis Pater.

Mindenben veled, ó nem-született Atya.

Mirum hoc opus est Dei,

Isten műve minő csoda:

Aeternus ut incorruptibilis Deus,

Isten léte örök s meg se fogyatkozik,

Ortu qui careat, quia

Nincsen kezdete, vége nincs,

Sit sempiterna virtus, quod est Deus.

Mert múlhatlan erő isteni lényege.

Non natis quibus (est) in bonis

Nem-lett jókkal így gazdagon

Ex sese placidus gigneret in Deum,

Lényéből kegyesen szülte Fiát az Úr,

Ac sic in Unigena Deo

Így az isteni Egyszülött

Hoc ipsud ortu, quod genitum est, caret.

Ép, mert így született: nincs kora, kezdete.

O felix duum unitas!

Boldog kettesen-egy Való!

Alter quod cum sit mixtus in altero,

Egy a másik ölén teljesen elmerül.

Unum sic faciunt duo,

Eggyé kettejük így leszen,

Sit in duobus cum, est quod in altero.

Egyikben ami van, megvan a másban is.

Patri sed genitus paret

Engedelmesen a Fiú

Omnemque ad nutum attonitus manet,

Intést lesve teszi Atyja akaratát.

Et scire non est arduum,

Nincsen tudni előtte gát,

Quid velit se sequi, quem penes est Pater.

Mit vár tennie az, mert hiszen egy vele.

Quanta est genitus in bona!

Nagy dolgokra szülött Fiú!

Nam constitutus in cunctorum exordia,

Mindennek, mi csak él, kezdete tőle van.

Condens qui primum saecula

Ő  hoz létre világokat,

Aeternum in motum tempora protulit.

Ő  alkotta meg a nem pihenő időt.

Rebus anterior Deus,

Minden dolgok előtt való

Cunctis, nam per eum omnia facta sunt.

Isten: mindenek ő általa lettenek.

Esset cum nihilum modo,

Nem volt semmise még, mikor

Mundum corporeo condidit in statu.

Testből gyúrt a világ létinek alkatot.

Sed nos littera non sinit,

Ám a gyenge betű kevés

Per quam te genitum concinimus Deum,

Téged zengeni meg, isteni Egyszülött,

Gesta, quae tua sunt, loqui

Nem lőn áldani tetteid

Carmenque natum, iam qui eras Deus.

Méltó emberi dal, Isten, örök való.

Szent Ambrus: Himnusz kakasszóra

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Ad galli cantum.

Himnusz kakasszóra.

Aeterne rerum Conditor,

Világ teremtő mestere,

Noctem diemque qui regis

Ki úr vagy éjen és napon,

Et temporum das tempora,

Időt idővel váltogatsz,

Ut alleves fastidium,

S nincs műveidben unalom:

Praeco diei iam sonat,

Szól már a napnak hirnöke,

Noctis profundae pervigil,

Ki éber őr mély éjen át,

Nocturna lux viantibus

S az utazónak éji fény,

A nocte noctem segregans.

Mert minden órát megkiált.

Hoc excitatus Lucifer

A Hajnalcsillag kél szaván,

Solvit polum caligine,

Égről borút elűz tova,

Hoc omnis erronum cohors

Elhagyja ártó útait

Viam nocendi deserit.

Az éji kóborlók hada.

Hoc nauta vires colligit

Hangján hajós erőre kap,

Pontique mitescunt freta,

A tengerárra csend borul,

Hoc ipsa petra Ecclesiae

S az Egyház sziklaszál feje

Canente culpam diluit.

Bűnét siratni elvonul.

Surgamus ergo strenue,

Hát talpra keljünk könnyedén,

Gallus iacentes excitat

Kakas henyélőt kelteget,

Et somnolentos increpat,

Ásítozóra rákiált,

Gallus negantes arguit.

Húzódozókat feddeget.

Gallo canente spes redit,

Kakas szaván remény fakad,

Aegris salus refunditur,

S a szenvedőnek enyhület.

Mucro latronis conditur,

Elrejti tőrét a lator,

Lapsis fides revertitur.

S az elbukott nyer új hitet.

Iesu, labantes respice

Ó Jézus, a bukóra nézz,

Et nos videndo corrige;

Térítsen meg tekinteted.

Si respicis, labes cadunt,

Ha ránk tekintesz, hull a bűn,

Fletuque culpa solvitur.

S elmossa könny a vétkeket.

Tu lux refulge sensibus,

Ó fényesség, ragyogj belénk,

Mentisque somnum discute;

A lélek álmát megszakaszd!

Te nostra vox primum sonet,

Első szavunk tiéd legyen,

Et vota solvamus tibi.

S amit fogadtunk, álljuk azt.

Szent Ambrus: Hajnali himnusz

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

In Aurora.

Hajnali himnusz.

Splendor paternae gloriae,

Atyaisten dicsfénye te,

De luce lucem proferens,

Fényből lett fény tündöklete,

Lux lucis, et fons luminis,

Fény fénye, nappal napja vagy,

Diem dies illuminans,

Forrás, melyből világ fakad.

Verusque sol illabere,

Igaz nap, kelj egünkre már,

Micans nitore perpeti,

Ragyogj reánk, örök sugár,

Iubarque Sancti Spiritus

És tündököld szívünkbe szét

Infunde nostris sensibus.

A Szentlélek sugártüzét.

Votis vocemus et Patrem,

Szóval szólítjuk az Atyát,

Patrem perennis gloriae,

A múlhatatlan menny urát,

Patrem potentis gratiae,

A hathatós malaszt urát,

Culpam releget lubricam.

Törje meg a Kaján- fogát.

Confirmet actus strenuos,

Rontsa meg elszánt, tiszta tett

Dentes retundat invidi,

A bésikamló bűnöket.

Casus secundet asperos,

Hadd váltson áldás sorscsapást,

Donet gerendi gratiam.

Igaz út adjon újulást.

Mentem gubernet et regat,

Uralkodjék a lelkeken.

Casto, fideli corpore;

A test szeplőtlen s hű legyen.

Fides calore ferveat,

Melegen égjen tiszta hit.

Fraudis venena nesciat.

Ne tudjuk álság mérgeit.

Christusque nobis sit cibus,

Krisztus legyen ma ételünk,

Potusque noster sit fides;

Legyen ital a hit nekünk,

Laeti bibamus sobriam

Szürcsöljük szent öröm borát,

Ebrietatem Spiritus.

A lélek józan mámorát.

Laetus dies hic transeat,

Igy boldogan a nap megyen.

Pudor sit ut diluculum,

Hajnal a szemérem legyen,

Fides velut meridies,

A hit legyen a déli nap,

Crepusculum mens nesciat.

S ne érje lelkünk alkonyat.

Aurora cursus provehit,

Hajnal legyen egész napunk,

Aurora totus prodeat

És teljes legyen hajnalunk:

In Patre totus Filius

Az Atyában egész Fia

Et totus in Verbo Pater.

S Igében az egész Atya.

Szent Ambrus: Esti himnusz

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Hymnus Vespertinus.

Esti himnusz.

Deus, Creator omnium

Isten, világot alkotó,

Polique Rector, vestiens

Világ sarkait forgató,

Diem decoro lumine,

Ki napnak ékes fényruhát,

Noctem soporis gratia:

Éjnek kegyelmes álmot adsz:

Artus solutos ut quies

Pihenéstől a lanka test

Reddat laboris usui,

Munkára nyerjen új erőt,

Mentesque fessas allevet

A frissült lélek vessen el

Luctusque solvat anxios.

Búbánatot s aggályokat.

Grates peracto iam die

Hálát mondunk a tűnt napért,

Et noctis exortu preces

Imát, mikor leszáll az éj.

Votis, reos ut adiuves,

Bűnösöket hogy megsegíts,

Hymnum canentes solvimus.

Vedd fogadalmas himnuszunk.

Te cordis ima concinant,

Áldjon lelkünk legbelseje,

Te vox canora concrepet,

Zengjen a szó, a dallamos,

Te diligat castus amor,

Téged szeressen tiszta szív,

Te mens adoret sobria:

Téged a józan értelem.

Ut cum profunda clauserit

Hogy amikor az éjsötét

Diem caligo noctium,

Elfátyolozza a napot,

Fides tenebras nesciat

Hitünk ne érjen éjszakát

Et nox fide reluceat.

S minden ködön ragyogjon át.

Dormire mentem ne sinas,

Aludni lelkünket ne tűrd,

Dormire culpa noverit

Aludni csak a bűnt bocsásd,

Castos fides refrigerans

Frissítse a tisztát a hit,

Somni vaporem temperet,

S az álom gőzét verje el.

Exuta sensu lubrico

Az érzékek síkos ködét

Te cordis alta somnient,

Lerázva rólad álmodunk:

Ne hostis invidi dolo

Nem árt az álnok ellen így,

Pavor quietos suscitet.

S nem költi álmunk rettegés.

Christum rogemus et Patrem,

Krisztust imádjuk s az Atyát

Christi Patrisque Spiritum,

És kettejük Lelkét velük:

Unum potens per omnia

Egy Háromság, egy hatalom,

Fove precantes Trinitas.

Fogadd imánk kegyelmesen!

Szent Ambrus: Adventi himnusz

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Hymnus de adventu Domini.

Adventi himnusz.

Intende, qui regis Israel,

Figyelmezz, Izrael Ura,

Super Cherubim qui sedes,

Ki ülsz a Kerubok felett,

Appare, Ephrem coram, excita

Jelenj meg Efraim előtt,

Potentiam tuarn et veni.

Jöjj, támaszd fel hatalmadat!

Veni Redemptor gentium,

Nemzetek Megváltója, jöjj,

Ostende partum virginis,

Szűznek szülötte, jöjj közénk,

Miretur omne saeculum:

Ámuljanak a századok:

Talis partus decet Deum.

Istenhez illő születés!

Non ex virili semine,

Nem férfiú magva hozott,

Sed mystico spiramine

Titkos lehellet ád nekünk:

Verbum Dei factum est caro,

Isten Igéje testbe vált,

Fructusque ventris floruit.

S a szűzi méh virága vagy.

Alvus tumescit virginis,

Kelyhe gyümölcsöt bontogat

Claustra pudoris permanent,

Szemérme bár bontatlan áll.

Vexilla virtutum micant,

Erénye tisztán tündököl:

Versatur in templo Deus.

Isten járja e templomot.

Procedens e thalamo suo,

Szemérme mint királyi ház:

Pudoris aula regia,

E nászteremből lép elő,

Geminae gigas substantiae

Mint kettős lényű óriás,

Alacris ut currat viam.

S vígan repes az út elé.

Egressus eius a Patre,

Kijösz Atyádnak mélyiről,

Regressus eius ad Patrem,

Bemégy Atyádnak mélyire.

Excursus usque ad inferos,

Leszállasz mind a poklokig,

Recursus ad sedem Dei.

Felszállasz Isten székeig.

Aequalis aeterno Patri

Ki az Atyának mása vagy,

Carnis tropaeo accingere,

Ölts testet, győzelmed jelét.

Infirma nostri corporis

Testünket, a gyámoltalant,

Virtute firmans perpetim.

Tegye acélossá erőd.

Praesepe iam fulget tuum

Már fénylik Jézus jászola,

Lumenque nox spirat novum,

Új fényt lehel az éjszaka.

Quod nulla nox interpolet

Ezt immár meg ne rontsa éj,

Fideque iugi luceat.

Nem-szűnő láng legyen a hit.

Szent Ambrus: A harmadik hórára

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Ad Tertiam.

A harmadik hórára.

Nunc, Sancte nobis Spiritus,

Most szállj le Szentlélek reánk,

Unum Patri cum Filio,

Atyával és Fiúval egy,

Dignare prorsus ingeri,

Ömöld el szívünk teljesen

Nostro refusus pectori.

S maradj bennünk kegyelmesen.

Os, lingua, mens, sensus, vigor

Száj, szív, érzék, ész, lendület,

Confessionem personent,

Visszhangozzon hitvallomást,

Flammescat igne caritas,

Lánggal égjen a szeretet

Accendat ardor proximos.

S lobogjon át mindenkire.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Szent Ambrus: A hatodik hórára

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Ad Sextam.

A hatodik hórára.

Rector potens, verax Deus,

Igaz Isten, hatalmas Úr,

Qui temperas rerum vices,

Ki az időket forgatod,

Splendore mane illuminas,

A reggelt felragyogtatod

Et ignibus meridiem:

És lángoltatod a delet:

Exstingue flammas litium,

Oltsd el perpatvarok tüzét,

Aufer calorem noxium,

Vidd el a rossz hévségeket,

Confer salutem corporum,

Egészséggel a testeket,

Veramque pacem cordium.

Békével áldd a szíveket!

Praesta, Pater pissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia.

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Szent Ambrus: A kilencedik hórára

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Ad Nonam.

A kilencedik hórára.

Rerum Deus tenax vigor,

Mindent hordozó őserő,

Immotus in te permanens,

Isten, magad nem mozduló,

Lucis diurnae tempora

Aki az egy nap idejét

Successibus determinans:

Órák rendjébe rendeled:

Largire lumen vespere,

Hints este is útunkra fényt,

Quo vita nusquam decidat,

E1 ne hervadjon életünk,

Sed praemium mortis sacrae

Adj jó halál jutalmaúl

Perennis instet gloria.

Örök dicsőséget nekünk.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Szent Ambrus: Szent Ágnes ünnepére

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

Hymnus in festo Sanctae Agnetis.

Szent Ágnes ünnepére.

Agnes, beatae virginis,

Ágnes, a boldog szűzleány

Natalis est, quo spiritum

Születésének napja van.

Coelo refudit debitum

Az égnek adta vissza ma

Pio sacrata sanguine.

Vérben megszentelt életét.

Matura martyrio fuit,

Nőnek a nászra zsenge még,

Matura nondum nuptiis;

Megért a mártírságra már,

Nutabat in viris fides,

Ingott a férfiak hite,

Cedebat et fessus senex.

S a fáradt agg is engedett.

Metu parentes territi

Szorosabbra zárják riadt

Claustrum pudoris auxerant,

Szülők szemérme zárait.

Solvit fores custodiae

Nem ismer megbúvást a hit:

Fides teneri nescia.

Kitárja őrző ajtait.

Prodire quis nuptum putet,

Vezetik: arca oly derült,

Sic laeta vultu ducitur,

Azt vélnéd, menyegzőre megy,

Novas viro ferens opes

Új nászi kincseket hoz ő,

Dotata censu sanguinis.

Vérét viszi mint hozományt.

Aras nefandi numinis

Bálvány-oltárhoz cipelik,

Adolere taedis cogitur,

Gyujtson fáklyával illatot.

Respondet: haud tales faces

„Nem ily fáklyákkal – feleli –

Sumpsere Christi virgines.

Járnak a Krisztus szűzei.”

Hic ignis exstinguit fidem,

Gonosz tűz ez: hitet kiolt,

Haec flamma lumen eripit,

Istentelen láng: fényt rabol.

Hic, hic ferite, ut profluo

Omló vérrel hadd oltom el!

Cruore restinguam focos.

Itt vagyok, ide sujtsatok!

Percussa quam pompam tulit!

Hogyan hajolt a bárd alá!

Nam veste se totam tegens

Szorosra vonta köntösét.

Curam pudotis praestitit,

Ott is csak az volt gondja még:

Ne quis retectam cerneret.

Ne lássa szem lepletlenül.

In morte vivebat pudor,

Szemérme holtában is élt!

Vultumque texerat manu,

Arcát takarta két keze.

Terram genu flexo petit

Térdhajtva síklott földre le:

Lapsu verecundo cadens.

Estében is szemérmesen!

Szent Ambrus: Szent Gervasius és Protasius vértanúk tetemének feltalálására

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

In Inventione Ss. Gervasii et

Protasii Martyrum.

Szent Gervasius és Protasius vértanúk

tetemének feltalálására.

Grates tibi, Jesu, novas

Új háladalt mondok neked,

Novi repertor muneris

Jézus, ki új kegyelmet adsz:

Protasio, Gervasio,

Protasius, Gervasius,

Martyribus inventis cano.

Két mártír feltaláltatott.

Piae latebant hostiae,

A két szent áldozat rejtve volt.

Sed non latebat fons sacer;

A szent forrás nem rejtezett,

Latere sanguis non potest,

A szent vér nem rejtezhetik,

Qui clamat ad Deum Patrem.

Amely az Istenhez kiált.

Coelo refulgens gratia

Égből sugárzó kegyelem

Artus revelavit sacros;

Szent tagjaikat felfödé.

Nequimus esse martyres,

Mártírokká nem lehetünk,

Sed invenimus martyres.

De föllelünk mártírokat.

Hic quis requirat testium

Ki várná itt tanúk szavát,

Voces, ubi factum est fides?

Ahol a tény teszen hitet!

Sanatus impos mentium

A meggyógyult lélekbeteg

Opus fatetur martyrum.

Vallja a mártírok művét.

Caecus recepto lumine

Vallja a vak, ki újra lát,

Mortis sacrae meritum probat

Dicső haláluk érdemét.

Severus est nomen viro,

Neve Severus, ismeri

Usus minister publici.

Szolgálatáról a világ.

Ut martyrum vesteni attigit

Amint ködült arcához ért

Et ora tersit nubila,

A mártíroknak köntöse,

Lumen refulsit illico,

Feltündökölt tüstént a fény

Fúgitque pulsa caecitas.

És menekült a vak homály.

Soluta turba vinculis,

A néptömeg, nagy városok

Spiris draconum libera,

Özönlött népe hazatér,

Emissa totis urbibus,

Kegyelemben megszabadult

Domum redit cum gratia.

A kígyó-ölelés közül.

Vetusta saecla vidimus,

Megújultak az ősidők,

Iactata semicinctia,

Láttuk a lengő öveket,

Tactuque et umbra corporum

S a meggyógyultakat, kiket

Aegris salutem redditam.

Szent tetemek árnyéka ért.

Szent Ambrus: Szent vértanúk ünnepére

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

In festis plurimorum Martyrum.

Szent vértanúk ünnepére.

Aeterna Christi munera

Krisztus örök kegyelmeit,

Et Martyrum victorias,

A mártírok győzelmeit,

Laudes ferentes debitas,

A tartozó dícséretet

Laetis canamus mentibus.

Vídám lélekkel zengjük el.

Ecclesiarum principes,

Ők az Egyházak Elsei

Belli triumphales duces,

Győzelmes harc vezérei,

Caelestis aulae milites

Mennyei udvar nagyjai,

Et vera mundi lumina.

Világnak ők igaz világ.

Terrore victo saeculi,

Világ félelmén győztek ők,

Poenisque spretis corporis,

A testi kínzást megvetők,

Mortis sacrae compendio

S a szent halál jutalmaúl

Vitam beatam possident.

A boldog élet már övék.

Traduntur igni Martyres

Vadak foga elé vetik,

Et bestiarum dentibus,

S máglyára a mártírokat,

Armata saevit ungulis

Őrjöngő hóhérok keze

Tortoris insani manus.

Fogókkal tépi húsukat.

Nudata pendent viscera,

Megmeztelenül belsejük,

Sanguis sacratus funditur,

Patakban foly a drága vér,

Sed permanent immobiles

De rendületlenül állnak ők:

Vitae perennis gratia.

Öröklét ád erőt nekik.

Devota Sanctorum fides,

A szentek ájtatos hite,

Invicta spes credentium,

Rendíthetlen hívő remény

Perfecta Christi caritas

S Krisztus szerelme: általok

Mundi triumphat principem.

Világ zsarnokát megtöri.

In his Paterna gloria,

Bennük az Atya fénye él.

In his exsultat Filius,

Bennük triumfál a Fiú.

In his voluntas Spiritus,

Bennük a Lélek ereje.

Caelum repletur gaudio.

Az ég örömmel árad el.

Te nunc Redernptor quaesumus,

Kérünk, Megváltó, tégedet,

Ut Martyrum consortio

Emeld a vértanúk közé

Jungas precantes servulos

Könyörgő kis szolgáidat

In sempiterna saecula.

Mind az örök időkön át.

Szent Ambrus: A szent szűzek ünnepére

Sanctus Ambrosius (c. 340–397)

Szent Ambrus (340 kör.–397)

In festis Sanctarum Virginum.

A szent szűzek ünnepére.

Jesu, corona Virginum,

Jézus, szűzek koszoruja,

Quem Mater illa concipit,

Kit amaz édes Anya szűl,

Quae sola Virgo parturit:

Ki maga szűl szeplőtlenűl,

Haec vota clemens accipe.

Fogadd imánkat kegyesen.

Qui pascis inter lilia,

Liliom közt pásztorkodol,

Septus choreis Virginum,

Körötted táncos szűzi kar.

Sponsus decorus gloria,

Ó ékességes Vőlegény,

Sponsisque reddens praemia.

Jegyeseid jutalma vagy.

Quocumque pergis, Virgines

Amerre jársz, követnek ők

Sequuntur atque laudibus

És el nem hallgat énekük,

Post te canentes cursitant,

Szökdelve járnak nyomodon

Hymnosque dulces personant.

És édes himnusz ajkukon.

Te deprecamur largius,

Kérünk, forróbban, mint előbb,

Nostris adauge sensibus,

Érzékeinknek adj erőt,

Nescire prorsus omnia

Maradjon tőlünk idegen,

Corruptionis vulnera.

Mit vétek ront az emberen.

Laus, honor, virtus, gloria

Áldás, dicsőség, tisztelet

Deo Patri et Filio,

Atya és Fiú teneked,

Sancto simul Paraclito

És neked is, Vigasztaló,

In saeculorum saecula.

Most és örök időkön át.

Ambróziánus himnuszok: Első Hórára

Hymni Ambrosiani

Ambróziánus himnuszok

Ad primam.

Első Hórára.

Iam lucis orto sidere

Már kél a fénynek csillaga:

Deum precemur supplices,

Esengve kérjük az Urat,

Ut in diurnis actibus

Járjon ma mindenütt velünk,

Nos servet a nocentibus.

Ne rontsa ártás életünk.

Linguam refrenans temperet,

Nyelvünket fogja fékre ma:

Ne litis horror insonet;

Ne szóljon rút perek szava.

Visum fovendo contegat,

Szemünket védőn óvja meg:

Ne vanitates hauriat.

A hívságot ne lássa meg.

Sint pura cordis intima,

Lakjék szívünkben tisztaság,

Absistat et vecordia:

Távozzék minden dőreség.

Carnis terat superbiam

A testnek dölyfét törje meg

Potus cibique parcitas.

Étel- s italban hősi fék.

Ut cum dies abscesserit,

Hogy majd a nap ha távozott,

Noctemque sors reduxerit,

S az óra újra éjt hozott,

Mundi per abstinentiam

Lemondásunk szent éneke

Ipsi canamus gloriam.

Legyen az Úr dícsérete.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát

Cum Spiritu Paraclito,

S a Lelket, a Vigasztalót,

Nunc et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (hétfőre)

Hymni Ambrosiani

Ambróziánus himnuszok

Ad Matutinum Feria secunda.

Éjjeli zsolozsmára (hétfőre).

Somno refectis artubus

Frissült tagokkal ébredünk,

Spreto cubili surgimus.

Már ágyat, álmot megvetünk.

Nobis, Pater, canentibus

Atyánk, eléd száll énekünk

Adesse te deposcimus.

Könyörgünk, légy e nap velünk!

Te lingua primum concinat,

A nyelv első dala te légy,

Te mentis ardor ambiat,

Lobogjon a lelkünk feléd,

Ut actuum sequentium

Hogy tetteink e mái nap,

Tu, Sancte, sis exordium.

Ó Szent, veled induljanak.

Cedant tenebrae lumini,

Fénytől fusson az éjszaka,

Et nox diurno sideri,

Győzzön a nappal csillaga,

Ut culpa, quam nox intulit,

S a bűnt, amit az éj hozott,

Lucis labascat munere.

A fény kegyelme rontsa el.

Precamur iidem supplices,

Esdünk azért is tégedet,

Noxas ut omnes amputes,

Verj el minden veszélyeket,

Et ore te canentium

Hogy így hűséges ajkakon

Lauderis in perpetuum.

Dícsértessél mindenkoron.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg azt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló:

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (keddre)

Hymni Ambrosiani

Ambróziánus himnuszok

Ad Matutinum Feria tertia.

Éjjeli zsolozsmára (keddre).

Consors Paterni luminis,

Világosság, Atyáddal egy,

Lux ipse lucis, et dies,

Te fénynek fénye, napvilág:

Noctem canendo rumpimus,

Az éjt megtöri énekünk,

Assiste postulantibus.

Jelenj meg köztünk, sürgetünk.

Aufer tenebras mentium,

Lélekről űzd el a ködöt,

Fuga catervas daemonum,

Fussanak minden ördögök.

Expelle somnolentiam,

Az álmosságot verjed el,

Ne pigritantes obruat.

Meg ne üljön a lomhaság.

Sic, Christe, nobis omnibus

Igy irgalmazz Krisztus nekünk,

Indulgeas credentibus,

Hisz mindnyájan benned hiszünk.

Ut prosit exorantibus,

Hogy üdvösségünkké legyen,

Quod praecinentes psallimus.

Mit zeng hajnali énekünk.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló:

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (szerdára)

Hymni Ambrosiani

Ambróziánus himnuszok

Ad Matutinum Feria quarta.

Éjjeli zsolozsmára (szerdára).

Rerum Creator optime,

Világszerző jóságos Úr,

Rectorque noster, aspice,

Vesd ránk szemed kalauzúl!

Nos a quiete noxia

Mely lomhaságban tespedez,

Mersos sopore libera.

Ébreszd fel alvó népedet.

Te, Sancte Christe, poscimus,

Szentséges Krisztus, légy velünk,

Ignosce tu criminibus,

Felejtsd el annyi sok bűnünk,

Ad confitendum surgimus,

Már vallomásra fölkelünk,

Morasque noctis rumpimus.

Éjt s álmot immár megtörünk.

Mentes manusque tollimus,

Fölnyujtjuk szívünk és kezünk;

Propheta sicut noctibus

Próféta rendelé nekünk

Nobis gerendum praecipit,

Igy tennünk éjnek évadán,

Paulusque gestis censuit.

És tettekkel példázza Pál.

Vides malum, quod gessimus,

Te rosszaságunk ismered,

Occulta nostra pandimus,

Föltárjuk titkaink neked.

Preces gementes fundimus,

Imát öntünk és könnyeket,

Dimitte, quod peccavimus.

Bocsásd meg mind a bűnöket.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló;

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

Ambróziánus himnuszok: Dícséretre

Hymni Ambrosiani

Ambróziánus himnuszok

Ad Laudes.

Dícséretre.

Aurora iam spargit polum,

A sarkon már hajnal remeg,

Terris dies illabitur,

A nappal jár a földeken.

Lucis resultat spiculum:

Fény nyílai tündöklenek,

Discedat omne lubricum.

Fussanak a kísértetek!

Phantasma noctis decidat,

Az éjnek réme hulljon el,

Mentis reatus subruat;

Lélek-szorongás múljon el.

Quidquid tenebris horridum

Mind, mit az éj homálya szült,

Nox attulit culpae, cadat.

Bűn és borzalom, haljon el.

Et mane illud ultimum,

S amaz utolsó reggelen,

Quod praestolamur cernui,

Melyért virrasztásunk eseng,

In lucem nobis effluat,

Ömöljön egykor fényre majd,

Dum hoc canore concrepat.

Miért ma énekünk sohajt.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát,

Cum Spiritu Paraclito,

S a Lelket, a Vigasztalót

Et nunc et in perpetuum.

Most és örök időkön át.

Prudentius himnuszai: Hajnali himnusz

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

Hymnus Matutinus.

Hajnali himnusz.

Nox, et tenebrae, et nubila

Éj és homály és fellegek,

Confusa mundi et turbida,

Ködös, kavargó torlatok:

Lux intrat, albescit polus,

Kél már a fény, fehér az ég,

Christus venit! Discedite!

Krisztus közelg, távozzatok!

Caligo terrae scinditur

A föld homálya megtörik,

Percussa solis spiculo,

Dárdáit szórja már a fény.

Rebusque iam color redit

A tárgyak színe visszatér

Vultu nitentis sideris.

Ő tündöklő tekintetén.

Sic nostra mox obscuritas

Lelkünkben így sápadjon el

Fraudisque pectus conscium

Álságos minden bűnhomály,

Ruptis retectum nubibus

Felhőink felszakadjanak,

Regnante pallescet Deo.

Isten legyen bennünk király.

Tunc non licebit claudere

Takarni többé nem szabad,

Quod quisque fuscum cogitat,

Kiben mi ködlő gondolat.

Sed mane clarescent novo

Az új reggel ragyogja be

Secreta mentis prodita.

A lelki megtárt titkokat.

Fur ante lucem squalido

Hajnal előtt, szennyes időn,

Impune peccat tempore,

A tolvaj bizton vétkezett;

Sed lux dolis contraria

De feltár minden csalt a fény,

Latere furtum non sinit.

És nem tűr bújni bűnöket.

Versuta fraus et callida

Fortélyos, álnok cselszövés

Amat tenebris obtegi,

Az éj homályán megvonul,

Aptamque noctem turpibus

Éjt vár a házasságtörő

Adulter occultus fovet.

Szennyének meghitt társaul.

Sol ecce surgit igneus,

De íme, tűzben kél a nap,

Piget, pudescit, poenitet

Piros szemérmet kelteget.

Nec teste quisquam lumine

Ha lát a nap tanú szeme,

Peccare constanter potest.

Bűnözni bátran nem lehet.

Quis mane sumptis nequiter

Ily reggelen ki nem pírul,

Non erubescit poculis,

Ha serlegek közt aljasul?

Cum fit libido temperans

Most elcsitul a szenvedély,

Castumque nugator sapit.

S a tisztaság sejtelme kél.

Nunc, nunc severum vivitur,

Most, most az élet szent, komoly,

Nunc nemo tentat ludicrum,

Nem ismer pajzán élceket,

Inepta nunc omnes sua

Most minden tisztes arcot ölt,

Vultu colorant serio.

Ki balgaságot kergetett.

Haec hora cunctis utilis,

Mindenre hasznos óra ez.

Quae quisque quod studet, gerat:

Minden szabott dolgára jő,

Miles, togatus, navita,

Kalmár, polgár, harcos, hajós,

Opifex, arator, institor.

Kézműves és szántóvető.

Illum forensis gloria,

A fórum híre vonja ezt,

Hunc triste raptat classicum,

Amazt keserves kürt szava,

Mercator hinc ac rusticus

A gazda és kereskedő

Avara suspirant lucra.

Sívár haszonra fut tova.

At nos lucelli ac foenoris,

De minekünk nem kell a kincs,

Fandique prorsus nescii

Nem áll az ékes szó nekünk

Nec arte fortes bellica,

A harc mívéhez nem tudunk:

Te Christe solum novimus.

Krisztus, csak téged ismerünk.

Te mente pura et simplici,

Szép tiszta szívvel, egyszerűn

Te voce, te cantu pio

Hozzád emelni énekünk,

Rogare curvato genu

Térden dalolni könny között:

Flendo et canendo quaesumus.

Ez egyetlen vágyunk nekünk.

His nos lucramur quaestibus,

Mi ezzel űzünk üzletet,

Hac arte tantum vivimus:

Ezt míveljük művészetül,

Haec inchoamus munera,

Csak ezzel gyüjtünk kincseket,

Cum sol resurgens emicat.

Ha a kelő nap ránk derűl.

Intende nostris sensibus,

Érzékeink és életünk

Vitamque totam dispice,

Hadd járja át tekinteted.

Sunt multa fucis illita,

Sok ott az álfény és a szenny:

Quae luce purgentur tua.

Fényességed tisztítsa meg.

Durare nos tales iube,

Parancsold: legyünk ezután

Quales remotis sordibus

Minden szennyektől szabadok,

Nitere pridem iusseras,

Mint azok, kiket egykoron

Jordanae tinctos flumine.

A Jordán-víz lemosdatott.

Quodcumque nox mundi dehinc

Kiket még elsodor az éj,

Infecit atris nubibus,

Fekete rút felhőibe,

Tu rex eoi sideris

Szelíd arcod ragyogja be,

Vultu sereno illumina.

Te hajnalcsillagos király!

Tu sancte, qui taetram picem

Szent, ki előtt ocsmány szurok

Candore tingis lacteo,

Tündöklő tejjé változik,

Ebenoque crystallum facis,

S ében kristállyá: eltöröld

Delicta terge livida.

A bűn halálos kékeit.

Sub nocte Jacob caerula

Megküzdölődött vakmerőn

Luctator audax angeti

Jákob fekete éjszakán

Eousque dum lux surgeret,

Az angyallal, s pitymallatig

Sudaret impar proelium.

Izzadt nem hozzá mért csatán,

Sed curn iubar claresceret,

De hogy a fény feltündökölt,

Lapsante claudus poplite

Erőtlen térde megrogyott,

Fernurque victus debile,

Combjába állt a gyengeség

Culpae vigorem perdidit.

S a bűnnek tüze kialudt.

Nutabat inguen saucium,

Sebes lágyéka megtörött,

Quae corporis pars vilior.

Ez a legalja testi rész,

Longeque sub cordis loco

Mely messze lenn a szív alatt

Diram fovet libidinem.

Megrontó vágyakat becéz.

Haec nos docent imagines

E képek minket intenek:

Hominem tenebris obsitum,

Ember, akit a köd elért,

Si forte non cedat Deo

Ha Istennek meg nem hajol,

Vires rebelles perdere.

Elveszti pártos erejét.

Erit tamen beatior,

De boldogabb lesz, hogyha küzd,

Intemperans membrum cui

És lázadó testtagjait

Luctando claudum et tabidum

A hajnali napsugarak

Dies oborta invenerit.

Harctól megsorvadtan lelik.

Tandem facessat coecitas

Enyésszen már a vak homály,

Quae nosmet in praeceps diu

Mely minket eddig oly soká

Errore traxit devio.

Nyaktörő útvesztőkbe csalt.

Lux ecce surgit aurea.

Im ébred az arany sugár!

Haec lux serenum conferat,

Hozza el újra a derűt

Purosque nos praestet sibi;

E fény, és tisztává tegyen,

Nihil loquamur subdolum,

Némuljon el, ami csalárd

Volvamus obscurum nihil.

És forrongó és nemtelen.

Sic tota decurrat dies,

Ugy fusson el végig e nap,

Ne lingua mendax, ne manus

Hogy nyelv nem ejt hazug igét,

Oculive peccent lubrici,

A testet bűn nem szennyezi,

Ne noxa corpus inquinet.

Kéz és sóvárgó szem se vét.

Speculator adstat desuper,

Látó virraszt fejünk felett:

Qui nos diebus omnibus

Amit teszünk, vigyázza mind,

Actusque nostros prospicit

Néz és vigyáz minden napon,

A luce prima in vesperum.

Hajnalsugártól estelig.

Hic testis, hic est arbiter,

Ez a tanú, ez a bíró,

Hic intuetur quidquid est,

Lát mindent, ami létező,

Humana quod mens concipit,

Amit az emberszív fogan;

Hunc nemo fallit iudicem.

Csalhatatlan ítélkező.

Prudentius himnuszai: Kakasszóra

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

Ad galli cantum.

Kakasszóra.

Ales diei nuntius

A nappal szárnyas hírnöke

Lucem propinquam praecinit;

Jelenti már, hogy jő a fény.

Nos excitator mentium

A lelkek ébresztője már,

Iam Christus ad vitam vocat.

Krisztus, bennünket élni hív.

Auferte, clamat, lectulos,

„Bontsátok el az ágyakat,

Aegro sopore desides!

Hol beteg álom üldözött,

Castique, recti ac sobrii

Józanon, tisztán, éberen

Vigilate: iam sum proximus.

Virrasszatok – közel vagyok.”

Iesum ciamus vocibus,

Jézust kiáltsuk hangosan,

Flentes, precantes, sobrii:

Sírók, könyörgők, éberek,

Intenta supplicatio

Imádkozzunk: szunnyadni már

Dormire cor mundum vetat.

A tisztult szív nem érkezik.

Tu, Christe, somnum discute,

Krisztus, te verd álmunkat el,

Tu rumpe noctis vincula,

Törd meg az éj bilincseit,

Tu solve peccatum vetus,

Te oldozd fel a régi bűnt,

Novumque lumen ingere.

S új fényességet önts belénk.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát

Cum Spiritu Paraclito,

S a Lelket, a Vigasztalót,

Nunc, et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

Prudentius himnuszai: Temetési himnusz

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

In exsequiis defunctorum

Temetési himnusz.

lam moesta quiesce querela,

Szűnjél szomorú panasz immár,

Lacrymas suspendite matres;

Ti anyák, hagyjátok a könnyet,

Nullus sua pignora plangat,

Sarjáért senki se sírjon:

Mors haec reparatio vitae est.

Az élet ujúl e halálban.

Quidnam sibi saxa cavata,

Mit akarnak a vájtölű sziklák?

Quid pulchra volunt monumenta,

Mit a síron a pompa, az emlék?

Res quod nisi creditur illis

Azt mondja: a test amit elvett,

Non mortua, sed data somno.

Nem halt meg, – aludni pihent el.

Nam quod requiescere corpus

Mert imhol az óra közelget,

Vacuum sine mente videmus,

Hogy a lelkeveszett suta rom-test

Spatium breve restat ut alti

Fölserken s megleli újra

Repetat collegia sensus.

Érzékei egykori társát.

Venient cito saecula, cum iam

Jő, jő sebesen amaz óra:

Socius calor ossa revisat,

Friss vérben lüktet a lélek,

Animataque sanguine vivo

Átjárja meleggel a csontot

Habitacula pristina gestet.

És fölveszi régi ruháját.

Quae pigra cadavera pridem

A test, amely oszlik, enyész most,

Tumulis putrefacta iacebant,

Tehetetlen sír-pora hulla:

Volucres rapientur in auras

Szárnyon száll majd a magasba

Animas comitata priores.

Amaz egykori lelket ölelvén.

Sic semina sicca virescunt

Igy zöldül a búzamag újra,

Iam mortua, iamque sepulta,

Mit holtan a földbe temettek;

Quae reddita cespite ab imo

Fölsarjad a hantok öléről,

Veteres meditantur aristas.

Álmával a régi kalásznak.

Nunc suscipe terra fovendum

S most föld, te fogadd be öledbe,

Gremioque hunc concipe molli,

Kebeleddel lágyan öleld át.

Hominis tibi membra sequestro,

Amit itt véssz: tiszteletes rom,

Generosa et fragmina credo.

Embernek szent maradéka.

Animae fuit haec domus olim,

Léleknek volt ez a háza,

Factoris ab ore creatae;

A teremtő ajka lehéé,

Fervens habitavit in istis

Bölcseség lángja tüzelte:

Sapientia principe Christo.

Krisztus fejedelmi ígéje.

Tu depositum tege corpus;

Vedd hát s te takard el e testet,

Non immemor ille requiret

Mert gondol rá a Teremtő

Sua munera fictor et auctor

S keze művét visszakivánja,

Propriique aenigmata vultus.

Önarca titokteli mását.

Veniant modo tempora iusta,

Mert eljön a teljes időnap,

Quum spem Deus impleat omnem,

Amikor betelend a reménység:

Reddas patefacta necesse est

Akkor szíved újra kitárul,

Qualem tibi trado figuram.

S amit őrzöl, fölkel a szentség.

Prudentius himnuszai: Az Isten Bárányáról

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

De Agno Dei.

Az Isten Bárányáról.

Sperne, Camoena; leves hederas,

Dobd el Camoena a könnyü babért,

Cingere tempora queis solita es,

Fűzz a fejedre ma friss koszorút:

Sertaque mystica dactylico

Daktilusok gyakorolt ütemén

Texere docta liga strophio

Misztikus éneket Isten előtt, –

Laude Dei redimita comas.

Ez koronázza ma fürteidet.

Ecce, venit nova progenies

Ime közelget az új ivadék,

Aethere proditus alter homo,

Száll a magasból új ember alá.

Non luteus, velut ille prius,

Ez nem az első, nem por-edény:

Sed Deus ipse gerens hominem

Emberi testben az Úr maga jő,

Corporeisque carens vitiis.

Emberi test, de nem emberi bűn.

Quae feritas modo non trepidat,

Hol van a hős, akit el nem ijeszt

Territa de grege candidulo?

Hószínű köntösöd, új bari-nyáj:

Impavidas lupus inter oves

Nem-remegő juhok akla körül

Tristis obambulat et rapidum

Kullog a farkas, alázva, sunyin,

Sanguinis immemor os cohibet.

S éh foga, körme felejti a vért.

Agnus enim vice mirifica,

Im az oroszlán – új csoda ez! –

Ecce, leonibus imperitat,

Retteg a Bárány arca előtt.

Exagitansque truces aquilas

És a kegyetlen ölő keselyűt

Per vaga nubila perque Notos

Tétova fellegek útjain át

Sidere lapsa columba fugat.

Űzi a csillagok este Galamb.

Tu mihi, Christe, columba potens,

Krisztus a győztes, a büszke Galamb,

Sanguine pasta cui cedit avis,

Messze kerülik a vészmadarak.

Tu niveus per ovile tuum

Krisztus a Bárány, ő veri el

Agnus hiare lupum prohibes

Farkasok éhét akla elől,

Sub iuga tigridis ora premens.

Tigris agyára is ő vet igát.

Edite corpore virgineo

Téged, ó Szűzi-ölön-született,

Te, crucifer bone, mane novo,

Téged ó drága Keresztviselő:

Solis et orbita cum media est,

Hajnali pír ha ragyogna reánk,

Te quoque lace sub occidua

Déli verő avagy alkonyi fény,

Nostra, Deus, canet harmonia.

Áldva dicsérjen örökre dalunk.

Prudentius himnuszai: A „Minden órára való himnusz”-ból

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

Ex Hymno omnis horae.

A „Minden órára való himnusz”-ból.

Corde natus ex parentis

Atyja szíve szülte őt a

Ante mundi exordium,

Teremtett világ előtt,

A et O cognominatus,

Mindeneknek: ami most van,

Ipse fons et clausula

Volt, s mi még csak eljövénd,

Omnium, quae sunt, fuerunt,

Ő a kezdet, ő a vég is,

Quaeque post futura sunt.

Alfa és az ómega.

O beatus ortus ille,

Ó, valóban boldog óra,

Virgo cum puerpera

Amidőn a Szűzanya,

Edidit nostram salutem

Szentlélektől áldva lévén,

Feta sancto spiritu,

Üdvösségünk szülte meg,

Et puer, redemptor orbis,

És a gyermek Üdvözítő

Os sacratum protulit.

Édes arca megjelent.

Psallat altitudo caeli,

Zengje mind az ég magassa,

Psallant omnes angeli,

Zengjék minden angyalok,

Quidquid est virtutis usquam,

Zengje minden, ami zenghet,

Psallat in laudem Dei,

Istenünk dícséretét,

Nulla linguarum silescat,

Nyelv ne álljon egy se némán,

Vox et omnis consonet.

Minden ajk zengjen velünk.

Ecce, quem vates vetustis

Im kit messze századokban

Concinebant saeculis,

Látnokok daloltanak,

Quem prophetarum fideles

Kit hűséges prófétáknak

Paginae spoponderant,

Hirdetének könyvei,

Emicat, promissus olim,

Itt ragyog a rég megígért,

Cuncta collaudent eum.

Énekelje minden Őt!

Te senes et te juventus,

Téged aggok, téged ifjak,

Parvulorum te chorus,

Téged a kicsik kara,

Turba matrum virginumque,

Téged az anyák csapatja,

Simplices puellulae,

Egyszerű lánykák, szüzek,

Voce concordes pudicis

Szent szemérem szózatával,

Perstrepent concentibus.

Egy ajakkal áldjanak.

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. I. Hajnali zsolozsmára

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

In festo Ss. Innocentium.

Aprószentek ünnepére.

I. Ad Matutinum.

I. Hajnali zsolozsmára.

Audit tyrannus anxius

Hallja a zsarnok és remeg:

Adesse regum Principem,

A királyok királya jő.

Qui nomen Israel regat,

Ő lesz úr Izrael fölött

Teneatque David regiam.

És ül majd Dávid trónusán.

Exclamat amens nuntio:

Eszefogyottan felüvölt:

Successor instat, pellimur!

„Küszöbön az utód, elűz!

Satelles, i, ferrum rape,

Csatlós, eredj, acélt ragadj,

Perfunde cunas sanguine.

A bölcsőket vérrel füröszd!”

Quid proficit tantum nefas?

Mihaszna ennyi szörnyüség,

Quid crimen Herodem iuvat?

Heródes, mit segít a bűn?

Unus tot inter funera

Viszik a pusztulás közül

Impune Christus tollitur.

Az egy Krisztust sértetlenül!

Gloria tibi, Domine,

Dicsőség teneked, Urunk,

Qui natus es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre et Sancto Spiritu,

Atyának s Szentléleknek is

In sempiterna saecula!

Most és örök időkön át.

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. II. Dícséretre

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

In festo Ss. Innocentium.

Aprószentek ünnepére.

II. Ad Laudes.

II. Dícséretre.

Salvete, flores Martyrum,

Ó virágocska vértanúk,

Quos lucis ipso in lumine

Kiket a fénynek küszöbén

Christi insecutor sustulit,

A Krisztus-üldöző letört,

Ceu turbo nascentes rosas.

Mint feslő rózsát a szelek.

Vos prima Christi victima,

Ti vagytok első áldozat

Grex immolatorum tener.

A Krisztus báránykáiból.

Aram ante ipsam simplices

Oltár előtt, ártatlanok,

Palma et coronis luditis

Füzér-pálmákkal játszotok.

O barbarum spectaculum!

Ó, milyen barbár látomány!

Vix interemptor invenit

Alig talál a gyilkoló

Locum minutis artubus,

Helyet a csöpp testrészeken,

Quo plaga descendat patens.

Hol elférhetne sebnyilás.

Cunae redundant sanguine,

A bölcsőkből omlik a vér.

Sed in Deum frustra furit,

Ám Isten ellen dőre düh:

Unum petit tot mortibus,

Egyet keres ezer halál,

Mortes tot unus effugit.

Ezer halált egy elkerül.

Inter coaevi sanguinis

A kisdedvérnek árja közt

Fluenta solus integer;

Bántatlan él egyetlenegy.

Ferrum, quod orbabat nurus,

Mely oly sok anyát megrabolt,

Partus fefellit Virginis.

A Szűzet elvété a kard.

Sic dira Pharaonis mali

Igy menekült meg egykoron

Edicta quondam fugerat,

Az ádáz Fáraó elől

Christi, figuram praeferens

Mózes, a népszabaditó,

Moses, receptor civium.

A Krisztus képét hordozó.

Matres, querelis parcite!

Anyák immár ne sírjatok

Quid rapta fletis pignora?

Elragadott drágátokért.

Agnum salutis obsidem

Ők már a Bárányt környezik,

Denso sequunter agmine.

Üdvösségünknek kezesét.

Gloria tibi, Domine,

Dicsőség teneked Urunk,

Qui natus es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre et Sancto Spiritu

Atyának s Szentléleknek is

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Prudentius himnuszai: Vízkereszti himnusz

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

In Epiphania Domini.

Vízkereszti himnusz.

O sola magnarum urbium

Ó te páratlan Betlehem,

Maior Bethlem; cui contigit

Nagy városok közt legnagyobb:

Ducem salutis.caelitus

Megszülni néked adatott,

Incorporatum gignere:

Testben az üdvösség Urát,

Quem stella, quae solis rotam

Kiről a csillag hirdeti

Vincit decore, ac lumine,

(Tündöklőbb, mint a napkorong):

Venisse, terris nuntiat

A földön megjelent az Úr

Cum tarne terrestri Deum.

És földi testbe öltözött.

Videre postquam illum Magi,

Látták fényét a Mágusok

Eoa promunt munera,

S hozzák keletnek kincseit,

Stratique votis offerunt

Leborulván ajánlanak

Thus, myrrham et aurum regium.

Tömjént, mirrát és aranyat.

Regem Deumque annuntiant

Királyt jelent a kincsarany,

Thesaurus et fragrans odor

Istennek szól a szábai

Thuris Sabaei, ac myrrheus

Tömjénnek fűszerillata,

Pulvis sepulcrum praedocet.

A mirrapor sírról beszél.

Gloria tibi, Domine,

Dicsőség teneked Urunk,

Qui apparuisti hodie,

Ki megjelentél e napon;

Cum Patre et Sancto Spiritu

Atyának s Szentléleknek is,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Prudentius himnuszai: Urunk színeváltozása ünnepére

Aurelius Prudentius Clemens (348–c. 410)

Prudentius himnuszai (348–410 kör.)

In festo Transfigurationis Domini.

Urunk színeváltozása ünnepére.

Quicumque Christum quaeritis,

Mindnyájan Krisztus-keresők,

Oculos in altum tollite;

Emeljétek föl szemetek:

Illic licebit visere

A magasságban megjelen

Signum perennis gloriae.

örök dicsőség nagy Jele.

Illustre quiddam cernimus,

Nagy dolgot szemlél ott szemünk,

Quod nesciat finem pati,

Magasságost, felségeset,

Sublime, celsum, interminum,

Nem ismer véget, változást;

Antiquius caelo et chao.

Égnél, kaosznál ősiebb.

Hic ille Rex est gentium,

A nemzetek Királya ez,

Populique Rex Iudaici,

S a zsidó nép Királya is,

Promissus Abrahae patri

Ki Ábrahám atyánknak és

Eiusque in aevum semini.

Utódainak ígértetett.

Hunc est Prophetis testibus,

Imhol bizonyságot teszen

Iisdernque signatoribus,

Az Atya róla s rendelést,

Testator et Pater lubet

És Próféták tanúk reá:

Audire nos et credere.

Hogy higgyük és hallgassuk Őt.

Gloria tibi, Domine,

Áldunk Jézus, ki a kicsik

Qui apparuisti hodie,

Előtt jelented meg magad,

Cum Patre et Sancto Spiritu

S az Atyát és Szentlelket is

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Nolai Szent Paulinus: Az I. zsoltár

Sanctus Paulinus Nolanus (353–431)

Nolai Szent Paulinus (353–431)

Psalmus I.

Az I. zsoltár.

Beatus ille, qui procul vitam suam

Boldog, ki távol elrekeszti életét

Ab impiorum segregavit coetibus

A gonoszok istentelen hordáitól.

Et in via peccantium non manserit

És meg nem áll a bűnösöknek útjain

Nec in cathedra pestilenti sederit,

S nem fog a dögvész székében ülőhelyet,

Sed corde toto fixus in legem Dei

Egész szívével Isten törvényének él,

Praecepta vitae nocte volvit et die

Elméli éj-nap az élet parancsait

Mentemque castis institutis excolit.

S lelkét a tiszta törvények nevelgetik.

Erit ille ut arbor, quae propinqua flumini

Olyan lesz, mint a fa, mely a közel folyó

Humore ripae nutriente pascitur

Partjának hízik táplálékony nedvein

Suoque fructum plena reddet tempore

S gazdag gyümölcsöt ád a maga idején,

Et fronde nunquam defluente pervirens

Eleven lombja soha el nem hulldogál,

Stabit perenni vividum lignum coma.

Élő fatörzse örökzöld fürtökben áll.

Non haec iniquos prosequetur gloria,

Nem illeti ez a dicsőség a gonoszt.

Sed, ut favillam pulveris ventus rapit,

De mint a pornak hamuját rabló szelek,

Sic ira iniquos verret a vultu Dei.

Isten arcától a harag sodorja el.

Idcirco tali dividentur ordine

Azért oly renddel választatnak kétfelé

Hominum per orbem dissipatorum greges,

Az emberek földszerte széledt nyájai,

Ut iudicandi non resurgant impii,

Hogy ítéletre föl nem támad a gonosz,

Qui denegarunt debitum cultum Deo,

Ki megtagadta Isten illető dicsét.

Sed puniendi; namque crimen evidens

De vár reá a büntetés; nyilván való

Non indigebit quaestione detegi,

És nem szorul már vallatásra ott a bűn,

Quoniam imminentem praeferent mortis notam

Mert a halálnak nyilvánságos bélyegét,

Signum salutis non gerentee frontibus.

Nem üdvösség jelét hordozza homlokán.

Peccator autem non et impius tamen –

Ám, aki vétkes, mégis nem istentelen

Quae magna turba est – non resurget gioriae,

(Nagy sokaság ez!) azt nem várja glória,

Verum resurget deputanda examini.

Hanem feltámad és a vizsgálatra áll.

Nec enim sedere cum piis iudex potest

Nem ülhet széket bíró módra, mint a jók,

Causas suorum redditurus actuum

Ki tetteiről még maga is számot ád,

Varieque gestis aut probandus aut reus.

S azok szerint elvárja még ítéletét.

Sine lege passim legis ignari cadent,

Törvénytagadó, törvény nélkül elbukik,

In lege lapsus lege iudicabitur.

Törvény ítéli a törvény botlottjait,

Opus per omne curret ignis arbiter;

A bíró tűz lobogja át a tetteket;

Quod non cremarit flamma, sed probaverit,

Amit a tűz nem éget el, de helybehágy,

Illud perenni praemio pensabitur.

Örök dicsőség drága díja illeti.

Qui concremanda gesserit, damnum feret,

Kárt vall, kiben a tűz eléghetőt talál,

Sed ipse salvus evolabit ignibus;

De önmaga épen kiszáll a tűz közül;

Tamen subusti corporis signis miser

Ám míg szegény testén a tűzi sebhelyek,

Vitam tenebit, non tenebit gloriam,

Vár rá az élet, nem vár rá a glória.

Quia carne victus, mente non versus tamen

Akin győzött a hús, de lelke ép maradt:

Etsi negavit debitam legi fidem

Bár megtagadta a törvény vállalt hitét

Per multa saepe devolutus crimina,

S végighempergett mindenféle bűnökön,

Tamen fidei nomen aeternum gerens

De homlokán ragyog a hit örök neve,

Nunquam salutis exsulabit finibus.

Sohasem lesz az üdv honából számüzött.

Idcirco cuncti nunc in isto saeculo,

Azért kik még e földön járjuk életünk,

Dum currit aetas et dies aevi patet,

S amíg előttünk a jövendő napja még,

Rectas agamus semitas firmo pede

Kemény lábbal járjunk igaz ösvényeken

Nec deferamus lubrico latae viae.

S a széles útnak el ne csússzunk síkosán;

Praestat per artum dimicantem tramitem

Keskeny dülőkön küzdölődni kínnal át,

Laboriosis introire nísibus.

Erőlködéssel, izzadtsággal: többet ér.

Vias bonorum laetus agnoscit Deus,

Kedvvel szemléli Isten a jók ösvenyét,

At impiorum pronum iter delebitur.

A gonosz útja elhanyatlik s elveszen.

Nolai Szent Paulinus: Köszöntő vers feleségéhez

Sanctus Paulinus Nolanus (353–431)

Nolai Szent Paulinus (353–431)

Versus prosperi ad coniugem suam.

Köszöntő vers feleségéhez.

Age, iam precor, mearum

Jöszte kérlek, életemnek

Comes irremota rerum,

Válhatatlan sorsosa,

Trepidam brevemque vitam

Ezt a röpke életet

Domino Deo dicemus.

Jöjj, ajánljuk Istenünknek!

Celeri vides rotatu

Nézd keringve gyors iramban

Rapidos dies meare,

Száll a fürge nap tova:

Fragilisque membra mundi

Minden e múló világon

Minui, perire, labi.

Romlik, omlik, hull, enyészik.

Fluit omne quod tenemus

Minden, minden elfolyik,

Neque fluxa habent recursum,

És ha elfolyt, vissza nem tér.

Cupidas vagasque mentes

Haj, hiú árny csalja lelkünk

Specie trahunt inani.

Fönn-esengő vágyait.

Ubi nunc imago rerum est?

Hova tűntek mind a dolgok?

Ubi sunt opes potentum?

Hova kincsek és hatalmak,

Quibus occupare captas,

Mikben a leláncolt lélek

Animas fuit voluptas?

Gyönyörűségét találta?…

Undique bella fremunt, omnes furor excitat armis

Fegyverek árja zuhog, mindenkit hajszol az ádáz

Incumbunt reges regibus innumeris.

Gyűlölet, összedühöng fegyveres annyi király

Impia confuso saevit discordia mundo,

Tombol a durva viszály istentelenül a világon,

Pax abiit terris; utima quaeque vides.

Békesség tovaszállt; láthatod, eljön a vég.

Et si concluso superessent tempora saeclo

Ám a betelt évszáz ha talán várhatna jövendőt,

Aut posset longos mundus habere dies,

S biztatná netalán hosszu napok sora még:

Nos tamen occasum nostrum observare deceret,

Illő látni nekünk még akkor is esni napunkat;

Et finem vitae quemque videre suae.

Észbe fogadja kiki élete alkonyatát.

Nam mihi quid prodest, quod longo flumilna cursu

Mert mi haszon minekünk, hogy a messze folyóknak örökké

Semper inexhaustis prona feruntur aquis,

Új vizek áradatát görgeti medre tova,

Multa quod annosae vicerunt saecula silvae

Vagy hogy a múláson diadalt vesz a százados erdő,

Quodque suis durant florea rura locis?

S régi helyén kivirúl mindig a tarka mező?

Ista manent, nostri sed non mansere parentes,

Szűntelen élnek ezek, de nem élnek atyáim, anyáim.

Exigui vitam temporis hospes ego.

Csak vendég vagyok én, kurta időre szabott.

Non haec ergo sumus nequicquam in saecula nati

Hát nem e földi világ számára vagyunk születettek,

Quae pereunt nobis et quibus occidimus,

Mely tovatűnendő és vele halni sorunk.

Sed vitam aeternam vita ut mereamur in ista

Itt e kis életben örököst kell nyerni magunknak,

Et subeat requies longa labore brevi.

Kurta vesződségért jő meg a nagy pihenés.

Et tamen iste labor sit forte rebellibus asper,

Mégis a rúgódó szívnek tán zordon e törvény,

Ac rigidas leges effera corda putent;

Tán nehezelli a vad ösztön a földi sanyart.

Non autem haec gravis est mansueto sarcina dorso

Könnyü teher pedig ez, ha szelíd hát ölti magára,

Nec laedit blandum mitia colla iugum.

S béketürő nyakakat nem tör az édes iga.

Qui credunt sacros verum cecinisse prophetas

Mert aki hittel hisz próféták jósi dalában

Et qui non dubitant verba manere Dei,

S kételye nincsen, hogy Isten igéje megáll,

Qui Christum passum poenas crucis, ultima mortis

Atyja magas jobbján aki győzőn látja a Krisztust

In toto celsi patris honore vident,

Kínja, keresztje után, és leteperve halált,

Quique ipsum multa cum maiestate tremen duni

És ki kövér méccsel virrasztván várja az Úrnak

Exspectant pingui lampade pervigiles:

Nagy fölségében rettenetes jövetét:

Non illos fallax cepit sapientia mundi,

Azt nem fonja be semmi csalóka világi okosság,

Nec curas steriles inseruere polis,

Meddő gondok közt nem fut a földsarokig.

Imperia et fasces, indocti munera vulgi,

Ostoba nép álmát: fascest és harci hatalmat

Quasque orbis scelerum semina fecit opes,

És mit a föld táplál, kincset (a bűnre csirát!)

Calcarunt sancta caelum ambitione petentes

Lába alá tapod az, nem néz szent vágya csak egyre,

Suffragiis Christi et plausibus angelicis.

Krisztus fogja kezét, s tapsol az angyali kar.

Nec labor hos durus vincit nec blanda volulptas.

Meg nem győzi kemény fáradság, lágy gyönyörűség,

Quaerere nil cupiunt, perdere nil metuunt..

Szerzeni mit sem akar, veszteni mit se remeg.

Factus sum Christi corporis, ille mei.

Krisztus testének lettem a részese én.

Me gessit moriens, me victa morte resurgens

Értem gyötrődött, értem kelt sírja öléből

Et secum ad patrem me super astra tulit.

S felvitt Atyja elé, túlnan a csillagokon.

Quidnam igitur tanta pro spe tolerare recusem?

Mit vonakodnám hát eltűrni e drága reményben?

Aut quid erit quod me separet a Domino?

Istentől ezután már mi rekesztene el!

In nobis nihil audemus, sed fidimus in te.

Nem magamért merek én, Benned van a bízakodásom,

Quos pugnare iubes, et superare facis.

Harcra te szólítasz, győzni te gyámolitasz.

Spes igitur mea sola Deus, quem credere vita est,

Istenben bizom én egyedül; neki hinni: az élet,

Qui patriae civem me dedit alterius.

Ő polgárrá tett jobb haza népe között.

Tu modo, fida comes, mecum isti accingere pugnae,

Én hű társam, jöjj, öveződjünk együtt a harcra,

Quam Deus infirmo praebuit auxilium.

Gyámolomúl téged hisz nekem Isten adott

Sollicita elatum cohibe, solare dolentem,

Búmban vígasztalj, csígass, ha a gőg szele elkap:

Exemplum vitae simus uterque piae.

Jámbor példa legyünk egyik a másik előtt.

Custos esto tui custodis, mutua redde:

Kézben a kéz: légy gondviselődnek a gondviselője,

Erige labentem, surge levantis ope,

Fogd fel az ingadozót, kelj, ha emelne karom.

Ut caro non eadem tantum, sed mens quoque nobis

Hogy ne csupán testünk, hanem egy legyen abban a lelkünk

Una sit atque duos spiritus unus alet.

És egyazon Szellem lángja az életerőnk.

Sedulius: Himnusz Krisztus életéről

Caelius Sedulius (c. 450)

Sedulius (450 kör.)

Hymnus de Vita Christi.

Himnusz Krisztus életéről.

A solis ortus cardine

Naptámadat mesgyéitől

Adusque terrae limitem

A föld végső határaig

Christum canamus principem,

Krisztust daloljuk, a Királyt,

Natum Maria virgine.

Szűz Máriának egy Fiát.

Beatus auctor saeculi

A boldog Úr, az Alkotó,

Servile corpus induit,

Magára szolgatestet ölt:

Ut carne carnem liberans

A húst a hús hadd mentse meg,

Non perderet, quod condidit.

S ne vesszen el, kit alkotott.

Clausae parentis viscera

A Szűzanyának belsején

Caelestis intrat gratia,

Megszáll az égi kegyelem.

Venter puellae baiulat

Hord a Leány szíve alatt

Secreta, quae non noverat.

Soha nem ismert titkokat.

Domus pudici pectoris

Szemérmes szíve hajloka

Templum repente fit Dei,

Immár az Isten temploma.

Intacta nesciens virum

Ki sosem ismert férfiút,

Verbo creavit filium.

Angyal-igén fogant fiút.

Enixa est puerpera,

A Szűz megszülte Gyermekét,

Quem Gabriel praedixerat,

Kit Gábor angyal megígért,

Quem matris alvo gestiens

Kit János érzett boldogan

Clausus Iohannes senserat.

Már anyja méhe rejtekén.

Feno iacere pertulit,

Hitvány jászolba fektetik,

Praesene non abhorruit

Szénától sem húzódozik,

Parvoque lacte pastus est,

Ki a madárnak enni ád:

Per quem nec ales esurit.

Egy csöppnyi tejjel jóllakik.

Gaudet chorus caelestium,

Újjong az égiek kara,

Et angeli canunt Deum,

Ünneplik zengő angyalok,

Palamque fit pastoribus

S a pásztoroknak felragyog

Pastor creatorque omnium.

A mindeneknek Pásztora.

Hostis Herodes impie,

Gonosz Heródes, mit remegsz,

Christum venire quid times?

Hogy Isten úgy jő, mint király;

Non eripit mortalia,

Mulandó jót el nem ragad,

Qui regna dat caelestia.

Ki mennyországot osztogat.

Ibant magi, qua venerant,

Vonulnak már a Mágusok,

Stellam sequentes praeviam,

A csillag jár útjuk előtt.

Lumen requirunt lumine,

A fény nyomán a Fényt lesik,

Deum fatentur munere.

Istent vallanak kincseik.

Katerva matrum personat

Zokognak a szegény anyák

Collisa deflens pignora,

Megölt szemfényeik fölött.

Quorum tyrannus milia

Ezerével áldozta meg

Christo sacravit victimam.

A zsarnok őket Krisztusért.

Lavacra puri gurgitis

A tiszta víz hullámai

Caelestis agnus attigit,

Az égi Bárányt illetik.

Peccata qui mundi tulit

Melyekben részessége nincs:

Nos abluendo sustulit.

Mirólunk mossa bűneink.

Miraculis dedit fidem

A hitnek csodajelet ád:

Habere se Deum patrem,

Az Isten vallja meg Fiát.

Infirma sanans corpora

Gyógyít nehéz kórságokat,

Et suscitans cadavera.

Életre hív halottakat.

Novum genus potentiae!

Imhol hatalma új jele:

Aquae rubescunt hydriae,

Piroslik a vödrök vize,

Vinumque iussa fundere

Parancsszaván csordul a bor,

Mutavit unda originem.

S a vízhullám új arcot ölt.

Orat salutem servulo

Kér térde-hajtva gyógyulást

Nixus genu centurio,

Szolgájának a százados.

Credentis ardor plurimus

Hitének lángja oly heves;

Extinxit ignes febrium.

A láz tüzét eloltja ez.

Petrus per undas ambulat,

Jár Péter a hullámokon,

Christi levatus dextera,

Fenntartja Krisztus jobbkeze.

Natura quam negaverat,

Mit a természet megtagadt:

Fides paravit semitam.

Készít a hit neki utat.

Quarta die iam foetidus

Kinek már hullabűze kél,

Vitam recepit Lazarus

Lázár, negyednap újra él.

Mortisque liber vinculis

Halál láncáról szabadúl

Factus superstes est sibi.

És önönmagát éli túl.

Rivos cruoris torridi

Megállít kór-buzogta vért

Contacta vestis obstruit,

Az érintett köntösszegély.

Fletu rigante supplicis

Az esdő asszony könnyei

Arent fluenta sanguinis.

A vér patakját eltömik.

Solutus omni corpore

A bénatestű nagybeteg

Iussus repente surgere

Hallja: „Kelj fel, mondom neked”

Suis vicissim gressibus

Ágyát azonnal felveszi

Aeger vehebat lectulum.

És lábon, épen elviszi.

Tunc ille ludas carnifex

Júdás, a hóhér áruló

Ausus magistrum tradere

Jő Mesterét eladni már:

Pacem ferebat osculo,

Csókkal köszönt békét reá,

Quam non habebat pectore.

Békét, mely tőle messze jár.

Verax datur fallacibus

Jámborra vet kezet gonosz,

Pium flagellat impius,

Igazat álnok ostoroz,

Crucique fixus innocens

Ártatlanságot megfeszít

Coniunctus est latronibus.

Vétek, s latrok közé soroz.

Xeromurram post sabbatum

Illatokkal hajnal felé

Quaedam vehebant compares,

Egynémi jámbor asszonyok

Quas allocutus angelus

Jőnek s hallják angyal szavát:

Vivum sepulcro non tegi,

„Élőt a sírbolt nem takar!”

Ymnis; venite, dulcibus

Daloljunk édes dalokat,

Omnes canamus subditum

Krisztusnak győztes éneket,

Christi triumpho tartarum,

Ki poklot láb alá szegett.

Qui nos redemit venditus.

Megváltott, kit eladtanak.

Zelum draconis invidi

Az álnok kígyónak fejét,

Et os leonis pessimi

Gonosz oroszlán erejét

Calcavit unicus Dei

Az Isten fia megtöré

Seseque caelis reddidit.

Aztán a mennybe visszatért.

Sedulius: Szűz Mária köszöntése

Caelius Sedulius (c. 450)

Sedulius (450 kör.)

De Beata Maria.

Szűz Mária köszöntése.

Salve, sancta Parens, enixa puerpera Regem,

Szent Anya, üdvözlégy, a Királyt szűléd a világra,

Qui caelum terramque tenet per saecula, cuius

Azt, aki országol mennyben és földön örökké

Numen et aeterno complectens omnia gyro

S általölel mindent szent fölségének öröklő

Imperium sine fine manet; quae ventre beato

Abroncsával, s nincs idejének vége, határa.

Gaudia matris habens cum virginitatis honore,

Szűzek dísze tiéd, együtt anyaság örömével,

Nec primam similem visa es nec habere sequentem,

Nincs, nem volt, nem lesz soha hozzád senki hasonló.

Sola sine exemplo placuisti femina Christo.

Szűz egyedül te magad vagy tetsző asszony az Úrnak.

Venantius Fortunatus: A szent keresztről

Venantius Fortunatus (Saec. VI.)

Venantius Fortunatus (VI. század)

De Sancta Cruce.

A szent keresztről.

Vexilla regis prodeunt,

Királyi zászló jár elől,

Fulget crucis mysterium,

Keresztfa titka tündököl,

Qua vita mortem pertulit

Melyen az élet halni szállt

Et morte vitam protulit.

S megtörte holta a halált.

Quae vulnerata lanceae

Kegyetlen lándzsa verte át

Mucrone diro, criminum

Gonosz vasával oldalát.

Ut nos lavaret sordibus,

S mely szennyet, vétket eltörölt:

Manavit unda et sanguine,

Belőle víz és vér ömölt.

Impleta sunt, quae concinit

Az ősi jóslat itt betelt,

David fideli carmine

Mit a hű Dávid énekelt:

Dicendo nationibus:

„Az Úr – halljátok, nemzetek!

Regnavit a ligno Deus.

Kereszten trónol köztetek”

Arbor decora et fulgida,

Rajtad tündöklik, drága fa,

Ornata regis purpura,

Királyi vérnek bíbora.

Electa digno stipite

Ő választott jeles faág,

Tam sancta membra tangere!

Ki szent testét karoltad át!

Beata, cuius brachiis

Világ bűnének zálogát

Pretium pependit saeculi,

Te hordoztad, te boldog ág.

Statera facta corporis

Az ellenség gonosz fejét

Tulitque praedam tartari.

Megváltónk rajtad zúzta szét.

O crux, ave, spes unica,

Kereszt, üdvözlégy, egy remény,

Hoc passionis tempore

A szenvedés ez ünnepén.

Piis adauge gratiam

Kérünk, kegyelmet adj nekünk,

Reisque dele crimina.

Add vétkünkért vezeklenünk.

Te, fons salutis, Trinitas,

Szentháromság, dicsérjenek,

Collaudet omnis spiritus;

Üdvösség kútja, mindenek.

Quibus crucis victoriam

Legyen győzelmünk, add meg ezt,

Largiris, adde praemium.

A diadalmas szent kereszt.

Venantius Fortunatus: Nagypénteki himnusz

Venantius Fortunatus (Saec. VI.)

Venantius Fortunatus (VI. század)

Feria Sexta in Parasceve.

Nagypénteki himnusz.

Pange, lingua, gloriosi

Győzedelmes harc babérját

Lauream certaminis

Boldog ajkam énekeld.

Et super Crucis tropaeo

Ünnepeld a szent keresztet,

Dic triumphum nobilem,

Mint nemes győzelmi jelt,

Qualiter Redemptor orbis

S a feláldozott Királyt, ki

Immolatus vicerit.

Sír öléből győzni kelt.

De parentis protoplasti

Ezt a fát az ősszülőknek

Fraude factor condolens,

Alkotónk jelölte meg,

Quando pomi noxialis

Mert halált a végzetes fa

Morsu in mortem corruit,

Almájával ettenek:

Ipse lignum tunc notavit

Azt akarta, fának átkát

Damna ligni ut solveret.

Fának titka törje meg.

Hoc opus nostrae salutis

Ezt a dolgot megváltásunk

Ordo depoposcerat,

Rendje-módja rendelé:

Multiformis proditoris

Igy az álnok árulónak

Ars ut artem falleret,

Csel zavarja meg cselét,

Et medelam ferret inde

S honnan a seb mérge áradt,

Hostis unde laeserat.

Onnan kapja gyógyszerét.

Quando venit ergo sacri

Igy, mikor a szent időnek

Plenitudo temporis,

Teljessége már betölt,

Missus est ab arce Patris

Földre szállott Atyja mellől

Natus orbis Conditor

A teremtő Egyszülött

Atque ventre virginali

És a szűzi méh ölében

Carne amictus prodiit.

Embertestbe öltözött

Vagit infans inter arcta

Sirdogál a kisded Jézus,

Conditus praesepia,

Szűk a jászolágy neki.

Membra pannis involuta

Gyenge testét édesanyja

Virgo Mater alligat,

Rongy közé kötözgeti,

Et Dei pedes manusque

És az Isten keze-lábát

Stricta cingit fascia.

Pólyagöngyöleg fedi.

Lustra sex qui iam peregit,

Hatszor öt év hogy lemúlott,

Tempus implens corporis

S betöltötte idejét:

Sponte libera Redemptor,

Adta magát szenvedésre

Passioni deditus,

Önnön akaratakép,

Agnus in Crucis levatur,

És a Bárányt áldozatul

Immolandus stipite.

Keresztfára emelék.

Felle potus ecce languet,

Epe már meglankasztotta,

Sputa, clavi, lancea

Tüskék, szegek, lándzsa már

Mite corpus perforarunt,

Gyenge testét általverték:

Unda manat et cruor,

Víz folyt onnan s vérsugár.

Terra, pontus, astra, mundus

Földet, eget, tengereket

Quo lavantur flumine.

Tisztára mos ez az ár.

Crux fidelis, inter omnes

Hű keresztfa, nincsen még egy

Arbor una nobilis,

Ily nemes fa, sem bokor,

Nulla talem silva profert

Ilyen lombot, ily virágot

Fronde, flore, germine:

Erdő nem terem sehol.

Dulce ferrum, dulce lignum

Édes törzsök, édes ág te,

Dulce pondus sustinet,

Édes terhet hordozol.

Flecte ramos arbor alta,

Hajtsd meg ágaid, szikár fa,

Tensa laxa viscera

Könnyíts merev törzseden.

Et rigor lentescat ille,

Puhasággal végy erőt a

Quem dedit nativitas,

Szigorú természeten:

Et superni membra Regis

Tagjait a nagy királynak

Tende miti stipite.

Ugy karold szelídeden.

Sola digna tu fuisti

Csak te voltál hordni méltó

Ferre mundi victimam,

Üdvösségünk zálogát,

Atque portum praeparare

Rajtad ért, szent bárka, révet

Arca mundo naufrago,

A hajótörött világ,

Quam sacer cruor perunxit

Mert a Bárány drága vére

Fusus agni corpore.

Rólad permetez reánk.

Sempiterna sit beatae

A Boldog Szentháromságnak

Trinitati gloria,

Mindörökké tisztelet,

Aequa Patri Filioque,

Atyát, Fiut, Vigasztalót

Par decus Paraclito,

Egyformán dícsérjetek,

Unius trinique nomen

Ama Háromságos-Egynek

Laudet universitas.

Nevét áldják mindenek.

Venantius Fortunatus: A Szeplőtelen Szűzhöz

Venantius Fortunatus (Saec. VI.)

Venantius Fortunatus (VI. század)

In honorem Immaculatae Beatae Mariae Virginis.

A Szeplőtelen Szűzhöz.

O gloriosa virginum,

Ó szűzek legdicsőbbike,

Sublimis inter sidera,

Szép csillagok legszebbike,

Qui te creavit, parvulum

Ki alkotód, a Kisdedet,

Lactante nutris ubere.

Kebled tejével éteted.

Quod Heva tristis abstulit,

Mit a bús Éva elragadt,

Tu reddis almo germine;

Megadja mind kegyes Fiad,

Intrent ut astra flebiles,

Hogy leljünk, árvák, új utat,

Coeli recludis cardines.

Kezed az égbe fölmutat.

Tu Regis alti ianua,

Ó nagy király nyílt ajtaja!

Et aula lucis fulgida;

Fénynek tündöklő udvara!

Vitam datam per Virginem,

E Szűz ad nektek életet:

Gentes redemptae, plaudite.

Ujjongjatok ti nemzetek!

Jesu, tibi sit gloria,

Dicsőség teneked Urunk,

Qui, natus es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre et almó Spiritu

Atya s kegyes Lélek, neked,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Venantius Fortunatus: A boldogságos Szűz Máriáról

Venantius Fortunatus (Saec. VI.)

Venantius Fortunatus (VI. század)

De Beata Maria Virgine.

A boldogságos Szűz Máriáról.

Quem terra, pontus, sidera

Kit tenger, föld és csillagok:

Colunt, adorant, praedicant,

Áld és imád és prédikál,

Trinam regentem machinam

A hármas mindenség Ura

Claustrum Mariae bajulat.

Mária rejtekébe száll.

Cui luna, sol et omnia

Kinek nap, hold és mindenek

Deserviunt per tempora,

Szolgálnak ezredek során:

Perfusa caeli gratia

Kegyelemtől eláradott

Gestant puellae viscera.

Szíve alatt hordja a Lány.

Beata Mater munere,

Ó boldog égi híradás:

Cuius supernus Artifex,

Kinek ama nagy Alkotó

Mundum pugillo continens,

Méhébe vonja meg magát,

Ventris sub arca clausus est.

A mindenséget átfogó.

Beata coeli nuntio,

Ó boldog, égi hívatás:

Fecunda sancto Spiritu,

A Szentlélek mívelt csodát,

Desideratus gentibus

Hogy akiért a nemzetek

Cuius per alvum fusus est.

Sóhajtanak: szívébe szállt.

Jesu, tibi sit gloria,

Dicsőség teneked Urunk,

Qui natus es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre et almo Spiritu

Atya, s kegyes Lélek, neked,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Ismeretlen szerző: A szeretet himnusza. (A nagycsütörtöki lábmosásra)

Anonymus auctor (Saec. V.)

Ismeretlen szerző (V. század.)

De caritate, ad Mandatum.

A szeretet himnusza.

(A nagycsütörtöki lábmosásra.)

Congregavit nos in unum Christi amor,

Minket itt Krisztus szerelme összegyüjtött.

Exsultemus et in ipso iucundemur,

Örvendezzünk és Őbenne vigadozzunk.

Timeamus et amemus Deum vivum

Féljük azért s szeressük az örök Istent

Et ex corde diligamus nos sincero.

És egymást is megszeressük tiszta szívből.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Qui non habet caritatem, nihil habet,

Akiben szeretet nincsen: semmi sincsen.

Sed in tenebris et umbra mortis manet;

Ködben ül az s árnyékában a halálnak.

Nos alterutrum amemus et in die,

Mi tehát szeressük egymást, s nappal járjunk

Sicut decet, ambulemus lucis filii,

Világosság fiaihoz amint illik.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Caritas est summum bonum et amplum donum,

Szeretet a legnagyobb jó, legnagyobb kincs

In qua pendet totus ordo praeceptorum,

A parancsok teljessége mind ezen függ,

Per quam vetus atque nova lex impletur,

A szeretet tölt be új és régi törvényt.

Quae ad caeli celsa mittit se repletos.

Magas mennybe a szeretőt elsegíti.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Nam ut caritas coniungit et absentes,

Szeretet távollevőket egybefűzi,

Sic discordia disiungit et praesentes,

Civódás együttvalókat széjjelűzi.

Unum omnes indivise sentiamus

Mindnyájan hát oszthatatlan egyet értsünk

Nec ut simul adgregati dividamur.

Viszálykodás meg ne ossza közösségünk,

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Simul ergo cum in unum cogregamur,

Most, hogy ilyen egyességben összegyűltünk.

Ne nos mente dividamus, caveamus;

Visszavonás meg ne férjen, résen álljunk,

Cessent iurgia maligna, cessent lites,

Veszekedés, pörlekedés elcsituljon,

Vere in medio sic nostri Christus erit.

Igy igazán Krisztus lészen közepettünk,

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Clamat Dominus et dicit clara voce:

Szól az Úr és tiszta szóval ezt kiáltja:

Ubi fuerint in unum cogregati

Mindenütt, ahol csak egybegyülekeznek

Meum propter nomen simul tres vel duo.

Hárman avagy ketten is az én nevemben,

Et in medio eorum ego ero.

Bizony mondom, én leszek ott közepettük.

Ubi caritas et.amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Haec per coccum priscae legis figuratur,

Példakép a régi törvény bíbor inge,

Qui bis rubeo colore tingebatur,

Amely kétszer mártatott meg karmazsinban.

Quia caritas praeceptis in duobus

Mert a szeretet parancsa kettőt rendel:

Constat, quis Deus amatur atque homo.

Istent is törvény szeretni, és az embert.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Ardua et arta via ducit sursum,

Meredek és szoros ösvény visz magasba

Ampla est atque devexa, quae deorsum,

Széles út és lejtes út a mélybe húzó.

Sed perennem dat fraternus amor vitam,

A testvéri szeretetnek menny a része,

Et perpetuam malignis lis dat poenam.

A viszálynak örökös a büntetése.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Tota ergo mente Deum diligamus,

Teljes szívből hát az Istent úgy szeressük.

Et illius nil amori praeponamus,

Semmit, semmit nála jobban ne keressünk.

Inde proximos in Deo ut nos ipsos,

Aztán Istenért szeressük, mint magunkat,

Diligamus propter Deum inimicos.

Még ha ellenség is, felebarátunkat.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Unanimiter excelsum imploremus,

Könyörögjük egy lélekkel a Felségest,

Ut det pacem clemens nostris in diebus,

Adjon nekünk napjainkban békességet.

Tungant fidei speique opus bonum,

Hogy a hitnek szolgálhassunk és reménynek

Ut consortium captemus supernorum.

S részesei lehessünk a magas égnek.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Gloriam aeterno regi decantemus

Zengjük az örök Királynak dicsőségét,

Et pro vita dominorum exoremus,

S imádkozzunk urainknak életéért.

Multos ut cum ipsis annos gaudeamus,

Hogy sokáig éljünk együtt és örüljünk,

Propter quorum hic amore congregamur.

Akik itt most szeretetben összegyűltünk.

Ubi caritas et amor, Deus ibi est.

Hol szeretet s irgalom van, ott az Isten.

Nagy Szent Gergely: Halld meg, jóságos Alkotó

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Aude benigne Conditor. *

Halld meg, jóságos Alkotó. *

Audi, benigne Conditor,

Halld meg, jóságos Alkotó

Nostras preces cum fletibus,

Könyörgésünk síró szavát,

In hoc sacro ieiunio

Mellyel hozzád fohászkodunk

Fusas quadragenario.

E negyven napos böjtön át.

Scrutator alme cordium,

A szívek vizsgálója vagy,

Infirma tu scis virium;

Gyengéinket jól ismered:

Ad te reversis exhibe

Kik hozzád térnek, add nekik

Remissionis gratiam.

A bocsánat kegyelmeit.

Multum quidem peccavimus,

Bűnünk tenger, de kegyesen

Sed parce confitentibus;

Vedd, aki vallomást teszen,

Ad laudem tui nominis

Nevednek dicsőségeért

Confer medelam languidis.

Adj a betegnek enyhülést.

Sic corpus extra conteri

Engedd, hogy testünk törje meg

Dona per abstinentiam,

Az üdvös megtartóztatás,

leiunet ut mens sobria

Hogy immár a böjtös szivek

A labe prorsus criminum.

Bűnt többé ne éhezzenek.

Praesta, beata Trinitas,

Boldog Háromság, tedd meg ezt,

Concede, simplex Unitas,

Egyszerű Egység, add meg ezt,

Ut fructuosa sint tuis

Hogy hozzon bő gyümölcsöket

Ieiuniorum munera.

Tieidnek a böjtölés.

* In Quadragesima ad Vesperas.

* Böjti vecsernye-himnusz.

Nagy Szent Gergely: Titokzatos szokás szerint

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Ex more docti mystico. *

Titokzatos szokás szerint. *

Ex more docti mystico

Titokzatos szokás szerint

Servemus hoc ieiunium,

Tartsuk meg ezt a böjtidőt,

Deno dierum circulo

Míg teljes lesz az ismerős

Ducto quater notissimo.

Négyszerte tíz nap útköre.

Lex et Prophetae primitus

Törvény és próféták szava

Hoc praetulerunt, postmodum

Irta elő e szent időt,

Christus sacravit, omnium

De Krisztusunk szentelte meg,

Rex atque Factor temporum.

Idők Királya s Kútfeje.

Utamur ergo parcius

Legyen hát köztünk kevesebb

Verbis, cibis et potibus,

A szó, az étel és ital.

Somno, iocis, et arctius

Alvás, vígság kurtább legyen

Perstemus in custodia.

És szorosabb a fegyelem.

Vitemus autem pessima,

Kerüljük el a sok veszélyt,

Quae subruunt mentes vagas,

Mely szabados lélekre les,

Nullumque demus callidi

S a zsarnokságot, mit nekünk

Hostis locum tyrannidi.

Készít fortélyos ellenünk.

Dicamus omnes cernui,

Hogy meghajlítsa bosszuló

Clamemus atque singuli,

Haragját a kemény bíró,

Ploremus ante iudicem,

Könnyezve kérjék ajkaink

Flectamus iram vindicem.

S kiáltsuk leborulva mind:

Nostris malis offendimus

Mi bűneinkkel, Istenünk,

Tuam Deus clementiam,

Megsértettük jóságodat,

Effunde nobis desuper,

De öntsd ki ránk kegyelmesen

Remissor, indulgentiam.

Elengedő irgalmadat.

Memento, quod sumus tui,

Emlékezzél: mi a tied,

Licet caduci, plasmatis,

Esendő műveid vagyunk,

Ne des honorem nominis

Kérünk, ne hagyd, hogy általunk

Tui, precamur, alteri.

Kárt valljon szentséges neved.

Laxa malum quod fecimus,

Oldd el bűneink kötelét,

Auge bonum quod poscimus,

S a jót, mit kérünk, megtetézd,

Placere quo tandem tibi

Hogy végre és örökre már

Possimus hinc et perpetim.

Meglelhessük tetszésedet.

Praesta beata Trinitas,

Boldog Háromság, tedd meg ezt,

Concede simplex Unitas,

Egyszerű Egység, add meg ezt,

Ut fructuosa sint tuis

Hogy hozzon bő gyümölcsöket

Ieiuniorum munera.

Tiéidnek a böjtölés.

* In Quadragesima ad Matutinum.

* A böjti matutinum himnusza.

Nagy Szent Gergely: Fényalkotó kegyelmes Úr

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Lucis Creator optime. *

Fényalkotó kegyelmes Úr. *

Lucis Creator optime,

Fényalkotó kegyelmes Úr,

Lucem dierum proferens,

Ki megformáltad a napot

Primordiis lucis novae

S az első fény kelésekor

Mundi parans originem:

Világnak adtál kezdetet,

Qui mane iunctum vesperi

Ki reggel-estét egybekötsz

Diem vocari praecipis,

S nappal nevével hívatod:

Illabitur tetrum chaos,

A rút kaosz szakad reánk,

Audi preces cum fletibus.

Hallgasd meg felsíró imánk.

Ne mens gravata crimine,

Ne hagyd a bűn-tört lelket el,

Vitae sit exsul munere,

Az életet ne játssza el,

Dum nil perenne cogitat,

Ha minden örököt feled

Seseque culpis illigat.

S vétkek vesztőin tévelyeg.

Caeleste pulsat ostium

Menny kapuját zörgesse meg,

Vitale tollat praemium:

Élet javát hadd nyerje meg,

Vitemus omne noxium,

Kerüljük el a szirteket,

Purgemus omne pessimum.

Mossunk le minden szennyeket.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg azt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Dominica ad Vesperas.

* Vasárnapi vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Ég mérhetetlen Mestere

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Immense caeli Conditor. *

Ég mérhetetlen Mestere. *

Immense caeli Conditor,

Ég mérhetetlen Mestere,

Qui, mixta ne confunderent,

Ki megosztád a vizeket,

Aquae fluenta dividens

S hogy egybe ne zúduljanak,

Caeium dedisti limitem:

Határul adtad az eget:

Firmans locum caelestibus

Kitűzted az ég vizei

Simulque terrae rivulis,

S a földi patakok helyét:

Ut unda flammas temperet,

Fékezze víz a lángokat,

Terrae solum ne dissipent.

A föld ne száradhasson el.

Infunde nunc, piissime,

Kegyelmes, áraszd most belénk

Donum perennis gratiae,

El nem fogyó malasztodat,

Fraudis novae ne casibus

Hogy meg ne rontsa népedet

Nos error atterat vetus.

Új álnoksággal régi bűn.

Lucem fides adaugeat,

Fényeskedjék jobban hitünk,

Sic luminis iubar ferat,

Lobogtasson fáklyát nekünk.

Haec vana cuncta proterat,

Minden hívságot rontson e1,

Hanc falsa nulla comprimant.

S hamisság meg ne férje azt.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito

S te Szentlélek, Vigasztaló:

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Secunda, ad Vesperas.

* Hétfői vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Földnek Teremtő Istene

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Telluris ingens Conditor. *

Földnek Teremtő Istene. *

Telluris ingens Conditor,

Földnek teremtő Istene,

Mundi solum qui separans

Ki a roppant vizek alól

Pulsis aquae molestiis

Kivontad a világtalajt

Terram dedisti immobilem:

S megállítottad földedet,

Ut germen aptum proferens

Hoz immár hasznos magvakat,

Fulvis decora floribus

Virágok ékét ölti fel,

Fecunda fructu sisteret,

Gyümölcsökkel termékenyül,

Pastumque gratum redderet:

Élőknek édes étkeül.

Mentis perustae vulnera

A megpörzsölt lélek sebét

Munda virore gratiae;

Hadd olajozza kegyelem,

Ut facta fletu diluat,

Tisztítsa könny a tetteket

Motusque pravos atterat.

S a vétkes vágyat törje meg.

Jussis tuis obtemperet,

Fogadjuk meg parancsodat,

Nullis malis approximet:

Messze kerüljünk rosszakat,

Bonis repleri gaudeat,

Jóval töltözzön a kebel,

Et mortis ictum nesciat.

S halál kezét kerülje el.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Tertia, ad Vesperas.

* Keddi vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Egek Szentséges Istene

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Coeli Deus sanctissime. *

Egek Szentséges Istene. *

Coeli Deus sanctissime,

Egek szentséges Istene,

Qui lucidas mundi plagas

Ki tűzsugárral színezed

Candore pingis igneo,

A föld világos tájait

Augens decoro lumine:

S szépségül fényt lehelsz reá,

Quarto die, qui flammeam

Ki felgyujtod negyed napon

Dum solis accendis rotam,

A lángos napkorong tüzét,

Lunae ministras ordinem,

S törvényes utat írsz a hold

Vagosque cursus siderum:

S a kóbor csillagok elé,

Ut noctibus, vel lumini

Hogy napvilágot s éjszakát

Diremptionis terminum,

Törvény mesgyéje messe szét,

Primordiis et mensium

És biztos jel hirdesse ki

Signum dares notissimum..

A hónapoknak kezdetét:

Expelle noctem cordiam,

Űzd el a szívek éjjelét,

Absterge sordes mentium,

Mosd le a lélek szennyesét,

Resolve culpae vinculum,

Vedd le a vétek kötelét

Everte moles criminum.

S a bűntudat malomkövét.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Quarta, ad Vesperas.

* Szerdai vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Ó nagyhatalmas Istenünk

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Magnae Deus potentiae. *

Ó nagyhatalmas Istenünk. *

Magnae Deus potentiae,

Ó nagyhatalmas Istenünk,

Qui fertili natos aqua

Ki a vizek szülötteit

Partim relinquis gurgiti,

Vagy az örvénynek lennhagyod,

Partim levas in aëra:

Vagy a magasba emeled,

Demersa lymphis imprimens,

Ezek az árban ússzanak,

Subvecta caelis erigens:

Azok fennen szárnyaljanak,

Ut stirpe ab una prodita,

Hogy egy törzs népe töltsön el

Diversa repleant loca:

Különböző országokat:

Largire cunctis servulis,

Kis szolgáidhoz légy kegyes,

Quos mundat unda sanguinis,

Akikre véred permetez,

Nescire lapsus criminum,

Ne ismerjék meg a bukást,

Nec ferre mortis taedium.

Sem a halálos borzadást.

Ut culpa nullum deprimat,

Senkit ne zúzzon el a bűn,

Nullum efferat iactantia;

Senkit ne fújjon fel a gőg,

Elisa mens ne concidat,

E1 ne zuhanjon a bukó,

Elata mens ne corruat.

Le ne törjön fuvalkodó.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Quinta, ad Vesperas.

* Csütörtöki vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Nagyságos emberalkotó

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Hominis superne Conditor. *

Nagyságos emberalkotó. *

Hominis superne Conditor,

Nagyságos emberalkotó,

Qui cuncta solus ordinans,

Egyetlen törvény-rendelő;

Humum iubes producere

Parancsolsz, s vadakat terem

Reptantis et ferae genus:

És csúszómászó fajt a föld.

Et magna rerum corpora,

A lomhatestű tárgyakat

Dictu iubentis vivida,

Megéleszti parancsszavad,

Per temporum certas vices

Hogy tartsanak rendet, szabályt

Obtemperare servulis:

És szolgálják szolgáidat.

Repelle, quod cupidinis

Űzd el a szennyes szenvedélyt,

Ciente vi nos impetit,

Ha megrohanja népedet:

Aut moribus se suggerit,

Az erkölcsöt ne bontsa meg,

Aut actibus se inserit.

A tetteket ne rontsa meg.

Da gaudiorum praemia,

Add meg boldog jutalmadat,

Da gratiarum munera;

Ajándékos malasztokat,

Dissolve litis vincula,

Vágd el a perpatvarokat,

Adstringe pacis foedera.

Szőjj békét s barátságokat.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Eredetileg az első sor: Plasmator Hominis Deus. – Feria Sexta ad Vesperas.

* Pénteki vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Ki csillagokat alkotál

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Creator alme siderum. *

Ki csillagokat alkotál. *

Creator alme siderum,

Ki csillagokat alkotál,

Aeterna lux credentium,

Örökkévaló fénysugár,

Iesu, Redemptor omnium,

Világmegváltó Jézusunk,

Intende votis supplicum.

Hallgasd meg esengő szavunk.

Qui, daemonis ne fraudibus

Hogy el ne ölje ördögi

Periret orbis, impetu

Ármány a földet, lobogó

Amoris actus, languidi

Szerelmedben magad vagy a

Mundi medela factus es.

Veszett világnak orvosa.

Commune qui mundi nefas

Világ köz bűnét hogy leródd,

Ut expiares, ad crucem

A keresztfáért elhagyod

E Virginis sacrario

Ó szeplőtelen áldozat

Intacta prodis victima.

A Szűz ölének templomát.

Cuius potestas gloriae,

Dicsőséged hatalma ez:

Nomenque cum primum sonat,

Neved legelső hallatán

Et caelites et inferi

Mennyeiek, pokoliak

Tremente curvantur genu.

Térdreszketőn meghajlanak..

Te deprecamur ultimae

Nagy Bíró a végső napon,

Magnum diei Iudicem:

Esengve kérünk, hadd legyen

Armis supernae gratiae

Ellenségünktől védelem

Defende nos ab hostibus.

Magas malasztod fegyvere.

Virtus, honor, laus, gloria

Dicsőség, áldás, tisztelet

Deo Patri cum Filio,

Az Atyának és Fiunak,

Sancto simul Paraclito

S a Vigasztalónak velük,

In saeculorum saecula.

Most és örök időkön át.

* In adventu ad Vesperas.

* Adventi vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: A minden napok elsején

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Primo dierum omnium. *

A minden napok elsején. *

Primo dierum omnium,

A minden napok elsején,

Quo mundus exstat conditus,

Min a világ alkottatott,

Vel quo resurgens Conditor

S amelyen a Föltámadott

Nos morte victa liberat:

Legyőzte értünk a halált:

Pulsis procul torporibus,

Fürgébben serkenjünk ma fel,

Surgamus omnes ocius,

Az álom gőzét űzzük el,

Et nocte quaeramus Deum,

Istent keressük éjszaka,

Prophetam sicut novimus.

Ez a Próféta szózata.

Nostras preces ut audiat,

Hogy hallja meg esdő imánk,

Suamque dextram porrrgat

És jobbkezét terjessze ránk,

Et expiatos sordibus

Hogy szennyeinktől szabadon

Reddat polorum sedibus.

Hívjon magához egykoron.

Ut, quique sacratissimo

Kik a nyugvás óráiban,

Huius diei tempore

A napnak legszentebb szakán,

Horis quietis psallimus,

Zsolozsmaszóval áldjuk Őt:

Donis beatis muneret.

Boldog kegyelmét nyerjük el.

Iam nunc, paterna claritas,

Tehozzád, ó Atyai Fény,

Te postulamus affatim,

Imádkozunk, hogy messze űzd

Absint faces libidinis

A szenvedély sötét tüzét

Et omnis actus noxius.

És mindent, ami ártana.

Ne foeda sit vel lubrica

Testünk házát ne rontsa szenny,

Compago nostri corporis,

Sem a sikamló ösztönök,

Ob cuius ignes ignibus

Ne lobbanjon e lángokon

Avernus urat acrius.

Még lángolóbbra a Pokol.

Mundi Redemptor, quaesumus,

Kérünk, Megváltónk, tégedet,

Tu probra nostra diluas,

Mosd el híveid szégyenét

Vitae perennis commoda

És kegyesen add meg nekik

Nobis benigne conferas.

Az örök élet édesét.

Quo carnis actu exsules

Ha majd a testből távozunk,

Effecti ipsi caelibes,

A számkivettetés után,

Ut praestolemur cernui,

Hadd zengjük akkor boldogan

Melos canamus gloriae.

A dícsérő melódiát.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Dominica ad Matutinum in hieme.

* Vasárnapi Matutinumra, téli időben.

Nagy Szent Gergely: Ó Háromság Egysége te

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Tu Trinitatis Unitas. *

Ó Háromság Egysége te. *

Tu Trinitatis Unitas,

Ó Háromság Egysége te,

Orbem potenter quae regis,

Ki mindenen uralkodol,

Attende laudis canticum,

Halld meg az áldó éneket,

Quod excubantes psallimus.

Mit virrasztván zengünk neked.

Ortus refulget Lucifer

Ébred a hajnal csillaga,

Sparsamque lucem nuntiat,

S a felkelő fényt hirdeti,

Cadit caligo noctium,

Az éjszakák homálya hull.

Lux Sancta nos illuminet.

Ragyogjon ránk a Tiszta Fény.

Nam lectulo consurgimus

Immár az ágyból fölkelünk

Noctis quieto tempore,

Éjszaka békés idején,

Ut flagitemus omnium

Hogy tőled kérjünk tisztulást,

A te medelam vulnerum.

Minden sebünkre gyógyulást.

Quo fraude quidquid daemonum

Ha vétkeztünk az éjszakán,

In noctibus deliquimus,

Megférvén ördögök csele:

Abstergat illud caelitus

A mennyekből hadd mossa le

Tuae potestas gloriae.

Dicsősége hatalma azt.

Ne corpus astet sordidum,

Hogy testünk szenny ne ülje meg,

Nec torpor instet cordium,

Ne tompaság a szíveket,

Nec criminis contagio

És meg ne hűtse bűnragály

Tepescat ardor spiritus.

A szellem szárnyaló tüzét.

Ob hoc, Redemptor, quaesumus:

Kérünk azért, Üdvözítő,

Reple tuo nos lumine,

Hogy fényességed töltsön el,

Per quod dierum circulis

Ragyogja be napunk a fény,

Nullis ruamus actibus.

S botlás ne érje lépteink.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Sexta, ad Matutinum.

* Pénteki Matutinumra.

Nagy Szent Gergely: A napvilág leáldozott

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Te lucis ante terminum. *

A napvilág leáldozott. *

Te lucis ante terminum,

A napvilág leáldozott;

Rerum Creator, poscimus,

Kérünk, Teremtőnk tégedet,

Ut pro tua ciementia

Maradj velünk kegyelmesen,

Sis praesul et custodia.

Őrizzed, óvjad népedet.

Procul recedant somnia

A rossz álmok távozzanak,

Et noctium phantasmata;

És minden éji képzelet.

Hostemque nostrum comprime,

Ellenségünket űzzed el,

Ne polluantur corpora.

Hogy testünket ne rontsa meg.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

*Ad Completorium.

* Completoriumra.

Nagy Szent Gergely: Száll a tüzes nap lefelé

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Iam sol recedit igneus. *

Száll a tüzes nap lefelé. *

Iam sol recedit igneus,

Száll a tüzes nap lefelé,

Tu, lux perennis, Unitas,

Szívünkben, örök Napvilág,

Nostris beata Trinitas,

Boldog Egység és Háromság,

Infunde amorem cordibus!

Gyujtsd fel a szeretet tüzét.

Te mane laudum carmine,

Téged dicsér reggel dalunk,

Te deprecamur vespere;

Este is eléd járulunk.

Digneris, ut te supplices

Engedj áldanunk Tégedet,

Laudemus inter caelites.

A mennyeiek közepett.

Patri simulque Filio,

Az Atyának és Fiúnak,

Tibique, Sancte Spiritus,

S Szentlélekisten, neked is,

Sicut fuit, sit iugiter

Miképen volt, mindenkoron

Saeclum per omne gloria.

És mindörökké Glória!

* Sabbato ad Vesperas.

* Szombati vecsernyére.

Nagy Szent Gergely: Fekete éjszaka fedez

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Nox atra rerum contegit. *

Fekete éjszaka fedez. *

Nox atra rerum contegit

Fekete éjszaka fedez,

Terrae colores omnium:

A földön minden színeket.

Nos confitentes poecimus

Szívek igaz bírája te,

Te, iuste iudex cordium:

Mi vallomást teszünk neked.

Ut auferas piacula,

Engesztelésünk elfogadd,

Sordesque mentis abluas:

És mosd le lelkünk szennyesét,

Donesque, Christe, gratiam,

Kegyelmet adj, Krisztus, nekünk,

Ut arceantur crimina.

Távol legyen tőlünk a bűn.

Mens ecce torpet impia,

Im elszorítja a szívet,

Quam culpa mordet noxia;

Mardosó lelkiismeret.

Obscura gestit tollere,

Az éjt lerázni szomjaz ő,

Et te, Redemptor, quaerere.

S téged keres, Üdvözítő.

Repelle tu caliginem

Belsejéből Te űzzed el,

Intrinsecus quam maxime:

És mindenestül, a homályt,

Ut in beato gaudeat

Hogy vigadozva nyerje meg

Se collocari lumine.

A fénynek boldog otthonát.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia,

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Feria Quinta ad Matutinum.

* Csütörtöki Matutinumra.

Nagy Szent Gergely: Mártírok királyi Ura

Sanctus Gregorius Magnus (540–604)

Nagy Szent Gergely (540–604)

Rex gloriose Martyrum. *

Mártírok királyi Ura. *

Rex gloriose Martyrtum,

Mártírok királyi Ura,

Corona confitentium,

Hitvallóid koszoruja:

Qui respuentes terrea

A földi jót ki megveti,

Perducis ad caelestia.

Mennyeieket adsz neki.

Aurem benignam protinus

Kérünk, hamar hallgassa meg

Appone nostris vocibus;

Imánkat jóságos füled.

Trophaea sacra pangimus,

Szent diadalt ünnepelünk;

Ignosce quod deliquimus.

Mit vétkeztünk, nézd el nekünk.

Tu vincis in Martyribus,

Te vagy a győző egymagad,

Parcendo confessoribus,

Mártírok ereje te vagy,

Tu vince nostra crimina,

Te győzd le bennünk, ami bűn,

Donando indulgentiam.

Engedj nekünk bocsánatot.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio

Dícsérjük egyszülött Fiát,

Cum Spiritu Paraclito,

S a Lelket, a Vigasztalót,

Et nunc, et in perpetuum.

Most és örök időkön át.

* In festis plurimorum Martyrum, ad Vesperas et Laudes.

* Több szent vértanú Vecsernyéjére és Dícséretére

Ismeretlen szerzők: Világmegváltó Jézusunk

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Jesu Redemptor omnium. *

Világmegváltó Jézusunk. *

Jesu, Redemptor omnium,

Világmegváltó Jézusunk,

Quem lucis ante originem

Akit a kelő fény előtt,

Parem Paternae gloriae

Mint felségének felesét,

Pater supremus edidit.

A mindenható Atya szült:

Tu lumen et splendor Patris

Atyának fényessége Te,

Tu spes perennis omnium,

Mindennek örökös remény,

Intende quas fundunt preces

Hallgasd meg e világ szerént

Tui per orbem servuli.

Könyörgő kis szolgáidat!

Memento, rerum Conditor,

Emlékezzél meg, Alkotó,

Nostri quod olim corporis,

Hogy hozzánk jöttél egykoron,

Sacrata ab alvo Virginis

A Szűz méhének szenthelyén

Nascendo, formam sumpseris.

Testünk formáját fölvevén.

Testatur hoc praesens dies,

Bizonyság rá e mái nap,

Currens per anni circulum,

Ha megkerűl az év körén:

Quod solus e sinu Patris

Hogy Atyád kebléből kiszállsz,

Mundi salus adveneris.

Világ egyetlen üdve te.

Hunc astra, tellus, aequora,

Csillagok, föld és tengerek,

Hunc omne, quod coelo subest,

Minden, mi él az ég alatt,

Salutis Auctorem novae

Új énekkel köszönti fel

Novo salutat cantico.

Új üdvösségünk kútfejét.

Et nos, beata quos sacri

Mi is, kiket a drága Vér

Rigavit unda sanguinis

Boldog hulláma megmosott.

Natalis ob diem tui

Születésnapod ünnepén

Hymni tributum solvimus.

Himnuszt hozunk ajándokul.

Jesu, tibi sit gloria,

Glória neked Jézusunk,

Qui natus es de Virgine;

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre et almo Spiritu,

Atya, s kegyes Lélek, neked,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* Eredetileg: Christe Redemptor omnium. In Nativitate Domini, ad Vesperas.

* Karácsonyi Vecsernyére.

Ismeretlen szerzők: Égnek örökös Glória

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Aeterna caeli gloria. *

Égnek örökös Glória. *

Aeterna caeli gloria,

Égnek örökös Glória,

Beata spes mortalium,

Halandóknak boldog remény,

Summi Tonantis Unice,

A Mennydörgő Egyetlene,

Castaeque proles Virginis:

A tiszta Szűznek Gyermeke,

Da dexteram surgentibus,

Nyújtsd a kelőnek jobbodat,

Exsurgat et mens sobria,

Keljen fel józanúl a szív,

Flagrans et in laudem

S Istennek zengje lángolón

Dei Grates rependat debitas.

A hála köteles dalát.

Ortus refulget Lucifer,

Ébred a Hajnal csillaga,

Praeitque solem nuntius,

S a felkelő fényt hirdeti.

Cadunt tenebrae noctium:

Az éjszakák homálya hull:

Lux sancta nos illuminet.

Szentséges fényed töltsön el.

Manensque nostris sensibus,

Maradjon is bennünk a fény,

Noctem repellat saeculi,

Világnak éjét űzze el,

Omnique fine temporis

És az időknek végeig

Purgata servet pectora.

Szívünket tisztán tartsa meg.

Quaesita iam primum fides

Hitünknek élő magva már

In corde radices agat:

Ágazzon bennünk gyökeret,

Secunda spes congaudeat,

Vele viruljon a remény

Qua maior exstat caritas.

S a legnagyobb; a szeretet.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát,

Cum Spiritu Paraclito

S a Lelket, a Vigasztalót,

Nunc et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

* Feria Sexta, ad Laudes

* Pénteki Dicséretre.

Ismeretlen szerzők: Fölséges Ige, ki Atyád

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Verbum supernum prodiens. *

Fölséges Ige, ki Atyád. *

Verbum supernum prodiens

Fölséges Ige; ki Atyád

E Patris aeterni sinu,

Örök kebléből kélsz elő,

Qui natus orbi subvenis

Idők teljében testbe szállsz,

Labente cursu temporis:

S világ ügyét felvállalod:

Illumina nunc pectora,

Ragyogd be most a lelkeket,

Tuoque amore concrema;

S lobbantsd fel bennük tüzedet,

Ut cor caduca deserens

Szív az esendőt hagyja el,

Coeli voluptas impleat.

S a menny szépsége töltse be.

Ut, cum tribunal Iudicis

Ha majd a nagy Bírói Szék

Damnabit igni noxios,

Tűzbe küldi a rosszakat

Et vox amica debitum

S a jókat a baráti hang

Vocabit ad coelum pios;

Szolgált egükbe hívja meg:

Non esca flammarum nigros

Ne nyeljen akkor minket el

Volvamur inter turbines.

A lángoló setét özön,

Vultu Dei sed compotes

Hanem az Isten Arca és

Coeli fruamur gaudiis.

A boldog ég legyen miénk.

Patri simulque Filio,

Atyaistennek glória,

Tibique, Sancte Spiritus,

S Fiú és Szentlélek neked

Sicut fuit, sit íugiter

Miképen volt és szüntelen

Saeclum per omne gloria.

Most és örök időkön át.

* In adventu ad Matutinum.

* Ebben az alakban a XIV. századból. Adventi Matutinumra.

Ismeretlen szerzők: Im harsan feddő égi szó

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

En clara vox redarguit.*

Im harsan feddő égi szó.*

En clara vox redarguit,

Im harsan feddő égi szó,

Obscura quaeque personans:

Szívek homályán átható:

„Procul fugentur somnia,

Távozzatok, káprázatok,

Ab alto Jesus promicat.

Magasból Jézus ránk ragyog.

Mens iam resurget torpida,

Már kábult lélek talpra kelj,

Non amplius iacens humi;

Tespedve többé ne heverj.

Sidus refulget iam novum,

Új csillag fénye tündököl,

Ut tollat omne noxium!”

Fut minden bűn e fény elől.

En agnus ad nos mittitur,

A Bárány ím közénkbe jő,

Laxare gratis debitum,

Felold minden bilincset ő.

Ormnes simul cum lacrimis

Minden szemek könnyezzenek,

Precemur indulgentiam.

Bocsánatért úgy esdjenek.

Ut, cum secundo fulserit

Ha fénylik újra majd az Úr,

Metuque mundum cinxerit,

Vad félelem ha ránk borúl:

Non pro reatu puniat,

Ne bosszulónk legyen s bíránk,

Sed nos pius tunc protegat.

Védő kezét terjessze ránk.

Virtus, honor, laus, gloria

Dícsérjük, áldjuk hangosan

Deo Patri cum Filio.

Az Atyaistent s egy Fiát

Sancto simul Paraclito

S a Vígasztaló Lelket is,

In saeculorum saecula.

Most és örök időkön át.

* In adventu ad Laudes.

* Adventi Dícséretre.

Ismeretlen szerzők: Üdvösség napja, Jézusunk

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

O Sol salutis, intimis  *

Üdvösség napja, Jézusunk. *

O Sol salutis, intimis,

Üdvösség napja, Jézusunk,

Iesu, refulge mentibus,

Ragyogj fel szívünk rejtekén,

Dum nocte pulsa gratior

Fut már az éj, a földkerek

Orbi dies renascitur.

Színére új, szebb nap derül.

Dans tempus acceptabile,

Adtál kívánatos időt:

Da lacrimarum rivulis

Hadd mossa könnyek kútfeje

Lavare cordis victimam,

Tiszta áldozatul szívünk

Quam laeta adurat caritas.

S gyullassza vidám szeretet.

Quo fonte manavit nefas,

Honnét a bűn forrása folyt;

Fluent perennes lacrimae,

Örök a könnyek kútfeje,

Si virga paenitentiae

Ha a bűnbánat vesszeje

Cordis rigorem conterat.

Kérges szívünket megtöri.

Dies venit, dies tua,

Jő már a nap, a Te napod,

In qua reflorent omnia;

Hogy minden újra felvirít.

Laetemur et nos in viam

Akkor mi is örvendezünk,

Tua reducti dextera.

Kiket jobbod jó útra vitt.

Te prona mundi machina,

Kegyes Háromság, térden áld

Clemens, adoret Trinitas,

Téged a világ-gépezet

Et nos novi per gratiam

Kegyelmedben megújulók,

Novum canamus canticum.

Mondjunk mi is új éneket.

* In Quadragesima ad Laudes.

* Nagyböjti Dícséretre.

Ismeretlen szerzők: Kegyes Jóságnak Istene

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Summae Deus clermentiae. *

Kegyes Jóságnak Istene. *

Summae Deus clementiae,

Kegyes jóságnak Istene,

Mundique factor machinae,

Világ gépének Mestere,

Unus potentialiter,

Lényegben, hatalomban egy

Trinusque personaliter:

Személyedben három személy:

Nostro pius cum canticis

Fogadd kegyesen énekünk,

Fletus benigne suscipe,

És könnyeink jóságosan,

Quo corde puro sordibus

Hogy tiszta szívvel, szennytelen

Te perfruamur largius.

Élvezzünk téged igazán.

Lumbos jecurque morbidum

Beteg májunk, ágyékaink

Adure igni congruo,

Égesse ki üdvös tüzed,

Accineti ut sint perpetim,

Övezkedjünk föl éberen,

Luxu remoto pessimo.

A gonosz vágy távozzon él.

Ut quique horas noctium

Hogy most, mikor az éjszakát

Nunc concinendo rumpimus,

Karénekünk kettétöri,

Donis beatae patriae

Boldog hazánk javaiból

Ditemur omnes affatim.

Gazdagodjunk bőségesen.

Praesta, Pater piissime,

Engedd meg ezt, kegyes Atya,

Patrique compar Unice,

S Atyának mása, egy Fia

Cum Spiritu Paraclito,

S te Szentlélek, Vigasztaló,

Regnans per omne saeculum.

Mindörökön uralkodó.

* Sabbato ad Matutinum tempore hiemali.

* A szombati Matutinum himnusza téli időben.

Ismeretlen szerzők: Már Krisztus mennybe költözött

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Iam Christus astra ascenderat. *

Már Krisztus mennybe költözött. *

Iam Christus astra ascenderat,

Már Krisztus mennybe költözött,

Reversus unde venerat,

Ahonnan egykor földre jött.

Promissum Patris munere

Hogy az Atya ajándokát

Sanctum daturus Spiritum.

Küldje: a Szentlelket nekünk.

Solemnis urgebat dies,

Sürgette már az ünnep-est:

Quo mystico septemplici

Titokzatos hetes-körén

Orbis volutus septies

Hétszer fordult a földkerek,

Signat beata tempora.

S jelezte már e szent időt.

Uum hora cunctis tertia

Hogy harmadórán hirtelen

Repente mundus intonat,

Megdördül a világ felett,

Orantibus Apostolis

Hirdetvén az imádkozó

Deum venisse nuntiat.

Apostoloknak: jő az Úr!

De Patris ergo lumine

Az Atya fényéből való

Decorus ignis almus est,

Szépségével a drága Tűz

Qui fida Christi pectora

Átjárja Krisztus híveit,

Calore verbi compleat.

Hozván az Ige melegét.

Impleta gaudent viscera,

Ujjongnak a betölt szívek

Afflata Sancto Spiritu,

A Szentléleknek ihletén,

Voces diversas intonant,

Sokféle nyelven hirdetik

Fantur Dei magnalia.

Az Istennek nagytetteit.

Ex omni gente cogniti,

Minden nép érti szavukat,

Graecis, Latinis, Barbaris,

Görög, barbár és római,

Cunctisqué admirantibus,

S mind egyformán álmélkodik,

Linguis loquuntur omnium.

Mindnyájuk nyelvén szólnak ők.

Iudea tunc incredula,

Ám a hitetlen Izrael,

Vesana torvo spiritu,

Rossz szellemtől vakítva meg,

Madere musto ebrios

Zajongja: musttól mámoros

Alumnos Christi concrepat.

A Krisztust hirdető sereg!

Sed editis miraculis

De szembeszáll Péter velük,

Occurrit et docet Petrus,

Csodatettekkel bizonyít

Falsam profari perfidos,

S Joelt idézi mint tanút,

Ioële teste comprobans.

Minő hamis a rágalom.

Gloria Patri Domino,

Az Úr Atyának tisztelet

Natoque, qui a morutis

S Fiának, ki feltámadott,

Surrexit, ac Paraclito,

S a Vigasztalónak velük,

In saeculorum saecula.

Most és örök időkörön át.

* Dominica Pentecostes ad Matutinum.

* Pünkösdvasárnapi Hajnali-zsolozsmára.

Ismeretlen szerzők: Ég városa, Jeruzsálem

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Coelestis urbs Jerusalem. *

Ég városa, Jeruzsálem. *

Coelestis urbs Jerusalem,

Ég városa, Jeruzsálem,

Beata pacis visio,

Ó boldog béke-látomás!

Quae celsa de viventibus

Falaid eleven kövek,

Saxis ad astra tolleris,

Úgy nősz a csillagok közé.

Sponsaegue ritu cingeris

És mint menyasszonyt, angyalok

Mille Angelorum millibus!

Ezerszer ezre leng körül.

O sorte nupta prospera

Ó boldogságos szép ara,

Dotata Patris gloria;

Jegykincsed égi glória,

Respersa sponsi gratia,

S a Vőlegény kegyelmei.

Regina formosissima,

Ó szépséges királyi nő,

Christo iugata Principi,

Kit választott Krisztus király,

Coelo corusca civitas.

Mennynek tündöklő városa!

Hic margaritis emicant

Igazgyöngyökkel tündököl

Patentque cunctis ostia,

És tárva ott minden kapu:

Virtute namque praevia

Minden halandót befogad,

Mortalis illuc ducitur,

Ki Krisztus nyomdokán haladt,

Amore Christi percitus

Vagy Krisztusa szerelmeért

Tormenta quisquis sustinet.

Bátran viselt gyötrelmeket.

Scalpri salubris ictibus

A véső üdvös éle járt

Et tunsione plurima,

És csattogott a kalapács,

Fabri polita malleo

Az épület minden kövén:

Haec saxa molem construunt,

Mester keze formálta ki

Aptisque iuncta nexibus

S helyezte el bölcs rend szerint

Locantur in fastigio.

A felséges homlokzaton.

Decus Parenti debitum

Köteles hódolat legyen

Sit usquequaque altissinmo,

Az Atyának mindszüntelen,

Natoque Patris unico

Az Egyszülöttnek tisztelet,

Et inclyto Paraclito,

S a Szentléleknek is vele

Cui laus, potestas, gloria

Glória, áldás, hatalom,

Aeterna sit per saeeula.

Miképen volt, mindenkoron.

* In dedicatione Ecclesiae ad Vesperas et ad Matutinum.

* Templomszentelés napján, Vecsernyére és Hajnali-zsolozsmára.

Ismeretlen szerzők: Olymp magas tetőiről

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Alto ex Olympi vertice. *

Olymp magas tetőiről. *

Alto ex Olympi vertice

Olymp magas tetőiről

Summi Parentis Filius,

A Nagy Szülőnek egy Fia,

Ceu monte desectus lapis

Mint elszakított sziklakő,

Terras in imas decidens,

A föld színére hullt alá:

Domus supernae et infimae

A felső s alsó háznak így

Utrumque iunxit angulum.

Egyenlőképen sarkköve.

Sed illa sedes caelitum

Ám fenn az égi csarnokok

Semper resultat laudibus;

Dícsérettől visszhangosak.

Deumque Trinum et Unicum

Örök dalokkal hirdetik

Iugi canore praedicat;

A hármasegy Isten dicsét.

Illi canentes iungimur

Versengve zengjük ővelük

Almae Sionis aemuli.

A szép Sion zsoltárait!

Haec templa, Rex caelestium,

Mennyek királya, töltse bé

Imple benigno lumine;

Jóságos fény e templomot.

Huc, o rogatus, adveni

Jelenj meg itt; ó jöjj, hívunk,

Plebisque vota suscipe

Néped imáit elfogadd,

Et nostra corda iugiter

És szíveinket szüntelen

PerFunde coeli gratia.

Mennyek malasztja öntse el.

Hic impetrent fidelium

Érjék el esdő híveid,

Voces precesque supplicum

Kik itt hozzád könyörgenek

Domus beatae munera

A Boldog Ház jutalmait,

Partisque donis gaudeant,

S a nyert jókon örüljenek,

Donec soluti corpore

Míg egykor majd testetlenül

Sedes beatas impleant.

Bírják a Boldog Székeket.

Decus Parenti debitum

Köteles hódolat legyen

Sit usquequaque altissimo,

Az Atyának mindszüntelen,

Natoque Patris unico

Az Egyszülöttnek tisztelet,

Et inclyto Paraclito,

S a Szentléleknek is vele

Cui laus, potestas, gloria

Glória, áldás, hatalom,

Aeterna sit per saecula.

Miképen volt, mindenkoron.

* In dedicatione Ecclesiae ad Laudes.

* Templomszentelés napján; Dícséretre.

Ismeretlen szerzők: Zsarnok, mit fenyegetőzöl!

Anonymi auctores (Saec. IV–VIII.)

Ismeretlen szerzők (a IV-VIII. századból)

Quid Tyranne, quid minaris?

Zsarnok, mit fenyegetőzöl!

Quid Tyranne, quid minaris?

Zsarnok, mit fenyegetőzől?

Quid usquam poenarum est,

Milyen kín van hátra még?

Quidquid tandem machinaris,

Bármi rosszra készülődöl:

Hoc amanti parum est.

Szeretőnek semmiség.

Dulce mihi cruciari,

Édesek a szenvedések,

Parva vis doloris est:

Nem ijeszt a gyötrelem:

„Malo mori quam foedari”,

Halál inkább, mint a vétek

Maior vis amoris est.

Erősebb a szerelem!

Para rogos, quamvis truces,

Hozz keresztet, rakd a máglyát

Et quidquid flagrorum est,

S rá ami csak éghető,

Adde ferrum, adde cruces,

Hóhér hadd emelje bárdját,

Nil adhuc amanti est.

Mit bánja a szerető!

Dulce mihi cruciari;

Édesek a szenvedések,

Parva vis doloris est:

Nem ijeszt a gyötrelem:

„Malo mori quam foedari”,

Halál inkább, mint a vétek –

Maior vis amoris est.

Erősebb a szerelem!

Nimis blandus dolor ille,

Az a kínzás édességes,

Una mors quam brevis est!

Egy és kurta a halál.

Cruciatus amo mille,

Szívem ezer kínra éhez,

Omnis poena levis est.

Könnyű minden, ami fáj.

Dulce mihi sauciari,

Édesek a szenvedések,

Parva vis doloris est:

Nem ijeszt a gyötrelem:

„Malo mori quam foedari”,

Halál inkább, mint a vétek –

Maior vis amoris est.

Erősebb a szerelem!

II. A középkor himnuszköltészetéből

A tiszteletreméltó Béda: A Hat Nap és a Hat Világkorszak

Beda Venerabilis (672-735)

A tiszteletreméltó Béda (672-735)

De operibus VI Dierum et de VI Aetatibus.

A Hat Nap és a Hat Világkorszak.

Prima creator saeculi

Legelsején az Alkotó

Die tenebras effugans

Minden napoknak: a vizek

Aquis adhuc absconditum

Takarta földről a homályt

Lampavit orbem lumine.

Fénnyel lámpázva verte el.

Lucis beata gaudiis

A fényességes napvilág

Mundi replevit incolas

Örömével a földlakót

Aetate mox altissimus

Boldoggá tette a korok

Prima creator saeculi.

Legelsején az Alkotó.

Locatur inter caerula

Kék ár felett szilárdan áll

Die secunda maximus

A második napon az ég

Poli globus, divisaque est

Hatalmas gömbje, s kétfelé

Utrimque lympha labilis.

Folynak a nyugtalan habok..

Primo secundae tempore

A második kor idején

Aetatis arca mystica

Épül a titkos bárka-ház,

Hinc inde concurrentia

mely a föl és alá folyó

Locatur inter caerula.

Kék ár felett szilárdan áll.

Lucente saecli tertia

Midőn eljő a harmadik

Die fluens sub aethere

Nap: a sugáros ég alól

Abyssus alta subsidet

Leülnek az alsó vizek,

Virensque paret arida.

S a termő száraz felvirul.

Electa proles Abrahae

Hullámsírban a gonoszok,

De perfidorum fluctibus

S Ábrahám választott neme

Aetate florens claruit

Virágzik, a korok közül

Lucente saecli tertia.

Midőn eljő a harmadik.

Quarta iubar sublimium

Hintvén felséges sugarát

Die emicabat siderum,

A fénynek égre-földre szét,

Solo poloque fulgida

Negyed napon a csillagok

Lucis daturam gratiam.

Kegyelmes fénye felragyog.

Hebraea gens Davidico

Negyed koron, Dávid alatt,

Regno refulsit inclita

A zsidó nép feltündökölt,

Aetate pandens actuum

Nagy tetteinek szanaszét

Quarta iubar sublimium.

Hintvén felséges sugarát.

Novum genus progignitur

Új nemzetség kap életet

Quinta die de limpidis

Ötöd napon: a tisztuló

Nascens aquis natantium

Vizek között úszó halak,

Volantiumque sub polo.

S az ég alatt a szárnyasok.

Aetate quinta in Chaldea

Ötöd korszakban Chaldea

Poenam luentre Iudea

Földjén bűnhödvén Judea,

Fidelium de perfidis

A gonoszok helyett hivő

Novum genus progignitur.

Új nemzetség kap életet.

Sexta creatus est homo

Megszületett az ember is,

Die, creatoris sui

Hatod napon, az Alkotó

Imaginem qui praeferens

Képét hordozza homlokán,

Semper beatus viveret.

S örök boldogság vár reá.

Summus creator omnium,

Ki mindeneket alkotott,

Per quem creatus est homo,

Aki az embert alkotá,

Aetate filius Dei

Isten fia: hatod koron

Sexta creatus est homo.

Megszületett mint ember is.

Post facta celsa conditor

Nagy dolgai után az Úr

Die quiescens septima

Hetedik napon megpihent.

Eam vocari in saecula

E nap, örökre rendelé:

Et esse iussit sabbatum.

Szombat legyen és nyugovás:

Aetas quietis septima

Az Úrban elhúnyókra vár

Bene defunctos excipit,

A békesség heted kora,

Qua sabbatizat cum suis

S örökre szombatol velük

Post facta celsa conditor.

Nagy dolgai után az Úr.

Ismeretlen ír költő: Áldozási ének

Anonymus ex Hibernia (Saec. VIII-IX.)

Ismeretlen ír költő (VIII.–IX. sz.)

Versus ad Eucharistiam sumendam.

Áldozási ének.

Sancti, venite, Christi corpus sumite

Szentek, Krisztusnak testét venni jöjjetek,

Sanctum bibentes, quo redempti, sanguinem

Igyátok vérét, melyen megváltattatok.

Salvati Christi corpore et sanguine,

Mi üdvözítőnk Krisztus teste s vére volt,

A quo refecti laudes dicamus Deo.

Hát új erővel énekeljük az Urat.

Hoc sacramento corporis et sanguinis

Ez a nagy szentség, ez a test és ez a vér

Omnes exuti ab inferrii faucibus.

Pokol torkából mindnyájunkat visszavett.

Dator salutis, Christus, filius Dei,

Üdvünk szerzője Krisztus, az Isten Fia:

Mundum saIvavit per crucem et sanguinem

Kereszttel s vérrel váltatott meg a világ.

Pro universis immolatus Dominus

Feláldozta magát az Úr mindenkiért,

Ipse sacerdos exstitit et hostia.

Ő maga lett pap s maga lett az áldozat.

Lege praeceptum immolari hostias,

Törvény parancsa volt a véres áldozat,

Qua adumbrantur divina mysteria.

Isteni titkok halovány árnyékaként.

Lucis indultor et salvator omnium

Fénynek szerzője, Megváltó, mindenkié,

Praeclaram sanctis largitus est gratiam.

Szenteknek bőséges malasztot juttatott.

Ascendant omnes pura mente creduli,

Mindnyájan, hívek, tiszta szívvel jöjjettek,

Sumant aeternam salutis custodiam.

Vegyétek örök üdvösségtek zálogát.

Sanctorum custos, rector quoque Dominus,

Szentek őrzője és királya, ád az Úr

Vitam perennem largitur credentibus.

A híveknek örökkévaló életet.

Caelestem panem dat esurientibus,

Az éhezőknek mennyei kenyeret ád,

De fonte vivo praebet sitientibus.

A szomjazókat élő vízzel tartja jól.

Alpha et Omega, ipse Christus Dominus,

Mi Urunk Krisztus: alfa és az ómega,

Venit venturus iudicare homines.

Ki embereket ítélendő eljövend.

Ismeretlen gót költő: Háborús veszedelemben

Anonymus Auctor (Saec. VIII.)

Ismeretlen gót költő (VIII. sz.)

De bello imminenti.

Háborús veszedelemben.

Tristes nunc populi,

Nézz ránk Üdvözitőnk,

Christe Redemptor,

Sírnak a népek.

Pacem suppliciter

Békét esd a világ,

Cerne rogantes,

Vesd szemedet ránk,

Threnos et gemitus,

Könnyét, sóhajait

Cerne dolorem,

Halld kegyelemmel,

Maestis auxilium

Fájdalmára segélyt,

Desuper offer.

Küldj a magasból.

Dira namque fremens,

Mert ránkront a harag

En, furor atrox

Durva-kegyetlen.

Gentis finitimae

Barbár harci zsivaj

Arva minatur,

Zúg fenyegetve.

Saeve barbarico

Rossz-szomszéd betörő

Murmure nostra

Árva határunk

Vastari, perimens

Elpusztítani ront –

Ut lupus agnum.

Farkas a bárányt.

Defensor quis erit,

Védelmezni ki fog,

Ni prius ipse

Hogyha Uram, te

Succurras miserans,

Rajtunk nem könyörülsz,

Auctor Olympi?

Atyja Olympnak?

Humano generi

Irgalmazz a bünös

Crimina parcas,

Emberi nemnek,

Affectis veniam

Bűnbánókhoz Uram

Dones amare.

Légy kegyelemmel.

Abram praesidio

Ábrám egykoron öt

Perculit olim

Nagy fejedelmet

Reges quinque tuo,

Harcon összetiport:

Conditor aevi,

Pajzsa Te voltál.

Haud multis pueris

Néhány. szolgalegény

Nempe parentem

Volt csak a népe,

Prostratis reducens

Mégis rab rokonát

Hostibus atris.

Megszabadítá.

Moyses gelidi

Mózes tornyosodó

Aequora ponti

Tengerek árján

Confidens populum

Népét átvezeté,

Torrida carpens

Bízva Tebenned.

Deduxit refluens

És a visszafutó

Undaque hostem

Víznek özönje

Extemplo rapiens

Mind ő elleneit

Occulit omnem.

Sírba temette.

Trecentisque viris

Háromszáz katonát

Amalecitas

Vitt csak a harcba

Deiecit Gedeon

S megsujtá Gedeon

Iussus adire,

Amalek népét:

Oppressum populum

Tőled várt csak erőt,

Vindice ferro

S bosszu-vasával

Liberavit ope

Megmentette honát

Fretus opima.

Elnyomatástól.

Hoc tu cunctipotens,

Ó Minden-tehető,

Omnia solus,

Harcok erőse!

In euius manibus

Intéző kezeden

Sunt universa,

Fordul a minden.

In te nostra salus,

Benned van csak az üdv

Gloria in te,

És a dicsőség,

Occidis iterum

Tőled jő a halál,

Vivificasque.

S élet is újra.

Maior, quippe tua

Dúsabb, Krisztus Urunk,

Gratia, Iesu,

A te kegyelmed,

Quam sit flagitii

Mint a minket ölő

Copia nostri,

Vétek özönje.

Contritos nec enim

Bűnbánót soha még

Maestaque corda

És töredelmest

Clemens vei humiles

S szívében szomorút

Spernere nosti.

Meg nem utáltál.

Salva ergo tua

Mentsd meg hát, akiket

Morte redemptos,

Drága halálod

Salva suppliciter

Megváltott, s akik ím

Pacta petentes,

Esdik a békét.

Disrumpe frameas,

Törj el nyílhegyeket,

Spicula frange,

Rontsd el a dárdát,

Confringe clipeos

És ki hadra uszít,

Bella volentum.

Zúzd el a pajzsát.

Iam caelum gemitus,

Szállj immár egekig,

Scandat amarus,

Keserű sóhaj!

Iam nubes penetret

Nyiss már fellegeket,

Vox lacrimarum,

Könnyek imája!

Votum, contritio

Istent hívj lihegő,

Plebis anhela;

Megtöretett nép!

Salvator placidus,

Békés Üdvözítő,

Iam miserere.

Légy kegyelemmel!

Pál Diákonus: Tengernek Csillaga

Paulus Diaconus (c. 720–800)

Pál Diákonus (720 kör.– 800)

Ave maris stella.

Tengernek Csillaga.

Ave, maris stella,

Tengernek Csillaga,

Dei mater alma,

Isten édes Anyja,

Atque semper Virgo,

Áve makulátlan

Felix coeli porta.

Mennyei szép Porta!

Sumens illud Ave

Gábriel arkangyal

Gabrielis ore,

Ávéval köszöntött:

Funda nos in pace,

Légy Te nekünk béke,

Mutans Hevae nomen.

Éva helyett áve.

Solve vincla reis,

Oldd a bűnös láncát,

Profer lumen caecis,

Gyújts a vaknak fáklyát.

Mala nostra pelle,

Űzd rólunk a rosszat,

Bona cuncta posce.

Esdj le minden jókat.

Monstra te esse matrem,

Mutasd meg: Anyánk vagy,

Sumat per te preces,

Hallgasson meg érted,

Qui pro nobis natus,

Aki értünk ember

Tulit esse tuus.

Jó szívvel lőn benned.

Virgo singularis,

Szűzek legszebb Szűze,

Inter omnes mitis,

Szelídségnek tükre,

Nos culpis solutos,

Bűntől szabadokká

Mites fac et castos.

Tégy szelíddé, jókká.

Vitam praesta puram,

Tisztaságban éljünk,

Iter para tutum,

Biztos úton járjunk,

Ut videntes Jesum,

Hogy Jézussal egykor

Semper collaetemur.

Együtt vígadozzunk.

Sit laus Deo Patri,

Atyának dicsőség,

Summo Christo decus,

Krisztusnak tisztesség,

Spiritui Sancto,

Szentlélek Istennek

Tribus honor unus.

Egy áldás adassék..

Pál Diákonus: Keresztelő Szent Jánosról

Paulus Diaconus (c. 720–800)

Pál Diákonus (720 kör.– 800)

In Nativitate S. Ioannis Baptistae.

Keresztelő Szent Jánosról.

Ut queant laxis resonare fibris

Hogy könnyűlt szívvel csoda tetteidnek

Mira gestorum famuli tuorum,

Zenghessék hírét szabadult szolgáid,

Solve polluti labii reatum,

Oldd meg, Szent János, kötelét a bűntől

Sancte Ioannes.

Szennyes ajaknak.

Nuntius celso veniens Olympo

Im, magas küldött jön alá Olympról,

Te patri magnum fore nasciturum.

Hirdetvén nagy hírt figyelő atyádnak,

Nomen et vitae seriem gerendae

Sorban elmondván neved és jövendő

Ordine promit.

Életed útját.

Ille promissi dubius superni

Ő kételkedvén a magas beszéden:

Perdidit promptae modulos loquelae,

Fürge nyelvének felakadt folyása.

Sed reformasti genitus peremptae

Úgy nyeré meg majd születő fiától

Organa vocis.

Hangja zenéjét.

Ventris obstruso positus cubili

Érzéd már a mély anyaméh sötétjén

Senseras regem thalamo manentem.

Ágyasházában megülő királyod.

Hinc parens nati meritis uterque

A Fiú titkát szava két anyának

Abdita pandit.

Hirdeti fennen.

Antra deserti teneris sub annis

Gyenge korban már, tömeget kerülvén,

Civium turmas fugiens petisti,

Barlangok, puszták zugait szeretted:

Ne levi saltem maculare vitam

Meg ne férkezné kisikolt igének

Famine posses.

Szennye sem ajkad.

Praebuit hirtum tégumen camelus

Tagjaid borzas teveszőr takarta,

Artubus sacris, strophium bidentes,

Kétfogú berbécs övezett kötéllel,

Cui latex haustum, sociata pastum

Kortyot víz kínált, eledelt a sáska,

Mella locustis.

Erdei mézzel.

Ceteri tantum cecinere vatum

Szóval ígéré valamennyi látó

Corde praesago iubar affuturum,

A kelendő Fényt: te megérted újjal

Tu quidem mundi scelus auferentem

A szelíd Bárányt, ki a rossz világnak

Indice prodis.

Elveszi bűnét.

Non fuit vasti spatium per orbis

Nincs e bűnbenholt sivatag világon

Sanctior quisquam genitus Ioanne,

Jánosnál szentebb anyaszült halandó;

Qui nefas saecli meruit lavantem

Választott ő lőn, ki megöntse vízzel

Tingere lymphis.

Bűn lemosóját.

O nimis felix meritique celsi

Ó nagyon boldog, magasult erényű,

Nesciens labem nivei pudoris,

Foltot kin nem lát a havas szemérem,

Praepotens Martyr nemorumque cultor,

Páratlan mártír, sivatag lakója,

Maxime vatum!

Látnokok atyja!

Serta ter denis alios coronant

Van kit harmincas fonatú fűzérrel,

Aucta crementis, duplicata quosdam,

Mást kétszer többel koronáz erénye:

Trina centeno cumulata fructu

Százszor hajt hármas koronád tenéked

Te, sacer, ornant.

Drága gyümölcsöt.

Nunc potens nostri meritis opimis,

Szívünkről, ó szent, magas érdemeddel

Pectoris duros lapides repelle,

Hengerítsd el most a kövek keményét,

Asperum planans iter et reflexos

Utat egyengess, igazítsd előre

Dirige calles.

A kanyar ösvényt.

Ut pius mundi Sator et Redemptor

Hogy világszerző kegyes Üdvözítőnk

Mentibus pulsa livione puris

Kedvvel nézzen ránk, bűneink kiégvén,

Rite dignetur veniens sacratos

És méltóztassék kegyesen beszállni

Ponere gressus.

Tiszta szívünkbe.

Laudibus cives celebrant superni

Téged a mennyég dala ünnepeljen,

Te, Deus simplex pariterque trine,

Hármas-egy Isten, minekünk bocsáss meg,

Supplices ac nos veniam precamur

Megváltott néped könyörög tehozzád:

Parce redemptis.

Légy kegyelemmel!

Alkuin: Ének Istenhez. (Az ember méltóságáról)

Alcuinus Flaccus. (c. 730 –804)

Alkuin (730 kör.– 804)

Hymnus ad Deum.

(De dignitate hominis.)

Ének Istenhez.

(Az ember méltóságáról.)

Te homo laudet,

Áldjon az ember,

Alme creator,

Drága Teremtő,

Pectore, mente

Szívbeli szóval,

Pacis amore,

Béke dalával,

Non modo parva

Mert a világon

Pars quia mundi est.

Nem kicsi pont ő.

Sed tibi, sancte,

Nincsen a földön

Solus imago

Semmi hasonló:

Magna, creator,

Mert a Te képed

Mentis in arce,

Egymaga hordja

Pectore puro

Lelke lakában,

Dum pie vivit.

Tiszta szívében.

O Deus et lux,

Isteni fenség,

Laus tua semper

Fény Ura: áldás

Pectora et ora

Töltse be szívünk,

Compleat, ut te

Ülje meg ajkunk,

Semper amemus,

Szent te, szeressünk

Sanctus, ubique.

Minden időben!

Szent Teodulf: Virágvasárnapi himnusz

Sanctus Theodulphus (+821)

Szent Teodulf (+821)

Dominica in Palmis ad Processionem.

Virágvasárnapi himnusz.

Gloria, laus et honor tibi sit Rex Christe, Redemptor,

Hódolat és áldás néked. Krisztus, mi királyunk.

Cui puerile decus prompsit Hosanna pium.

Néked a gyermeki nép zengte ma zsenge dalát.

Israel es tu Rex, Davidis et inclyta Proles,

Áldott égi király, Istennek jössz te nevében,

Nomine qui in domini rex benedicte venis.

Izrael édes ura, Dávid igaz gyökere.

Coetus in excelsis te laudat coelicus omnis

Téged a mennyeiek boldog kara áld a magasban,

Et mortalis homo, cuncta creata simul.

Áld a szegény ember, áld vele mind, ami él.

Plebs Hebraea tibi cum palmis obvia venit,

Pálmafaágakkal te eléd kivonult a zsidó nép:

Cum prece, voto, hymnis adsumus ecce tibi.

Dallal, hű szívvel ímhol elédbe jövünk.

Hi tibi passuro solvebant munia laudis,

Ők kínod küszöbén adták meg a tiszteletes dalt:

Nos tibi regnanti pangimus ecce melos.

Mennyei fényedben áld a mi boldog imánk..

Hi placuere tibi, placeat devotio nostra,

Azt kedvvel nézted: jó szívvel nézz le miránk is,

Rex bone, rex clemens, cui bona cuncta placent.

Hisz teneked Jóság, kedves a jóakarat.

Rabanus Maurus: Pünkösdi himnusz

Rabanus Maurus (776–856)

Rabanus Maurus (776–856)

In festo Pentecostes.

Pünkösdi himnusz.

Veni Creator Spiritus,

Ó Alkotó Lélek, jövel

Mentes tuorum visita,

És szívünk, lelkünk töltsed el.

Imple superna gratia,

Te alkotád a szíveket,

Quae tu creasti pectora.

Hozd nékik bő kegyelmedet.

Qui diceris Paraclitus,

Kit úgy hívunk, Vigasztaló,

Altissimi donum Dei,

Kit ád nekünk az Alkotó,

Fons vivus, ignis, caritas,

Te élő forrás, égi láng,

Et spiritalis unctio.

Szent kenet, égből szállj le ránk.

Tu septiformis munere,

Te hét ajándok kútfeje,

Digitus paternae dexterae,

Atyánk kegyelmes jobbkeze,

Tu rite promissum Patris,

Az Úr erős ígérete,

Sermone ditans guttura.

Sugalmas ajkak ihlete.

Accende lumen sensibus,

Gyújtsd meg szemünknek fényedet,

Infunde amorem cordibus,

És szállj szívűnkbe, Szeretet!

Infirma nostri corporis

Ha testünk gyarló, s lankadunk,

Virtute firmans perpeti.

Légy mindig éber gyámolunk.

Hostem repellas longius

Űzd messze tőlünk ellenünk,

Pa.cemque dones protinus:

Szent békességed add nekünk,

Ductore sic te praevio

Te járj, vezér, utunk előtt,

Vitemus omne noxium.

Veszélytől védjen szent erőd.

Per te sciamus, da, Patrem,

Add, ismerjük meg az Atyát,

Noscamus atque Filium

Te általad, és egy Fiát:

Teque utriusque Spiritum

És kettejüknek lelke, Te,

Credamus omni tempore.

Örökre légy lelkünk hite.

Deo Patri sit gloria,

Az Istent áldjuk: jó Atyát,

Et Filío, qui a mortuis

S ki felkelt sírból; szent Fiát,

Surrexit, ac Paraclito,

S a Lelket, szívünk vigaszát,

In saeculorum saecula.

Most és örök időkön át.

Rabanus Maurus: Mindenszentek himnusza

Rabanus Maurus (776–856)

Rabanus Maurus (776–856)

In festo Omnium Sanctorum, ad Landes

Mindenszentek himnusza.

Salutis aeternae dator

Üdvösségszerző Jézusunk,

Jesu redemptis subveni:

Segítsd a megváltottakat.

Virgo parens clementiae

Irgalom anyja, Szűzanya,

Dona salutem servulis.

Népednek üdvösséget adj.

Vos Angelorum millia,

Ti, Angyaloknak ezrei,

Patrumque cetus, agmina

Atyák serege, Látnokok

Canora Vatum: vos reis

Ihlett csapatja: esdjetek

Precamini indulgentiam.

A bűnösnek bocsánatot.

Baptista Christi praevius,

Keresztelő Krisztus-követ,

Summique Caeli Claviger;

S te mennyei Kulcshordozó,

Cum ceteris Apostolis

S Apostolok, oldjátok el

Nexus resolvent criminurn.

Mi bűneink bilincseit.

Cohors triumphans Martyrum,

Mártírok, győztes hadsereg,

Almus Sacerdotum chorus,

Jámbor papok kegyes kara,

Et virginalis castitas,

Szűzesség tiszta kórusa;

Nostros reatus abluant.

Mossák le vétkünk szennyeit.

Quicumque in alta siderum

Mindnyájan, kik a csillagos

Regnatis aula Principes,

Trónszékeken tündöklötök:

Favete votis supplicum,

Fogadjátok jóságosan

Qui dona caeIi flagitant.

Malasztért esdeklő imánk.

Virtus, honor; laus, gloria,

Áldás, dicsőség, tisztelet

Deo Patri cum Filio,

Az Atyának és Fiúnak,

Sancto simul Paraclito,

S a Vigasztalónak velük

In saeculorum saeeula.

Most és örök időkön át.

Rabanus Maurus: Himnusz a szent vértanukról

Rabanus Maurus (776–856)

Rabanus Maurus (776–856)

In festis plurimorum Martyrum ad Vesperas.

Himnusz a szent vértanukról.

Sanctorum meritis inclyta gaudia

Társak, zengje szavunk szentek erényeit,

Pangamus, socii, gestaque fortia

Ő nagy tetteiken hangos öröm dalát.

Nam gliscit animus promere cantibus

Lángol, sürget a szív dallani győztesek

Victorum genus optimum.

Legszebb, legragyogóbb nemét.

Hic sunt quos retinens mundus inhorruit,

Balgán visszariadt tőlük a vak világ,

Ipsum nam sterili flore peraridum

Ám megvetve aszott-lombu, gyümölcstelen,

Sprevere penitus, teque secuti sunt,

Sivár lelke szavát, mentek utánad ők,

Rex Christe bone caelitum.

Jézus, mennyei jó király.

Hi pro te furias atque ferocia

Érted gyűlöletet, vad gonoszok dühét,

Calcarunt hominum, saevaque verbera,

Ádáz ostorokat porba tiportak ők..

Cessit his lacerans fortiter ungula,

Horgaskarmu acél tépni kifárad itt;

Nec carpsit penetralia.

Meg nem férheti lelküket.

Caeduntur gladiis more bidentium,

Bárány-zsenge gyanánt, kard öli testüket,

Non murmur resonat, non querimonia,

Nem kél semmi moraj, nincs panasz ajkukon

Sed corde tacito mens bene conscia

Szívük tiszta; nyugodt s állhatatos marad

Conservat patientiam.

Minden rettenetek között.

Quae vox, quae poterit lingua retexere,

Nincs szó, nincs ajak elzengeni azt, amit

Quae tu Martyribus munera praeparas?

Nékik tartogatol égi jutalmukúl;

Rubri nam fluido sanguine laureis

Bíbor vért csepegő homlokuk elfödi

Ditantur bene fulgidis.

Tündöklő, koszorús babér.

Te summa Deitas, unaque, poscimus,

Isten, legmagasabb és egyedülvaló,

Ut culpas abluas, noxia subtrahas.

Kérünk, mosd le bününk, s nézd el a büntetést,

Des pacem famulis, nos quoque gloriam

Hozz ránk békeidőt, hogy soros évekig

Per cuncta tibi saecula.

Zengjük néked a glóriát.

A Dadogó Notker: Pünkösdi szekvencia

Notcerus Balbulus (830–912)

A Dadogó Notker (830–912)

Sequentia in die pentecostes.

Pünkösdi szekvencia.

1. Sancti Spiritus

1. Szentlélek Isten,

Assit nobis gratia.

Kegyelmeddel szállj le ránk.

2a. Quae corda nostra

2a. Tegye szívünket

Sibi faciat

Önnön magának

Habitaculum.

Hajlékává.

2b. Expulsis inde

2b. Űzze el onnan

Cunctis vitiis

Szellem és lélek

Spiritalibus.

Minden bűnét.

3a. Spiritus alme,

3a. Ó kegyes Szentlélek,

Illustrator hominum,

Lelkünk napvilága te.

3b. Horridas nostrae

3b. Söpörd el szívünkből

Mentis purga tenebras.

A hatalmas ködöket.

4a. Amator sancte sensatorum

4a. Értelmes gondolatoknak

Semper cogitatuum,

Szentséges szerelmese.

4b. Infunde unctionem tuam

4b. Öntsed el érzékeinkbe

Clemens nostris sensibus.

Olajodat kegyesen.

5a. Tu Purificator

5a. Minden gonoszság

Omnium flagitiorurn,

Tisztogatója,

Spiritus,

Szentlélek,

5b. Purifica nostri

5b. Tisztítsd meg bennünk

Oculum interioris

Szemét a belső

Hominis

Embernek.

6a. Ut videri

6a. Hogy megtisztulván,

Supremus genitor

Megláthassuk

Possit a nobis.

Felséges Atyánkat.

6b. Mundi cordis

6b. Kit senki más, csak

Quem soli cernere

Tiszta szívű

Possunt oculi.

Ember szeme láthat.

7a. Prophetas tu inspirasti.

7a. Te ihlettél prófétákat,

Ut praeconia Christi

Hogy a Krisztus nagyságának,

Praecinuissent inclita.

Elzenghessék dícséretét.

7b. Apostolos confortasti,

7b. Apostolok tüze lettél,

Uti tropaeum Christi

Hogy a Krisztus győzedelmét

Per totum mundum veherent.

A nagyvilágra szétvigyék.

8a. Quando machinarm

8a. Mikor az Isten

Per verbum suum

Igéje által

Fecit Deus

Ég, föld, tenger

Caeli, terrae, marium.

Gépezetét alkotá.

8b. Tu super aquas

8b. Ölelni őket

Facturus eas

Istenségeddel,

Numen tuum

Ott lebegtél

Expandisti, Spiritus.

Lélek, a vizek fölött.

9a. Tu animabus

9a. Te hogy a lélek

Vivificandis

Újjá szülessék.

Aquas fecundas,

Rá vizet ontasz.

9b. Tu aspirando

9b. Teszed az embert

Das spiritales

Fuvallatoddal

Esse homines.

Lelki emberré.

10a. Tu divisum

10a. Te a soknyelvű,

Per linguas

Sokszabású

Mundum et ritus

Szétszórt világot

Adunasti, Domine.

Egyesíted, mi Urunk.

10b. Idololatros,

10b. Bálványimádót

Ad cultum

Visszahívsz az,

Dei revocas,

Igaz Istenhez,

Magistrorum optime.

Ó legelső Doktorunk.

11a. Ergo nos supplicantes tibi

11a. Azért könyörgő imádságunkat

Exaudi propitius,

Hallgasd meg jóságosan

Sancte Spiritus,

Kegyes Szentlélek.

11b. Sine quo preces omnes cassae

11b. Kegyelmed nélkül minden imádság

Creduntur et indignae

Hasztalan és méltatlan

Dei auribus.

Isten fülének.

12a. Tu, qui omnium

12a. Te aki minden

Saeculorum sanctos

Századok szentjeit

Tui numinis

Általölelted

Docuisti instinctu

És sugallatoddal

Amplectendo, Spiritus,

Tanítottad, Lélek,

12b. Ipse, hodie

12b. Te ma a Krisztus

Apostolos Christi

Apostolaira

Donans munere

Sohasem ismert

Insolito et cunctis

És sohasem hallott

Inaudito saeculis,

Ajándékul szálltál,

13. Hunc diem gloriosum

13. Dicsőségessé avattad

Fecisti.

Ezt a napot.

Az ifjabb Hartman: Az Evangéliumról

Hartmannus junior (860–925)

Az ifjabb Hartman (860–925)

Hymnus de evangelio.

Az Evangéliumról.

Sacrata libri dogmata

Imhol a szentséges tanok,

Portantur Evangelici,

Az Evangélium könyvei!

Cunctis stupenda gentibus

Ámúljanak a nemzetek

Et praeferenda laudibus.

És róluk áldást zengjenek.

Mundemus omnes corpora

Megtisztult test fogadja be

Sensuque cordis simplici

És tiszta lelkiismeret,

Purgantes conscientiam

Szívünk egyszerűségiben

Verba pensemus mystica.

A titokzatos szavakat.

Vultus declini pariter

Hajoljon föld felé a fő,

Clausa tenentes stomata

Zárva legyen szónak a száj,

Stemus intentis auribus,

Figyelmezzen éber fülünk;

Ut decet, ante Dominum.

Igy illik ez az Úr előtt.

Nec sat videtur sonitus

Nem is elég hallgatni csak

Auditu solo capere,

Az üdvösséges hangokat,

Ni cor purgatum teneat

Ha nem fogadja tiszta szív

Factisque iussa compleat.

S nem teljesíti tett a szót.

Sic mandat ipse maximus

A Mester ád parancsot így,

Magister, summi filius,

A fölséges Isten Fia,

Sensus nostrorum pectorum

Mikor szívünkről mondja el

Arvis diversis comparans.

A Magvető hasonlatát.

Sunt, ait, rura plurima,

Mező, úgymond, sokféle van,

Quis semen frugis spargitur,

Amelybe jó mag vettetik,

Censu sed multum dispari

De jaj, nagyon különböző

Reddunt accepta foenora.

Vetés után az aratás:

Quaedam saxorum stramine

Az egyik mag kövek közé,

Replentur nimis pessimo,

Kegyetlen kősziklára hull,

Frugemque necat maximus

És gyümölcsét a napsugár

Ardor solaris luminis.

Gyilkos heve aszalja el.

Quaedam siccato germine

Más mag szúró tövisbozót

Replentur spinis horridis,

Pusztító sűrűjébe jut.

Viarum strata plurimis

Fölemészt újra másokat

Officiunt seminibus.

Az útfelek kemény köve.

Ast qui felices fertili

Ám amely dús csíráival

Glebas fecundat germine,

Szerencsés rögöt érhetett,

Illum laetantem cumulat

Az boldogan hajt gyökeret

Fructus laboris centuplex.

És százszoros gyümölcsöt ád.

Sic voluntatis integrae

Igy hajt sugárzó tetteket

Perfecta nitent opera,

A ki-nem-kezdett akarat.

Terraque cordis optimi

Igaz szív földje így terem

Centenum refert numerum.

Igaz gyümölcsöt, százszorost.

Wipo: Húsvéti szekvencia

Wipo (990–1050)

Wipo (990–1050)

Sequentia paschalis.

Húsvéti szekvencia.

Victimae paschali

A húsvéti Bárányt

Laudes immolent Christiani.

Keresztények örvendezve áldják.

Agnus redemit oves,

Juhait megváltotta a Bárány,

Christus innocens Patri reconciliavit peccatores:

Krisztus az Atyát megbékítette ártatlan vére árán.

Mors et vita duello conflixere mirando;

Összecsapott a halál meg az élet csodafélelmes viadallal:

Dux vitae mortuus regnat vivus.

Él az életnek vezére, ki meghalt, uralkodik örök diadallal.

Dic nobis Maria,

Mondd el nekünk, Mária,

Quid vidisti in via?

Mit adatott szemednek látnia?

Sepulcrum Chrfsti viventis

Láttam az élő Krisztus sírja helyét,

Et gloriam vidi resurgentis.

Es a Fölkentnek dicsősége teljét.

Angelicos testes,

Láttam az angyali követeket,

Sudarium et vestes.

A szemfedőket, a lepleket.

Surrexit Christus spes mea,

Föltámadt Krisztus, az én reménységem:

Praecedit vos in Galileam.

Galileába előttetek mégyen.

Scimus Christum surrexisse a mortuis vere:

Föltámadt Krisztus halottaiból! Tudjuk: föltámadt valósággal

Tu nobis victor Rex miserere.

Légy te mihozzánk, győzelmes Király, irgalmassággal.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Búsultak az Apostolok

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Tristes erant Apostoli. *

Búsultak az Apostolok. *

Tristes erant Apostoli

Búsultak az apostolok,

De Christi acerbo funere,

Mert Krisztus meghalt keserűn,

Quem morte crudelissima

Gonosz szolgák mondtak reá

Servi damnarant impii.

Istentelen ítéletet.

Sermone verax Angelus

Igazmondó angyal szavát

Mulieribus praedixerat:

Hallják a jámbor asszonyok:

„Mox ore Christus gaudium

„A hivő nyájhoz már közel

Gregi feret fidelium”.

Krisztus az öröm hírivel.”

Ad anxios Apostolos

A rettegő apostolok

Currunt statim dum nuntiae,

Elé viszik a drága hírt,

Illae micantis obvia

Ám útjukon ragyogva már

Christi tenent vestigia.

Előttük Krisztus lába jár.

Galileae ad alta montium

Galilea hegyeire

Se conferunt Apostoli,

Sietnek az apostolok

Iesuque, voti compotes,

S betelik vágyuk: boldogok

Almo beantur lumine.

Jézus kegyes fényében ők.

Ut sis perenne mentibus

Hogy mindörökké megmaradj,

Paschale, Iesu, gaudium:

Húsvéti öröműl nekünk,

A morte dira criminum

Mentsd meg a bűnhalál elől,

Vitae renatos libera.

Kiket az élet újra szült.

Deo Patri sit gloria

Atyaistennek tisztelet

Et Filio, qui a mortuis

S Fiának, ki feltámadott

Surrexit, ac Paraclito

S a Vigasztalónak velük

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* In festis SS. Apostolorum, ad Vesperas et Matutinum, tempore Paschali.

* A szent Apostolok ünnepeinek Vecsernyéjére és Matutinumára, húsvéti időben.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó mennyei örök Király

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Rex sempiterne Caelitum. *

Ó mennyei örök Király. *

Rex sempiterne Caelitum,

Ó mennyei örök Király,

Rerum Creator omnium,

Ki mindeneket alkotál,

Aequalis ante saecula

Minden idők eleitől

Semper Parenti Filius:

Atyáddal egyenlő Fiú:

Nascente qui mundo faber,

Mikor a világ született,

Imaginem vultus tui

Teremtő mester, arcodat

Tradens Adamo, nobilem

Ádámnak adtad, s a nemes

Limo iugasti spiritum.

Szellemet sárba foglalád.

Cum livor et fraus daemonis

Midőn ádáz ördögi csel

Foedasset humanum genus,

Az emberfajt beszennyezé,

Tu carne amictus perditam

Testet öltvén, az elveszett

Formam reformas artifex.

Formát újonnan alkotád.

Qui, natus olim ex Virgine,

Egykor a Szűztől születél,

Nunc e sepulcro nasceris,

Most sírból születel nekünk,

Tecumque nos a mortuis

És mi is felkelünk veled

Iubes sepultos surgere.

Sírunkból, úgy parancsolod.

Qui, Pastor aeternus, gregem

Örök Pásztor te, nyájadat

Aqua lavas baptismatis:

Kereszt vizével mosdatod:

Haec est lavacrum mentium,

Ez a léleknek fürdeje,

Haec est sepulcrum criminum.

Ez a bűn temetőhelye.

Nobis diu qui debitae

Adósságunkat hogy leródd,

Redemptor affixus Cruci,

Hosszan függtél kereszteden

Nostrae dedisti prodigus

S hullattad értünk pazarúl

Pretium salutis sanguinem.

Üdvünknek árát, véredet.

Ut sis perenne mentibus

Hogy mindörökké megmaradj

Paschale, Iesu, gaudium,

Húsvéti örömül nekünk,

A morte dira criminum

Mentsd meg a bűnhalál elől,

Vitae renatos libera.

Kiket az élet újraszült.

Deo Patri sit gloria

Atyaistennek tisztelet

Et Filio, qui a mortuis

S Fiának, ki feltámadott,

Surrexit, ac Paraclito

S a Vígasztalónak velük

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* Dominica Resurrectionis ad Matutinum.

* Hajnali zsolozsmára, húsvéti időben.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Hajnalbíborban ég a menny

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Aurora caelum purpurat. *

Hajnalbíborban ég a menny. *

Aurora caelum purpurat,

Hajnalbíborban ég a menny,

Aether resultat laudibus,

Énektől visszhangos a lég,

Mundus triumphans iubilat,

Ujjong a győzelmes világ,

Horrens Avernus infremit;

Üvölt a rettegő Pokol:

Rex ille dum fortissimus

Midőn amaz erős Király

De mortis inferno specu

Halálsetét tárnáiból

Patrum senatum liberum

Az atyákat élet szabad

Educit ad vitae iubar.

Verőfényére hozza fel.

Cuius sepulcrum plurimo

Sírját nehéz kő zárta el,

Custode signabat lapis,

Őrizte zsoldos őrsereg,

Victor triumphat et suo

De fölkelt győzedelmesen

Mortem sepulcro funerat.

És eltemette a halált.

„Sat funeri, sat lacrimae,

„Elég a gyász, elég a könny,

Sat est datum doloribus:

Feledve már a fájdalom,

Surrexit exstinctor necis”,

Feltámadt a halál-törő!” –

Clamat coruscans Angelus.

A fényes angyal így kiált.

Ut sis perenne mentibus

Hogy mindörökké megmaradj,

Paschale, Iesu, gaudium,

Húsvéti örömül nekünk,

A morte dira criminum

Mentsd meg a bűnhalál elől,

Vitae renatos libera.

Kiket az élet újraszült.

Deo Patri sit gloria

Atyaistennek tisztelet

Et Filio, qui a mortuis

S Fiának, ki feltámadott

Surrexit, ac Paraclito

S a Vigasztalónak velük,

Im sempiterna saecula.

Most, és örök időkőn át.

* Dominica Resurrectionis ad Laudes.

*A húsvétvasárnapi Dícséretre.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Földszerte húsvét örömét

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Paschale mundo gaudium. *

Földszerte húsvét örömét. *

Paschale mundo gaudium

Földszerte húsvét örömét

Sol nuntiat formosior,

Szépségesebb nap hirdeti:

Cum luce fulgentem nova

Új fényben látják fényleni

Iesum vident Apostoli.

Ma Jézust az Apostolok.

In carne Christi vulnera

Krisztus testén a sebhelyek

Micare tamquam sidera

Csillag módjára fénylenek.

Mirantur, et quidquid vident,

Csodálják, hűséges tanúk,

Testes fideles praedicant.

És hangos szóval hirdetik.

Rex, Christe, clementissime,

Krisztus, király, jóságos Úr,

Tu corda nostra posside,

Vedd szíveinket birtokul.

Ut lingua grates debitas

Nyelvünk nevednek rója le

Tuo rependat nomini.

Köteles hálaénekét.

Ut sis perenne mentibus

Hogy mindörökké megmaradj

Paschale, Iesu, gaudium,

Húsvéti örömül nekünk,

A morte díra criminum

Mentsd meg a bűnhalál elől,

Vitae renatos libera.

Kiket az élet újraszült.

Gloria tibi Domine,

Dicsőség teneked, Urunk,

Qui surrexisti a mortuis,

Ki holtodból feltámadál,

Cum Patre et Sancto Spíritu

Atyának s Szentléleknek is,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* In festis Apostolorum tempore Paschali, ad Laudes.

* Szent Apostolok ünnepein, Dícséretre, húsvéti időben.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Örömtől hangos a világ

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Exsultet oxbis gaudiis *

Örömtől hangos a világ. *

Exsultet orbis gaudiis,

Örömtől hangos a világ,

Caelum resultet laudibus;

Énektől visszhangos a menny,

Apostolorum gloriam

Apostolok dícséretét

Tellus et astra concinunt.

Zengi a föld s a csillagok.

Vos saeclí íusti iudices

Ó századok bírái ti,

Et vera mundi lumina,

Világ igaz szövétneki,

Votis precamur cordium,

Szívünknek óhajtása kér:

Audite preces supplicum.

Halljátok meg esdő imánk.

Qui templa caeli clauditis

Kiknek szavára záratik

Serasque verbo solvitis,

S tárul a mennynek temploma:

Nos a peccatis omnibus

Nyissátok meg, esedezünk,

Solvite iussu, quaesumus.

Mi bűneinknek zárait.

Quorum praecepto subditur

Érzi erős parancsotok

Salus et languor omnium,

Kórság, egészség egyaránt:

Sanate aegros moribus,

Kór lelkünknek írt adjatok

Augete nos virtutibus,

Erényeinknek új erőt.

Ut cum iudex advenerit

Hogy majd ha Krisztus visszatér

Christus in fine saeculi,

Az idők végén és ítél:

Nos sempiterni gaudii

Engedje hogy részünk legyen

Concedat esse compotes.

Az örökkévaló öröm.

Deo Patri sit gloria,

Az Atyának és Fiunak

Eiusque soli Filio,

És neked, Szentlélek, velük

Cum Spiritu Paraclito

Miképen kezdetben vala,

Et nunc et in perpetuum.

Örökös dicsőség legyen.

* In festis Apostolorum ad Vesperas.

* Az Apostolok Vecsernyéjének himnusza,

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Üljük körül fehérben

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Ad regias Agni dapes. *

Üljük körül fehérben. *

Ad regias Agni dapes,

Üljük körül fehérben a

Stolis amicti candidis,

Bárány királyi asztalát

Post transitum Maris Rubri

S túl már a Vörös Tengeren

Christo canamus Principi,

Krisztust dalolja énekünk,

Divina cuius caritas

A fejedelmet: irgalom

Sacrum propinat sanguinem,

Áldozta szent vérét nekünk,

Almique membra corporis

Az áldozópap Szeretet

Amor sacerdos immolat.

Drága testének tagjait.

Sparsum cruorem postibus

A vérrel hintett kaputól

Vastator horret Angelus,

A rontó angyal elriad.

Fugitque divisum mare,

A tengervíz kettéhasad,

Merguntur hostes fluctibus.

S árján az ellen elmerül.

Iam Pascha nostrum Christus est,

Már Krisztus lett Húsvét nekünk,

Paschalis idem victima

Ő a húsvéti áldozat.

Et pura puris mentibus

Tiszta szíveknek tisztaság:

Sinceritatis azyma.

Kovásztalan kenyérfalat.

O vera caeli victima,

Ó igaz égi áldozat!

Subiecta cui sunt Tartara,

Leigázta a poklokat,

Soluta mortis vincula,

Széttört halálos láncokat,

Recepta vitae praemia.

És az életnek visszaad.

Victor subactis inferis

A poklokon győzelmesen

Trophaea Christus explicat,

Már Krisztus zászlót bontogat.

Caeloque aperto subditum

Már újra feltárult az ég,

Regem tenebrarum trahit.

S a sötétség királya fut.

Ut sis perenne mentibus

Hogy mindörökké megmaradj

Paschale, Iesu, gaudium:

Húsvéti örömül nekünk,

A morte dira criminum

Mentsd meg a bűnhalál elől

Vitae renatos libera.

Kiket az élet újraszült.

Deo Patri sit gloria

Atyaistennek tisztelet

Et Filio, qui a mortuis

S Fiának, ki feltámadott

Surrexit, ac Paraclito

S a Vígasztalónak velük

In sempiterna saecuIa.

Most és örök időkön át.

* Dominica Resurrectionis ad Vesperas

* Húsvéti Vecsernyére.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Jézus, a Szűznek fia s alkotója

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Virginis Proles opifexque Matris. *

Jézus, a Szűznek fia s alkotója. *

Virginis proles opifexque Matris,

Jézus, a Szűznek fia s alkotója,

Virgo quem gessit peperitque virgo,

Szűz hordott méhén, a világra ő szült:

Virginis partos canimus decora

Szűznek zengjük most a nehéz halálon

Morte triumphos. **

Nyert diadalmát. **

Haec enim palmae duplicis beata

Mert e szűz kettős diadallal ékes:

Sorte, dum gestit fragilem domare

Gyenge nőtestét hogy igába törte,

Corporis sexum, domuit cruentum

Avval zúzá szét a kegyetlen gyilkos

Caede tyrannum.

Zsarnok igáját.

Unde nec mortem nec amica mortis

Sem halált nem félt, se halál barátit:

Mille poenarum genera expavescens

Hóhér kínzások ezer új iszonyát,

Sanguine fuso meruit serenum

S vérét hullatván a szelíd egeknek

Scandere coelum.

Szállt örömébe.

Huius oratu, Deus alme, nobis

Ő imájáért, kegyes Isten, engedd

Debitas poenas scelerum remitte,

E1 bűnünk zsoldját, amit érdemeltünk,

Ut tibi puro resonemus almum

Hogy visszhangozzék a kitisztult szívből

Pectore carmen.

Ájtatos ének.

Sit decus Patri genitaeque Proli

Áldás, dícséret legyen az Atyának,

Et tibi compar utriusque virtus

Egyszülöttének s vele Szentléleknek,

Spiritus semper, Deus unus omni

Háromságban- egy örök Istenünknek,

Temporis aevo.

Minden időben.

* In festis Virginum Martyrum ad Matutinum.

* Vértanú szűzek ünnepén, Hajnali-zsolozsmára.

** Pro Virgine non Martyre: Virginis featum canimus beata, Accipe votum.

** Másik változat, ha nem vértanú: Egy boldog szűznek üli néped napját, Halljad imánkat!

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Emlékezzél meg, Alkotó

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Memento rerum Conditor. *

Emlékezzél meg, Alkotó. *

Memento, rerum Conditor,

Emlékezzél meg, Alkotó,

Nostri quod olim corporis

Hogy egykor szűztől születél

Sacrata ab alvo Virginis

S szentséges méhe rejtekén

Nascendo formam sumpseris.

Testünk formáját felvevéd.

Maria, Mater gratiae,

Kegyelmek Anyja, Mária,

Dulcis Parens clementiae,

Irgalom édes Asszonya,

Tu nos ab hoste protege

Légy ellenségtől gyámolunk..

Et hora mortis suscipe.

S állj mellettünk, ha meghalunk.

Iesu, tibi sit gloria,

Dicsőség Jézus teneked,

Qui natus es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád

Cum Patre et almo Spiritu

Atya s Szentlélek áldva légy,

ln sempiterna saceula.

Most és örök időkön át.

* In festis Beatae Mariae Virginis ad Completorium.

* Mária-ünnepek completoriumára.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Im, a hitvalló

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Iste Confessor Domini. *

Im, a hitvalló. *

Iste Confessor Domini sacratus,

Im a hitvalló, kit a föld határán

Festa plebs cuius celebrat per orbem,

Minden hívő nép szeret és magasztal,

Hodie laetus meruit secreta

E nap lőn méltó a magas mennyeknek

Scandere coeli.

Szállni honába.

Qui pius, prudens, humilis, pudicus,

Jámbor, józan volt, okos és szemérmes.

Sobrius, castus fuit et quietus,

Útja szeplőtlen, csupa szent alázat,

Vita dum praesens vegetavit eius

Míg embertestét eleven tüzével

Corporis artus.

Lakta a lélek.

Ad saerum cuius tumulum frequenter

Istentől immár, magas érdeméért,

Membra languentum modo sanitati;

Sok szegény testnek, kit igáz betegség.

Quodlibet morbo fuerint gravata,

Épségét, a kór erejét letörve,

Restituuntur.

Visszakönyörgé.

Unde nunc noster chorus in honorem

Most azért pálmát emelünk előtte

Ipsius, hymnum canit hunc libenter,

S érdemét illő karimába zengjük;

Ut pii eius meritis iuvemur

Égi szószólónk legyen így imája

Omne per aevum.

Minden időben.

Sit salus illi, decus atque virtus,

Hódolat néked, öröm és imádás,

Qui supra coeli residens cacumen,

Aki mennyekben ragyogó király vagy,

Totius mundi machinam gubernat

Úr és kormányzó az egész világon

Trinus et unus.

Hármas is, egy is.

* In festis Confessoris ad Vesperas et ad Matutinum.

* Szent hitvalló ünnepén, Vecsernyére és Hajnali zsolozsmára.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Jézus, felséges korona

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Jesu corona celsior. *

Jézus, felséges korona. *

Jesu, corona celsior

Jézus, felséges korona,

Et veritas sublimior,

Felsőbb igazság oszlopa,

Qui confitenti servulo

Ki bűnbánó szolgáidat

Reddis perenne praemium,

Örök jóval jutalmazod,

Da supplicanti coetui

Halld meg közbenjáró szavát

Obtentu huius optimi

E szent embernek s add nekünk

Remissionem criminum

Mi bűneink bocsánatát,

Rumpendo nexum vinculi.

Nyakunkon törd el az igát.

Anni recurso tempore

Kerengvén évek és napok,

Dies relugit lumine,

Ez ünnep újra felragyog,

Quo sanctus hic de corpore

Hogy lerázván testét e szent,

Migravit inter sidera.

A csillagokhoz költözött.

Hic vana terra gaudia

Por és hiúság volt neki

Et luculenta praedia

A föld és minden élvei,

Polluta sorde deputans

A szennyes földi jó helyett

Ovans tenet coelestia.

Övé immár a mennyei.

Te, Christe, rex piissime.

Téged Krisztus, kegyes Király,

Hic confitendo iugiter

Téged vallott ő szüntelen,

Calcavit hostem fortiter

Az ördögöt s gonosz cselét

Superbum ac satelIitem.

Hős módra szegte láb alá.

Virtute clarus et fide

Fénylik hite s erényei,

Confessione sedulus

Égett a hitet vallani,

Ieiuna membra deferens

Bőjtedzett testtel boldogan

Dapes supernas obtinet.

Ül most az égi lakomán.

Proinde te, piisime,

Hozzád azért, kegyelmes Úr,

Precamur omnes supplices,

Könyörgő néped esdekel:

Ut huius almi gratia

E drága szentnek kedveért

Nobis remittas debita.

Adósságunk engedjed el.

Deo Patri sit gloria,

Atyaistennek glória,

Eiusque soli Filio,

Áldassék egyszülött Fia,

Sancto simul Paraclito

Áldassék a Szentlélek is,

Nunc et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

* In festis Confessoris, ad Laudes.

* Hitvalló ünnepén, Dícséretre.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Az öröklétnek fényessége önti el

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Decora lux aeternitatis. *

Az öröklétnek fényessége önti el. *

Decora lux aeternitatis auream

Az öröklétnek fényessége önti el

Diem beatis irrigavit ignibus,

Boldogságos tüzekkel ez arany napot,

Apostolorum quae coronat, Principes,

Ma nyert a két apostol-első koronát

Reisque in astra liberam pandit viam.

S a bűnösök a csillagokba nyílt utat.

Mundi magister atque caeli ianitor,

Mennynek portása, föld tanítómestere,

Romae parentes arbitrique gentium;

Róma szülői, nemzetek bírái ők,

Per ensis ille, hic per crucis victor necem

Karddal s kereszttel a halálon győztesek.

Vitae senatum laureati possident.

Ülik immár az öröklét szenátusát.

O Roma felix, quae duorum Principum

Ó boldog Róma, melyet két fejedelem

Es consecrata glorioso sanguine.

Avat ma szentté drágalátos vérivel.

Horum cruore purpurata ceteras

Több vagy e vérnek bíborában egymagad,

Excellis orbis una pulchritudines.

A földkerekség minden szépségeinél.

Sit Trinitati sempiterna gloria,

A Háromságnak örök dicsőség legyen

Honor, potestas atque iubilatio

És tisztelet és ujjongás és hatalom,

In unitate, quae gubernat omnia

Az Egységben, ki mindenen kormánykodik,

Per universa aeternitatis saecula.

Az öröklétnek minden századain át.

* In festo SS. Petri et Pauli Apostolorum ad Vesperas.

* Szent Péter és Pál Vecsernyéjére.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó boldog Pásztor, Péter

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Beate Pastor Petre. *

Ó boldog Pásztor, Péter. *

Beate pastor Petre, clemens accipe

Ó boldog pásztor, Péter, hallgasd kegyesen

Voces precantum, criminumque vincula,

Esdő imánkat, és igéd oldozza fel

Verbo resolve, cui potestas tradita,

Bűnünk bilincsét, hisz tenéked adatott

Aperire terris caelum, apertum claudere.

A hatalom: megnyitni s zárni mennyeket.

Egregie Doctor Paule, mores instrue

Ó drága doktor, Pál, neveld erkölcseink

Et nostra tecum pectora in caelum trahe,

És vond magaddal lelkeinket ég felé,

Velata dum meridiem cernat fides

Hol fátyolos hitünk egykor délszínre jut,

Et solis instar sola regnet caritas.

És napja egy és papja egy: a szeretet.

Sit Trinitati sempiterna gloria,

A Háromságnak örök dicsőség legyen.

Honor, potestas atque iubilatio

És tisztelet és ujjongás és hatalom,

In unitate, quae gubernat omnia

Az Egységben, ki mindenen kormánykodik,

Per universa aeternitatis saecula.

Az öröklétnek minden századain át.

* In festo SS. Petri et Pauli Apostolorum ad Laudes.

* Péter és Pál Dícséretére.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Isten, jutalma, otthona

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Deus, tuorum militum. *

Isten, jutalma, otthona. *

Deus, tuorum militum

Isten, jutalma, otthona

Sors et corona, praemium,

Katonáidnak s korona:

Laudes canentes Martyris.

Kik áldjuk mártírod nevét,

Absolve nexu criminis.

Oldd meg bűneink kötelét.

Hic nempe mundi gaudia

Látta világ örömeit,

Et blandimenta noxia

Ártó hízelkedéseit,

Caduca rite deputans

Tudta: epével teljesek,

Pervenit ad caelestia.

S égre irányzá lépteit.

Poenas cucurrit fortiter,

Megállta a gyötrelmeket,

Et sustulit viriliter;

Férfiú-mód vitézkedett.

Pro te effundens sanguinem:

Vérét ontotta Istenért:

Aeterna dona possidet.

Jutalma örökkévaló.

Ob hoc precatu supplici

Azért, ó legkegyelmesebb,

Te poscimus, Piisime,

Könyörgünk alázatosan:

In hoc triumpho Martyris

Ezen a győzelmes napon

Dimitte noxam servulis.

Könyörülj rossz szolgáidon.

Laus et perennis gloria

Dícsérjük az örök Atyát,

Deo Patri et Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát,

Sancto simul Paraclito

S a Lelket, a Vigasztalót,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* In festis unius Martyris ad Vesperas et ad Matutinum.

* Vértanú Vecsernyéjére és Hajnali zsolozsmájára.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Kis szolgáidnak megbocsáss

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Placare Christe servulis. *

Kis szolgáidnak megbocsáss. *

Placare, Christe servulis,

Kis szolgáidnak megbocsáss,

Quibus Patris clementiam.

Ó Krisztus, akikért a Szűz

Tuae ad tribunal gratiae

Nagyasszony esd irgalmazást

Patrona Virgo postulat.

A kegyelem Széke előtt.

Et vos beata per novem

S te boldog mennyei sereg,

Distincta gyros agmina;

Választottak kilenc köre,

Antiqua cum praesentibus,

Űzzétek el a mult idők,

Futura damna pellite.

Jelen s jövő veszélyeit!

Apostoli cum Vatibus

Próféták és Apostolok,

Apud severum Iudicem

Kérjétek a kemény Bírót,

Veris reorum fletibus

A bűnöshöz legyen kegyes,

Exposcite indulgentiam.

Szívből jövő sírásaért.

Vos purpurati Martyres,

Bíborral ékes mártírok,

Vos candidati praemio

S hitvallomással győztesek,

Confessionis, exsules

Bennünket, száműzötteket

Vocate nos in patriam.

Igaz hazánkba hívjatok.

Chorea casta Virginum,

Szűzeknek tiszta kórusa,

Et quos eremus incolas

S kik a pusztákból szálltatok

Transmisit astris, Caelitum

A csillagokhoz: ég felé

Locate nos in sedibus.

Mutassatok nekünk utat.

Auferte gentem perfidam

Hagyják el a hitetlenek

Credentium de finibus;

A hivő nép határait,

Ut unus omnes unicum

Hogy egyetlen Pásztor legyen,

Ovile nos Pastor regat.

S mind egyetlen akol legyünk.

Deo Patri sit gloria,

Atyaistennek glória,

Natoque Patris unico,

És egyszülött Fiának is,

Sancto simul Paraclito

Vigasztaló Léleknek is,

In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

* In festo Omnium Sanctorum, ad Vesperas.

* Mindszentek Vecsernyéjére.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Nocte surgentes vigilemus omnes. *

Éjjel serkenvén, közösen virrasszunk. *

Nocte surgentes vigilemus omnes,

Éjjel serkenvén közösen virrasszunk,

Semper in psalmis meditemur atque

Elgondolkozzunk örökös zsolozsmán,

Voce concordi Domino canamus

Egyszívvel zengjünk mi Urunknak édes

Dulciter hymnos.

Szívbeli himnuszt.

Ut pio Regi pariter canentes,

Igy zsolozsmázván a kegyes Királynak

Cum suis Sanctis mereamur aulam

Érdemelhessünk amaz égi udvar

Ingredi caeli, simul et beatam

Népe közt osztályt, legyen  így a részünk

Ducere vitam.

Élet örökké.

Praestet hoc nobis Deitas beata

Adja meg mindezt kegyesen minékünk

Patris ac Nati pariterque Sancti.

Boldog Istenség, Atya és Szülötte

Spiritus, cuius resonat per omnem

És a Szentlélek, akinek dicsétől

Gloria mundum.

Harsog a minden.

* Dominica ad Matutinum, in aestate.

* Vasárnapi Hajnali zsolozsmára, nyári időben.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Meghozta boldog örömünk

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Beata nobis gaudia. *

Meghozta boldog örömünk. *

Beata nobis gaudia

Meghozta boldog örömünk

Anni reduxit orbita,

A forgó esztendő megint:

Cum Spiritus Paraclitus

A Lélek, a Vigasztaló

Effulsit in discipulos.

Megszállt a tanítványokon.

Ignis vibrante lumine

Lobogó fényességü láng

Linguae figuram detulit,

Tüzes nyelvekké alakult:

Verbis ut essent proflui

Igéik hogy lobogjanak

Et caritate fervidi.

S szeretettől lángoljanak.

Linguis loquuntur omnium,

Minden nyelveken szólanak.

Turbae pavent gentilium,

A pogányok borzonganak,

Musto madere deputant,

Azt vélik: musttól részegek

Quos Spiritus repleverat.

Kiket a Lélek tölte meg.

Patrata sunt haec mystice

Történt e titkos adomány

Paschae peracto tempore,

A szent húsvét-idő után,

Sacro dierum numero,

Mikor törvény szerint ülék

Quo lege fit remissio.

Az engesztelés ünnepét.

Te nunc, Deus piissime,

Meghajtott fővel esdenek

Vultu precamur cernuo,

Jóságos Isten, híveid:

Illapsa nobis caelitus.

Áraszd ránk égből gazdagon

Largire dona Spiritus.

A Lélek ajándékait.

Dudum sacrata pectora

Szívünket már megszenteléd,

Tua replesti gratia;

Töltsd most kegyelmedet belénk.

Dimitte nostra crimina

Bocsásd meg minden bűneink

Et da quieta tempora.

S tedd békéssé esztendeink.

Gloria Patri Domino,

Atyaistennek tisztelet

Natoque, qui a mortuis

S Fiának, ki feltámadott

Surrexit, ac Paraclito;

S a Vigasztalónak velük

In saeculorum saecula.

Most és örök időkön át.

* Dominica Pentecostes ad Laudes.

* Pünkösdvasárnapi Dícséretre.

Ismeretlen szerzőjű himnuszok: Ó győzhetlen vértanú

Anonymi auctores (Saec. IX–X.)

Ismeretlen szerzőjű himnuszok a IX–X. századból

Invicte Martyr. *

Ó győzhetlen vértanú. *

Invicte Martyr, unicum

Ó győzhetetlen vértanú,

Patris secutus Filium,

Követted Isten egy Fiát

Victis triumphas hostibus.

S az ellenségen győztesen

Victor fruens caelestibus.

Égi triumfust élvezel:

Tui precatus munere

Imádságodnak ereje

Nostrum reatum dilue,

Bűneink mocskát mossa le,

Arcens mali contagium,

Űzd el a rossz fertőzetét,

Vitae repellens taedium.

S az életunalom ködét.

Soluta sunt iam vincula

Meg vannak immár oldva mind

Tui sacrati corporis,

Szentséges tested láncai:

Nos solve vinclis saeculi,

Rólunk a földi láncokat

Dono superni Numinis.

Az Úr kegyelme oldja le.

Deo Patri sit gloria,

Atyaistennek glória,

Eiusque soli Filio

Áldassék egyszülött Fia,

Cum Spiritu Paraclito

És velük a Vigasztaló,

Nunc et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

* In festis unius Martyris, ad Laudes.

* Vértanú Dícséretére.

Damiáni Szent Péter: A halálról

Sanctus Petrus Damiani (1006–1072)

Damiáni Szent Péter (1006–1072)

Rhythmus de die mortis.

A halálról.

Gravi me terrore pulsas,

Életemnek végső napja,

Vitae dies ultima,

Rád gondolni borzalom.

Moeret cor, solvuntur renes,

Szívem-vesém felsirallik.

Laesa tremunt viscera,

Reszket mindenik tagom,

Tuam speciem dum sibi

Hogyha képedet szorongó

Mens depingit anxia.

Lelkemben lerajzolom.

Quis enim pavendum illud

Ama szörnyű színjátékot

Explicet spectaculum,

Méltókép ki mondja el:

Quum dimenso vitae cursu

Hogy az élet véghatárán

Carnis aegra nexibus

Teste bilincseivel

Anima luctatur solvi

Bontakozni küzd a lélek,

Propinquans ad exitum.

Mert a vég immár közel!

Perit sensus, lingua riget,

Minden érzék tönkre mégyen:

Resolvuntur oculi,

Néma nyelv és vak szemek,

Pectus palpitat, anhelat

Elszorult mell, rekedt gége

Raucum guttur hominis,

Levegő után liheg,

Stupent membra, pallent ora,

Merev tagok, sápadt orcák,

Decor abit corporis.

Minden szépség odalett.

Ecce! diversorum partes

Ime jönnek seregestül

Confluunt spirituum:

Mindenféle szellemek:

Hic angelicae virtutes,

Itt az angyali erények,

Illic turba daemonum;

Ott az ördögi sereg,

Illi propius accedunt,

Kiknek éltél életedben,

Quos invitat meritum.

Azok férnek közelebb.

Praesto sunt et cogitatus,

Gondolatok, szavak, tettek

Verba, cursue, opera;

Mind reád özönlenek,

Et prae oculis nolentis

Hívatlanul seregelnek,

Glomerantur omnia:

Gomolyognak körüled.

Illuc tendat, huc se vertat,

Erre fordulsz, arra fordulsz:

Coram videt posita.

Mást se nézhet már szemed.

Torquet ipsa reum suum

Marja lelked a szorongó

Mordax conscientia,

Lelkiismeret szava,

Plorat, acta corrigendi

Sírva sír, hogy javulatlan

Defluxisse tempora,

Folyt el éveid sora.

Plena luctu caret fructu

Kár a könny itt: meg nem könnyít

Sera poenitentia.

Késő penitencia.

Falsa tunc dulcedo carnis

Testnek csalfa édessége

In amarum vertitur,

Most keserre változik;

Quando brevem voluptatem

Most a kurta kéj nyomában

Perpes poena sequitur,

Kínlódás következik,

Iam quod magnum credebatur

Amit egykor nagynak néztél,

Nil fuisse cernitur.

Semminek mutatkozik.

Atsi mens in summae lucis

Ám kit ama fennső fénynek

Gloriam extollitur,

Glóriája vesz körül,

Aspernatur lutum carnis

Megveti a test sarát az,

Quo mersa provolvitur,

Amely így rá nehezül.

Et ut carcerati nexu

S mint ki rab volt, börtönéből

Laetabunda solvitur.

Örvendezve menekül.

Quaeso, Christe, rex invicte,

Győzhetetlen én királyom,

Tu succurre misero:

Krisztus, ments meg engemet

Sub extrema mortis hora

Ama végső pillanatban,

Quum iussus abiero,

Amikor majd elmegyek.

Nullum in me ius tyranno

edd, hogy a kegyetlen zsarnok

Praebeatur impio.

Meg ne férje lelkemet.

Cadat princeps tenebrarum,

Félre, sötétség királya,

Cadat pars tartarea;

Félre pokolfajzatok!

Pastor ovem iam redemptam

Megváltott bárányka, lelkem,

Tunc reduc ad patriam,

Jön már érted Pásztorod,

Ubi te videndi causa

S odavisz, hol édes arcát

Perfruar in saecula.

Mindörökké láthatod.

Damiáni Szent Péter: A mennyország himnusza

Sanctus Petrus Damiani (1006–1072)

Damiáni Szent Péter (1006–1072)

Rhythmus de gloria et gaudiis paradisi.

A mennyország himnusza.

Ad perennis vitae fontem

Örök élet kútfejére

Mens sitivit arida;

Asszú lelkünk szomjazik,

Claustra carnis praesto frangi

Össze vágyna törni teste

Clausa quaerit anima,

Börtönének burkait.

Gliscit, ambit, eluctatur

Száműzötten őshonáért

Exsul frui patria.

Szenved, sír, sóhajtozik.

Dum pressuris ac aerumnis

Keserű szorongatás közt,

Se gemit obnoxiam,

Fájdalom közt görnyed itt,

Quam amisit, dum deliquit,

Forr magában, hánytorgatja

Contemplatur gloriam,

Bűn-eladta kincseit.

Praesens malum auget boni

Régi jajjal, új sóhajjal

Perditi memoriam.

Kettős kínnal gyötretik.

Nam quis promat summae pacis

Mert ki tudná eldalolni

Quanta sit laetitia?

Ama Békesség Honát,

Ubi vivis margaritis

Ahol élő drágagyöngyből

Surgunt aedificia,

Épülnek a paloták

Auro celsa micant tecta,

S aranytetők verik vissza

Radiant sublimia.

Az aranyló napsugárt.

Solis gemmis pretiosis

Drágaságos ékkövekkel

Haec structura nectitur,

Ékesültek házai,

Auro mundo tanquam vitro

Általtetsző színarannyal

Urbis via sternitur;

Kövezettek utai.

Abest limus, deest fimus,

Sárnak ottan, rothadásnak

Lues nulla cernitur.

Még nevét sem hallani.

Hiems horrens, aestas torrens

Tél dühének, nyár hevének

Illic nunquam saeviunt,

Híre ismeretlen ott.

Flos perpetuus rosarum,

Ott a rózsa hervadatlan,

Ver agit perpetuum;

És örök tavasz ragyog,

Candent lilia, rubescit

Sáfrány virul liliommal,

Crocas, sudat balsamum.

Balzsam-verejték csorog.

Virent prata, vernant sata,

Ifjak, zöldek rétek, földek,

Rivi mellis influunt,

Mézpatakok ömlenek,

Pigmentorum spirat odor,

Fűszeres a szél fuvalma,

Liquor et aromatum,

Csordul drága szép kenet,

Pendent poma floridorum

Berkek árnyán túl nem érő

Non lapsura nemorum.

Aranyalmák csüngenek.

Non alternat luna vices,

Holdnak ott nincs változása,

Sol vel cursus siderum,

Csillag és nap nem ujúl:

Agnus est felicis urbis

Egyetlen nap ott a Bárány,

Lumen inocciduum,

És az el nem alkonyúl.

Nox et tempus desunt ei,

Éjt nem lát e boldog ország,

Diem fert continuum.

Napja nem homályosúl.

Nam et sancti quique velut

Ott a szentek: minden együk

Sol praeclarus rutilant;

Mint a szép nap, úgy ragyog,

Post triumphum coronati

Győzelmesen, koszorúsan,

Mutue coniubilant,

Egymás fényén boldogok,

Et prostrati pugnas hostis

Számlálgatják örvendezve

Iam securi numerant.

Sok megharcolt harcukat.

Omni labe defaecati

Gyengeségek ott lehulltak,

Carnis bella nesciunt,

Test törvénye megtörött,

Caro facta spiritalis

Frigyet ott a lelkivé lett

Et mens una sentiunt,

Test a szellemmel kötött,

Pace multa perfruientes

Híre sincs botránkozásnak,

Scandalum non perferunt.

És a békesség örök.

Mutabilibus exuti

Szabadultan bontakoznak

Repeturit originem,

A Kezdethez szárnyaik,

Et praesentem veritatis

Szemtől szembe az igazság

Contemplantur speciem,

Arca tündököl nekik,

Hinc vitalem vivi fontis

Élő forrás életontó

Hauriunt dulcedinem.

Édességét  szürcsölik.

Inde statum semper idem

Innen van, hogy állapotjuk

Existendi capiunt,

Mindig boldog, mindig egy.

Clari, vividi, iucundi

Vidámságuk, frisseségük

Nullis patent casibus,

Változás nem őrli meg:

Absunt morbi semper sanis,

Ifjak, szépek. frissek, épek,

Senectus iuvenibus.

Nincs ott agg és nincs beteg.

Hinc perenne tenent esse,

Elmúlott az elmúlás ott,

Nam transire transiit,

Múlhatatlan ott a lét.

Inde virent, vigent, florent,

Rothadást a rothadatlan

Corruptela corruit,

Friss virágzás tépte szét,

Immortalitatis vigor

Halhatatlanság nyelé el

Mortis ius absorbuit.

A halálnak erejét.

Qui scientem.cuncta sciunt,

Mit ne látna, aki látja

Quid nescire hi queunt?

A mindentlátó Urat!

Nam et pectoris arcana

Egymás szíve rejtekében

Penetrant alterutrum;

Olvassák a titkokat.

Unum volunt, unum nolunt,

Mindben egy a szív, a lélek,

Unitas est mentium.

Mindig egy az akarat.

Licet cuiquam sit diversum

Bár különböző az érdem;

Pro labore meritum,

És a jutalom sem egy,

Caritas hoc facit suum

Szívesen megosztja minddel

Quod amat in altero:

A magáét mindenegy,

Proprium sic singulorum

Minden egyes örömének

Fit commune omnium.

Igy örülnek mindenek.

Ubi corpus illic iure

Hol tetem van, törvény szerint

Congregantur aquilae,

Odagyűlnek a sasok;

Quo cum angelis et sanctae

Boldogságuk együtt élik:

Recreantur animae,

Szentek és az angyalok

Uno pane vivunt cives

Mind a két ország lakói

Utriusque patriae.

Egy kenyéren laknak ott.

Avidi et semper pleni

Jóllakottan, mégis éhen

Habent quod desiderant,

Lakomáik élvezik.

Non satietas fastidit,

Éhség kínja ismeretlen,

Neque fames cruciat;

A csömört nem ismerik:

Inhiantes semper edunt

Egyre töltöz ott az éhes

Et edentes inhiant.

S mindig újra éhezik.

Novas semper harmonias

Hangos ajkuk mindig új-új

Vox meloda concrepat,

Boldogságos dalt terem,

Et in iubilum prolata

Száll a zengő hárfahúrok

Mulcent aures organa,

Édes hangja szüntelen:

Digna per quem sunt victores

A Királyt ők egyre áldják,

Regi dant praeconia.

Akitől a győzelem.

Felix coeli quae praesentem

Boldog, aki látja szemben

Regem cernit anima,

Égnek-földnek Istenét,

Et sub sede spectat alta

És a kerengő világra

Orbis volvi machinam,

A magasságból lenéz,

Solem, lunam et globosa

Nézi napnak, nézi holdnak,

Cum planetis sidera.

Csillagoknak ösvenyét.

Christe, palma bellatorum,

Harc után ha majd megoldom

Hoc in municipium

Katonai övemet,

Introduc me post solutum

Harcosok pálmája, Krisztus,

Militare cingulum,

Hívj e honba engemet,

Fac consortem donativi

És a boldogok díjából

Beatorum civium.

Engedd bírni részemet.

Praebes vires in infesto

Adj erőt a küzdelemre,

Laboranti proelio,

Amíg áll az ütközet,

Nec quietem post certamen

És kiszolgált harcosodnak

Deneges emerito,

Készen tartsd a nyughelyet,

Teque merear potiri

S bérül engedj érdemelnem

Sine fine praemio!

Mindörökre Tégedet.

A Béna Hermann: Antifóna a Boldogságos Szűz Máriáról

Hermannus Contractus (1013–1054)

A Béna Hermann (1013–1054)

Antiphona de Beata Maria Virgine.

Antifóna a Boldogságos Szűz Máriáról.

Alma Redemptoris mater, quae pervia coeli

Megváltónk kegyes anyja, kitárt szép mennyei ajtó,

Porta manes et stella maris, succurre cadenti,

Csillag a tengereken, jöjj, vár a szegény elesett nép,

Surgere qui curat, populo, tu quae genuisti

Hogy fölkelni segéld, te, ki szülted szent csoda-módon

Natura mirante tuum Sanctum Genitorem.

Tennen örök Szűlőd, te, ki Gábriel ajkai által

Virgo prius ac posterius, Gabrielis ab ore

Vetted a boldog Avét, szűz mindig, előbb is, utóbb is,

Sumens illud „Ave”, peccatorum miserere.

Égi királyasszony, könyörülj meg minden esetten!

Lavardini Hildebert: A Szentháromságról

Hildebertus Cenomannensis (1056–1133)

Lavardini Hildebert (1056–1133)

Hymnus de Trinitate.

A Szentháromságról.

Alpha et O, magne Deus,

Alfa és Ómega, Isten,

Heli, Heli, Deus meus,

Éli, Éli, Uramisten!

Cuius virtus totum posse,

Nincs erődnek lehetetlen,

Cuius sensus totum nosse,

Értelmednek ismeretlen.

Cuius esse summum bonum,

Létezésed: legfőbb jóság,

Cuius opus, quidquid bonum.

A te míved: minden jóság.

Super cuncta, subter cuncta,

Fent is fenn vagy, lent is lenn vagy,

Extra cuncta, intra cuncta:

Kívül-belül mindenben vagy.

Intra cuncta non inclusus,

Mindenben, be mégse zárva,

Extra cuncta non exclusus,

Mindenen kül, ki nem zárva.

Super cuncta nec elatus,

Minden fölött, nem kivonva,

Subter cuncta nec substratus;

Minden alatt, nem lenyomva.

Super totus praesidendo,

Fölül: minden felett trónolsz,

Subter totus sustinendo,

Alul: mindent erőd hordoz.

Extra totus complectendo,

Kint: a mindent átöleled,

Intra totus es implendo.

Bent: a minden színig veled.

Intra nusquam coartaris,

Belül: soha beszorítva,

Extra nusquam dilataris,

Kívül: ki nem tágasítva.

Super nullo sustentaris,

Fölül: nem tart semmi téged,

Subter nullo fatigaris,

Alul: nincsen nehezéked.

Mundum movens non moveris,

Ingót állatsz ingatatlan,

Locum tenens non teneris,

Mozgatsz mindent mozdulatlan.

Tempus mutans non mutaris,

Tér be nem fog, úr a teren,

Vaga firmans non vagaris,

Időt múlatsz időtelen.

Vis externa vel necesse

Külső erők, avagy kények

Non alternant tuum esse.

Sem változás meg nem férnek.

Heri nostrum, cras et pridem

Hajdan, majdan, holnap, tegnap:

Semper tibi nunc et idem,

Te előtted örök-egy nap.

Tuum, Deus, hodiernum

A Te mád és a Te mostod

Indivisum, sempiternum.

Örökös és meg nem osztott.

In hoc totum praevidisti,

Látsz előre mindent ebben

Totum simul perfecisti

S valósítasz azon egyben.

Ad exemplar summae mentis

Mintájára temagadnak

Formam praestans elementis.

Formát adsz az ősanyagnak.

Nate Patri coaequalis,

Egy Atyának Egyszülöttje,

Patri consubstantialis,

Egy-természet, egy-örök te,

Patris splendor et figura,

Atyád fénye-mása fényed:

Factor factus creatura,

A teremtő teremtmény lett.

Carnem nostram induisti,

Testet öltél, embertestet,

Causam nostram suscepisti,

Embersorsunk felkerested.

Sempiternus temporalis,

Időt tür a változatlan,

Moriturus immortalis,

Halandó a halhatatlan.

Verus homo, verus Deus,

Igaz ember, igaz Isten:

Impermixtus Homo-deus.

Egy személyben Ember-Isten.

Non conversus hic in carnem

Isten itt, hogy testtel társult,

Nec minutus propter carnem,

Nem csekélyült, meg se másult,

Hic assumptus est in Deum,

S bár a testet Isten hordja,

Non consumptus propter Deum,

El nem olvadt test-mivolta.

Patri compar deitate,

Isten, egy az ős Atyával,

Minor carnis veritate.

Kisebb nála teste által.

Deus pater tantum Dei,

Mint Istennek, Isten Atyja,

Virgo mater sed et Dei.

Ám a szűz is Isten anyja.

In tam nova ligatura

Csodálatos új kötés ez:

Sic utraque stat natura,

Megmarad a két természet,

Ut conservet, quidquid erat,

Nem bomolnak, nem vegyülnek,

Facta quiddam, quod non erat.

Mégis újjá egyesülnek.

Noster iste mediator,

Közbenjárónk és vezérünk,

Iste noster legislator,

S törvényhozónk lett minékünk.

Circumcisus, baptizatus,

Megmetélték, keresztelték,

Crucifixus, tumulatus,

Keresztfára felemelték.

Obdormivit et descendit,

Sirt feküdt, poklokra szállott,

Resurrexit et ascendit,

S feltámadt, mint írva állott.

Sic ad caelos elevatus

És Atyjához mennybe ment ő,

Iudicabit iudicatus.

Itéletre eljövendő.

Paraclitus increatus,

Teremtetlen Vigasztaló,

Neque factus neque natus,

Nem született, nem-lett való!

Patri consors genitoque

Atya, Fiú közös mása,

Sic procedit ab utroque,

Kettejüktől származása.

Ne sit minor potestate

Minőségben, hatalomban

Vel discretus qualitate.

Kettejükkel egy soron van.

Quanti illi, tantus iste,

Mint a kettő, annyi ő is,

Quales illi, talis iste,

Mint a kettő, olyan ő is,

Ex quo illi, ex tunc iste.

Mettől azok, attól ő is.

Pater alter, sed gignendo,

Nemzeni: az Atya része,

Natus alter, sed nascendo,

A Fiúé: születése,

Flamen ab his procedendo,

Kettejüktől jő a Lélek:

Tres sunt unum subsistendo.

Hármuk élte csak egy élet.

Quisque trium plenus Deus,

Igaz Isten mind a három,

Non tres tamen di, sed Deus.

És az Isten mégse három.

In hoc Deo, Deo vero,

Egy Istenben így imádok

Tres et unum assevero,

Egységet és háromságot.

Dans usiae unitatem

Mindháromban egy a lényeg.

Et personis trinitatem.

Három szól csak a személynek.

In personis nulla prior,

Elsőbbség személyt nem illet:

Nulla minor, nulla maior.

Egy se nagyobb, egy se kisebb.

Unaquaeque semper ipsa

Maguk mindig mind a hárman

Sic est constans atque fixa,

Állandóan és szilárdan,

Ut nec in se varietur

[Nem változnak egymás közt se

Nec in ullam transmutetur.

Egymásba nem vegyítődve. *]

Haec est fides orthodoxa,

Ez az igaz keresztény hit;

Non hic error sive noxa,

Kétely nincs, se tévedés itt.

Sicut dico, sic et credo

Hiszem, vallom, mig csak élek,

Nec in partem pravam cedo

Soha ettől el nem térek.

Inde venit, bone Deus,

Ebből fakad reménységem,

Ne desperem, quamvis reus.

Hogy nem öl meg annyi vétkem.

Reus mortis non despero,

Bár halálba húz a bűnöm,

Sed in morte vitam quaero.

Reménykedni mégse szűnöm.

Quo te placem, nil praetendo

Nem ajánl más semmi engem:

Nisi fidem, quam defendo.

Egy reményem én hitemben.

Fidem vides; hac imploro,

Hitem, Uram, megtekintsed,

Leva fascem, qua laboro,

Bűnöm terhét könnyebbítsd meg,

Per hoc sacrum cataplasma

Irgalmadnak szent tapasszán,

Convalescat aegrum plasma.

Gyógyuljon meg beteg masszám.

Extra portam iam delatum,

Már meghaltam, már kivittek,

Iam foetentem, tumulatum

Rothadok, már eltemettek,

Vitta ligat, lapis urget,

Kő borít, halotti hantok,

Sed, si iubes, hic resurget.

Ám Te hívj s feltámadandok.

Iube, lapis revolvetur,

Kő, ha szólasz, félre fordul,

Iube, vita dirumpetur,

Gyolcs és pólya hull a holtrul,

Exiturus nescit moras,

És kiszáll, kit síri ház zár,

Postquam clamas: Exi foras!

Mihelyt mondod: Jőjj, ki Lázár!

In hoc sale mea ratis

Tenger az, melyen hajózok,

Infestatur a piratis,

Vadásznak rám a kalózok.

Hinc assultus, inde fluctus,

Ott a rablók, itt a hullám,

Hinc et inde mors et luctus.

Itt is, ott is vész tolul rám.

Sed tu, bone nauta, veni,

Jó kormányos, nézz bajomra,

Prome ventus, mare leni,

Intsd a tengert nyugalomra,

Fac, absedant hi piratae,

Minden rablót hessegess el,

Duc ad portum salva rate.

Kikötődbe te vezess el.

Infecunda mea ficus,

Fügefám, jaj, meddő fajta,

Cuius ramus ramus siccus.

Eleven gally nincsen rajta.

Incidetur, incendetur,

Bárdra jutni s égetésre,

Si promulgas, quae meretur.

Nem más lenne szolgált része

Sed hoc anno dimittatur,

Csak egy évet, kérlek, engedj,

Stercoretur, fodiatur,

S trágyát, kapát rossz tövemnek,

Quodsi necdum respondebit,

És ha termést nem hoz mégsem,

Flens hoc loquor, tunc ardebit.

(Sírva mondom) akkor égjen!

Vetus hostis in me furit,

Tüzel rám a régi Sátán,

Aquis mersat, flammis urit,

Tűznek lángján, vizek hátán,

Inde languens et afflictus

Csüggedek már, ellankadtam,

Tibi soli sum relictus.

Egyedül csak rád maradtam.

Ut hic hostis evanescat,

Ellenség hogy elszéledjen,

Ut infirmus convalescat,

Én sebem hogy behegedjen:

Tu virtutem ieiunandi

Adjad, Uram, erejét meg

Des infirmo, des orandi.

Imádságnak, bőjtölésnek.

Per haec duo Christo teste.

Ez a kettő, Krisztus mondja,

Liberabor ab hac peste.

Ellenségem összerontja.

Ab hac peste solve mentem

E pestistől szabadíts meg,

Fac devotum paenitentem,

Bűnbánatra bátoríts meg.

Da timorem, quo proiecto

Félelmedet add meg nékem

De salute nil coniecto.

–Nincs e nélkül üdvösségem –,

Da spem, fidem, caritatem,

Hitet, reményt. szeretetet,

Da discretam pietatem,

Jámborságot, jótetteket,

Da contemptum terrenorum,

Földi dolgok megvetését,

Appetitum supernorum.

Mennyeiek szeretését.

Totum, Deus, in te spero,

Te vagy, Uram, reménységem,

Deus, ex te totum quaero,

Amit várok, tőled kérem.

Tu laus mea, meum bonum,

Minden javam, minden kincsem,

Mea cuncta tuum donum.

Te vagy, másom semmim sincsen.

Tu solamen in labore,

Fájdalmamban te vagy vígasz,

Medicamen in languore,

Nyavalyámban te gyógyítasz,

Tu in luctu mea lyra,

Nyugtatsz, mikor haragom van,

Tu lenimen es in ira;

Lant vagy nekem bánatomban.

Tu in arto liberator,

Szorosságból szabadítóm,

Tu in lapsu relevator,

Elestemből felállítóm,

Metum praestans in provectu,

Te adsz hitet csüggedetlen,

Spem conservans in defectu,

Üdvös félést jó sikerben.

Si quis laedit, tu rependis,

Sértenek: Te védelem vagy,

Si minatur, tu defendis,

Bántanak: Te énvelem vagy.

Quod est anceps, tu dissolvis,

Ami kétes, Te megfejted,

Quod tegendum, tu involvis.

Ami arra való, rejted.

Tu intrare me non sinas

Óvj meg onnan irgalomból,

Infernales officinas,

Hol a poklok kínja tombol,

Ubi maeror, ubi metus,

Hol sírás van jajgatással,

Ubi foetor, ubi fletus,

Szörnyű fogcsikorgatással.

Ubi probra deteguntur,

Tárva ott a bűn örökre,

Ubi rei confunduntur,

Szégyen száll a bűnösökre.

Ubi tortor semper caedens,

Örök-éhes ott a féreg,

Ubi vermis semper edens,

El nem áll a gyötrő méreg,

Ubi totum hoc perenne,

Nincs könnyülés soha többé,

Quia perpes mors Gehennae.

Áll a pokol mindörökké.

Me receptet Sion illa,

Én rám vár a béke honja,

Sion, David urbs traquilla,

Dávid vára, szent Sionja,

Cuius faber auctor lucis,

Mit a fény szerzője alkot,

Cuius portae lignum crucis,

Melynek fia mindig boldog.

Cuius claves lingua Petri,

Keresztfa a kapu rajta,

Cuius cives semper laeti,

És a kulcsa: Péter ajka.

Cuius muri lapis vivus,

Eleven kő ott a bástya,

Cuius custos rex festivus.

Falait Krisztus vigyázza.

In hac urbe lux sollennis,

Örök ott a napnak éke,

Ver aeternum, pax perennis,

Örök tavasz, örök béke.

In hac odor implens caelos,

Édes illat száll az égnek,

In hac festum semper melos.

Örökös az örömének.

Non est ibi corruptela,

Ott a romlás tehetetlen,

Non defectus nec querela,

Minden panasz  ismeretlen,

Non minuti, non deformes,

Ott a kornak nincs múlása,

Omnes Christo sunt conformes.

Ott mindenki Krisztus mása.

Urbs caelestis, urbs beata,

Égi város, boldog otthon

Super petram collocata,

Amaz örök sziklaormon,

Urbs in portu satis tuto,

Biztonságos szent öböl te,

De longinquo te saluto.

Légy távolról üdvözölve.

Te saluto, te suspiro,

Üdvözöllek, óhajtozlak,

Te affecto, te requiro.

Epedezlek, sóhajtozlak,

Quantum tui gratulentur,

Színig telve minden szív ott.

Quam festive conviventur,

Testvér-asztal lakni hív ott.

Quis affectus eos stringat,

Arany, ezüst mennyi sok van!

Aut quae gemma muros pingat,

Milyen bőség jáspisokban.

Quis chalcedon, quis iacynthus,

Drágagyöngy köve a falnak,

Norunt illi, qui sunt intus.

Tudják akik bévül vannak.

In plateis huius urbis

Óh, csak oda elkerüljek,

Sociatus piis turbis

Szentek közé elvegyüljek

Cum Moyse et Elia

S Mózes, Illés szava mellett

Pium cantem Alleluia.

Alleluját énekeljek.

* Ez a két sor hiányzik az eredeti kiadásban.

Morlasi Bernát: A Marialéból

Bernardus Morlacensis (c. 1140)

Morlasi Bernát (1140 kör.)

De Mariali.

A Marialéból.

Omni die

Este, reggel

Dic Mariae

Énekekkel

Mea laudes anima!

Áldd szívem Szűz Máriát!

Eius festa,

Szent nevére,

Eius gesta

Ünnepére

Cole devotissima.

Áhitattal mondj imát.

Contemplare

Azt idézzed,

Et mirare

Egyre nézzed,

Eius celsitudinem:

Milyen nagyra tétetett.

Dic felicem

Zengve tiszteld,

Genitricem,

Ki az Isten

Dic beatam Virginem!

Boldogságos Anyja lett.

Ipsam cole,

Kérd buzogva,

Ut de mole

Hogy ledobja

Criminum te liberet;

Vétkeid malomkövét,

Hanc appella,

Mert malasztja

Ne procella

Lelohasztja

Vitiorum superet.

A bűn szélvész-erejét.

Haec persona

Ég a földre

Nobis bona

Tőle küld le

Contulit caelestia;

Mindent, ami kegyelem.

Haec regina

E királynő

Nos divina

Lábnyomán nő

Illustravit gratia.

Ami jó van idelenn.

Lingua mea,

Zengjen, ajkam,

Dic tropaea

Lankadatlan

Virginis puerperae,

A győzelmi hódolat,

Quae inflictum

A szent Szűzé,

Maledictum

Ki elűzé

Miro transfert germine.

Magzatával átkodat.

Sine fine

Az Urnőnek

Dic Reginae

Hangos ének

Mundi laudum cantica;

Áradozzon végtelen.

Eius dona

Sok kegyelmét

Semper sona,

Ajkad, elméd

Semper illa praedica.

Számlálgassa szüntelen.

Omnes mei

Őt dícsérjék

Sensus ei

Minden érzék,

Personate gloriam:

Gondolat s emlékezet.

Frequentate

Igy daloltok

Tam beatae

Ama boldog

Virginis memoriam.

Szűznek illő éneket.

Nullus certe

Ám ha ennél

Tam disertae

Többre  mennél

Exstat eloquentiae,

S bírnád ékes szó hevét,

Qui condignos

Azt ne véld tán,

Promat hymnos

Hogy te méltán

Eius excellentiae.

Zengheted, magas nevét.

Omnes laudent,

Minden áldja

Unde gaudent,

Vígassága

Matrem Dei Virginem:

Szerzőjét, a Szűzanyát,

Nullus fingat,

Csak ne vélje,

Quod attingat

Hogy elérje

Eius celsitudinem.

Méltósága magasát.

Sed necesse,

Ám szükséges,

Quod prodesse

Üdvösséges

Piis constat mentibus,

'Szívet-lelket tenni rá:

Ut intendam,

Kiki kellőn,

Ut impendam

Tőle tellőn

Me ipsius laudibus.

Magasztalja Máriát.

Quamvis sciam,

Tudott tény ez:

Quod Mariam

Szűk-szegényes,

Nemo digne praedicet;

Amit róla mondhatunk,

Tamen vanus,

Mégis balga,

Et insanus

Ki itt hallgat

Est, qui illam reticet.

S nem dícséri Asszonyunk.

Cuius vita

Életébül

Erudita

Torony épül,

Disciplina coelica

Bölcseséggel fényleni,

Argumenta

S eltöretnek

Et figmenta

Az eretnek

Destruxit haeretica.

Koholmányok tőrei.

Huius mores,

Tisztasága,

Tamquam flores

Szép virága

Exornant Ecclesiam ;

Az Egyházra díszt terem.

Actiones

Mind a kettő:

Et sermones

Amiket tőn,

Miram praestant gratiam;

S amiket szólt: kegyelem.

Evae crimen

Éva tette

Nobis limen

Eltemette

Paradisi clauserat;

Paradicsom ajtaját.

Haec dum credit,

Ez töré fel

Et obedit,

Nagy hitével

Coeli claustra reserat.

S készségével rajt a zárt.

Propter Evam

Éva este

Homo saevam

Ránk szerezte

Accepit sententiam ;

A kemény szentenciát.

Per Mariam

Haza utat

Habet viam,

Égbe mutat:

Quae ducit ad Patriam.

Csak kövessük Máriát.

Haec amanda

Hát szeressük,

Et laudanda

Hát kövessük

Cunctis specialiter;

Kiváltságosképen Őt,

Venerari,

Mind dícsérjük,

Praedicari

Esdve kérjük

Illam decet iugiter.

Szüntelen a szent Szülőt.

O Maria!

Minden gondom

Virgo pia,

Neki mondom:

Mater admirabilis!

Mindent megtehet, tudom.

Per Te Deus

Bízhatom már:

Iudex meus

Ő kigyomlál

Mihi sit placabilis!

Mindent bennem, ami gyom.

O Benigna!

Ő vezessen,

Vere digna

Hogy kövessem

Multis amatoribus,

Híven Fia nyomdokát,

In agone

Hogy ha éltem

Fer coronae

Végit értem,

Praemium victoribus.

Bírjam boldog hajlokát.

Abelard: Isten harsonája

Petrus Abelardus (1079–1142)

Abelard (1079–1142)

Tuba Domini.

Isten harsonája.

Tuba Domini, Paule, maxima,

Szent Pál, isteni harsány harsona,

De colestibus dans tonitrua,

Melynek mennyekből dördül szózata,

Hostes dissipans cives aggrega.

Hívek hívója, ellen ostora.

Doctor gentium es praecipuus

Minden nemzetek első doktora,

Vas in poculum factum omnibus,

Választott edény, üdvnek pohara,

Sapientiae plenum haustibus.

Színig benned a bölcseség itala.

Mane Beniamin praedam rapuit,

Reggel Benjamin prédát ragadott, *

Escas vespere largas dividit,

Bőven osztogat este falatot,

Vitae ferculis mundum reficit.

Beteg világnak élet fakad ott.

Hic rhinoceros est indomitus,

Mint az orrszarvú, olyan féktelen,

Quem ad aratrum ligans Dominus

S Isten ekébe fogván hirtelen,

Glebas vallium frangit protinus.

Völgyek rögeit szántja kötelen.

Perpes gloria Regi perpeti,

Örök Királynak örök dícséret,

Exercituum Christo principi,

Seregek Ura, Krisztus, tenéked,

Patri pariter et Spiritui.

Veled áldassék Atya s Szentlélek.

* Móz. I. 49, 27.

Szentviktori Ádám: Nagyboldogasszonynapi himnusz

Adamus a Sancto Victore (1130–1192)

Szentviktori Ádám (1130–1192)

Hymnus de Beata Virgine.

Nagyboldogasszonynapi himnusz.

Ave, Virgo singularis,

Üdvözlégy, szűzek virága,

Mater nostri salutaris,

Üdvösségünk olajága,

Quae vocaris Stella Maris,

Tengerek szelíd világa,

Stella non erratica;

Biztosságos csillaga!

Nos in huius vitae mari

Nézz le ránk a földi pályán,

Non permitte naufragari,

Tengerünknek éjszakáján

Sed pro nobis salutari

El ne hadd süllyedni gályám,

Tuo semper supplica.

Fényed óvhat egymaga.

Saevit mare, fremunt venti,

Szél és tenger kavarognak,

Fluctus surgunt turbulenti

Zúgásán a viharoknak,

Navis currit, sed currenti

Tornyos színén vad haboknak

Tot occurrunt obvia;

Árva gályánk félve száll.

Hic sirenes voluptatis,

Itt szirének énekelnek,

Draco, canes cum piratis.

Ott a sárkány torka förmed,

Mortem pene desperatis

Rabló rémit, vizi szörnyek:

Haec intentant omnia.

Itt is, ott is csak halál.

Post abyssos nunc ad caelum

Mélybe zúzza, égnek csapja

Furens unda fert phaselum,

Csónakunk a szél haragja,

Nutat malus, fluit velum,

Szél a vásznat messze kapja,

Nautae cessat opera;

Matróz karja dermedez.

Contabescit in his malis

Csügged ennyi gyötrelemben

Homo noster animalis,

És elfúl a testi ember:

Tu nos, Mater spiritalis,

Lelki Anyánk, ments meg engem,

Pereuntes libera.

Szárnyaiddal elfedezz!

Tu perfusa caeli rore

Permetelt rád égi permet,

Castitatis salvo flore

S tisztaságod új kegyelmet,

Novum florem novo more

Rejtelmes virágot termett,

Protulisti saeculo;

Új csodát látott a föld:

Verbum patri coaequale

Isten mása, Egyszülöttje,

Corpus intrans virginale

Szennytelen öledbe jött le,

Fit pro nobis corporale

S méhed árnyán testet ölte,

Sub ventris umbraculo.

Idők telje hogy betölt.

Te praevidit et elegit,

Eleitől kiszemelten

Qui potenter cuncta regit,

Választott a Véghetetlen,

Nec pudoris claustra fregit

S szűzességed-illetetlen

Sacra replens viscera;

Vetted az örök Igét.

Nec pressuram nec dolorem

Kínnak, jajnak árnya sem volt:

Contra primae matris morem

Éva óta sohasem-volt

Pariendo salvatorem

Isten-adta rejtelem-mód

Sensisti, puerpera.

E világra úgy szüléd.

O Maria, pro tuorum

Boldog érdemed fejében

Dignitate meritorum

Isten választottjaképen

Supra choros angelorum

Ülsz az Úrnak közelében

Sublimaris unice.

Minden angyalok felett.

Felix dies hodierna,

Szép nap ez, kegyelmet áraszt,

Qua conscendis ad superna;

Isten hogy egébe választ.

Pietate tu materna

Szűz, esdünk, hogy ránk sugározd

Nos in imo respice.

Mennyekből tekinteted.

Radix sancta, radix viva,

Szent gyökér, élő virágszál:

Flos et vitis et oliva,

Hogy az ég harmatja rád szállt,

Quam nulla vis insitiva

Egy hajnalra kivirágzál

Iuvit, ut fructificet ;

Dús olajbokor gyanánt.

Lampas soli, splendor poli,

Csillagoknál csillag szebb vagy,

Quae splendore praees soli,

Napvilágnál fényesebb nap!

Nos assigna tuae proli,

Hogyha jő az ítéletnap,

Ne districte iudicet.

Fiad előtt légy anyánk!

In conspectu summi regis

Színe előtt a Királynak

Sis pusilli memor gregis,

Őre légy az árva nyájnak,

Qui, transgressor datae legis,

Mely bűnében borzadálynak

Praesumit de venia;

Gyötrelmétől lankad ott,

Iudex mitis et benignus,

Hogy a Bíró elé járul,

Iudex iugi laude dignus,

Ki jósága zálogául

Reis spei dedit pignus

Bűnösnek a keresztfárul

Crucis factus hostia.

Szelíd bíztatást adott.

Iesus, sacri ventris fructus,

Jézus, szűzi méh szülötte,

Nobis inter mundi fluctus

Jőjj el a vizek fölött te:

Sis via, dux et conductus

Lankad néped, járj előtte,

Liber ad caelestia;

Légy te út és légy vezér,

Tene clavum, rege navem,

Csendre intsd a szél dagályát,

Tu procellam sedans gravem

Tartsd a kormányt, vidd a gályát,

Portum nobis da suavem

Irj eléje biztos pályát,

Pro tua clementia.

Míg a boldog révhez ér.

Szentviktori Ádám: Karácsonyi himnusz

Adamus a Sancto Victore (1130–1192)

Szentviktori Ádám (1130–1192)

In Nativitate Domini.

Karácsonyi himnusz.

Lux est orta gentibus

Nemzetekre fény hasadt,

In umbra sedentibus

Kik halálos árny alatt

Et mortis caligine.

Sötétségben ültenek.

Gaudet miser populus,

Vigadozz szegény világ,

Quia mundo Parvulus

Mert a Szűz ma Kisfiát

Nascitur ex Virgine.

Számotokra szülte meg.

Ut ascendat homo reus,

Im, hogy bűnöst fölsegítsen,

Condescendit Homo-Deus

Vállalja az Ember-Isten

Hominis miseriae.

Emberségünk nyomorát.

Quis non laudet et laetetur?

Ki nem örvend, ki nem újjong,

Quis non gaudens admiretur

S nem csodálja ezt az újdon

Opus novae gratiae?

Új kegyelmet és csodát?

Quidnam iucundius,

Mi volna édesebb,

Quidnam secretius

Mi van mélységesebb,

Tali Mysterio?

Mint ez a nagy Titok?

O quam mirabilis,

Légy hát háládatos

O quam laudabilis

Mert oly csodálatos

Dei dignatio.

Amit az Úr adott.

Huius nodum sacramenti

Föl nem fejti kényes elme,

Non subtilis argumenti

Amit itt az Úr kegyelme

Solvit inquisitio.

Kötött nekünk, a bogot.

Modum nosse non est meum,

Megáll eszem a hogyannál,

Scio tamen posse deum,

Ám tudom: több Isten annál,

Quod non capit ratio.

Mit eszemmel fölfogok.

Quam subtile

Ó fölséges

Dei consilium,

Isteni gondolat!

Quam sublime

Mindes véges

Rei Mysterium!

Emberit meghalad.

Virga florem,

Rügy az Áron

Vellus rorem,

Nyeste száron: *

Virgo profert filium.

Szűz kelyhen fiú fakad.

Nec pudorem

Épségében

Laedit conceptio,

Nem érte bántalom,

Nec virorem

Szépségében

Floris emissio,

Marad a szűz szirom,

Concipiens

Foganásban,

Et pariens

Fakadásban,

Comparatur lilio.

Fehér, mint a liliom.

O Maria, stella maris,

Mária, tenger csillagfénye,

Post Deum spes singularis

Hajótöröttek reménye

Naufragantis saeculi.

Isten után egymagad,

Vide, quam nos fraudolenter,

Nézz le hozzánk, kérünk téged,

Quam nos vexent violenter

Nézd az álnok ellenséget,

Tot et tales aemuli.

Mely dühével ránk szakad.

Per te nobis virtus detur,

Te adsz erőt, te töröd meg

Per te, Mater, exturbetur

Kevélységét az ördögnek

Daemonis superbia.

Fiad által, jó Anya.

Tuae Prolis nos commenda,

Meg ne rontson, megoltalmazz,

Ne nos brevis et tremenda

Ama kurta, borzadalmas

Feriat sententia.

Utolsó szentencia.

* Móz. III. 17, 8.

Szentviktori Ádám: Húsvéti himnusz

Adamus a Sancto Victore (1130–1192)

Szentviktori Ádám (1130–1192)

Hymnus Paschalis.

Húsvéti himnusz.

Zyma vetus expurgetur,

Régi kovászt kiseperjünk,[3]

Ut sincere celebretur

Tiszta szívvel ünnepeljünk:

Nova resurrectio,

Itt az új feltámadás.

Haec est dies nostrae spei,

Ez a nap reményünk napja,

Huius mira vis diei

És az Irás megmutatja,

Legis testimonio.

Hogy ereje mily csodás.

Haec Aegyptum spoliavit

Egyiptomot kirabolta[4]

Et Hebraeos liberavit

És a zsidókat eloldta

De fornace ferrea,

Rabságukból ez a nap,

His in arto constitutis

Hol a vasas kemencében

Opus erat servitutis

Szolgaság munkájaképen

Lutum, later, palea.

Sarat, téglát hordtanak.[5]

Iam divinae laus virtutis,

Azért Isten erejének

Iam triumphi, iam salutis

Szabad szívből hálaének

Vox erumpat libera:

Törj elő és zengedezz!

Haec est dies, quam fecit Dominus,

Ezt a napot az Úr készítette,[6]

Dies nostri doloris terminus,

Fájdalmunknak végét ma vetette,

Dies salutifera.

Az üdvösség napja ez.

Lex est umbra futurorum,

Jövőnk árnya csak a törvény:[7]

Christus finis promissorum,

Krisztusban minden betelvén

Qui consummat omnia,

Az ígéret célbajut.

Christi sanguis igneam

Már a tűzkard éle tompa,

Hebetavit rompheam

És a szép paradicsomba

Amota custodia.

Őrizetlen áll az út.

Puer nostri forma risus,

A fiú is nemünk képe,

Pro quo vervex est occisus,

Akinek a kost helyébe

Vitae signat gaudium;

Feláldozta Ábrahám.

Ioseph exit de cisterna,

József jő a vízveremből,[8]

Christus redit ad superna

Krisztus meg a mennybe ment föl

Post mortis supplicium.

A kínos kereszt után.

Hic dracones Pharaonis

Sárkányait Fáraónak

Draco vorat, a draconis

Sárkánynál erősb kígyónak

Immunis malitia;

Nyíló torka nyeli be.[9]

Quos ignitus vulnerat;

Tűzkígyó kit megsebez,

Hos serpentis liberat

Annak gyógyulást szerez

Aenei praesentia.

A Rézkígyó ereje.[10]

Anguem forat in magilla

Leviátán szörnyű száján

Christus, hamus et armilla,

Átveri horgát a Bárány.[11]

In cavernam reguli

A tejhagyott csecsemő

Manum mittit ablactatus,

Kezet nyujt az áspiskígyó

Et sic fugit exturbatus

Üregébe s a csábító

Vetus hospes saeculi.

Elent így elűzi ő.[12]

Irrisores Elisaei

Kik Bételben kigúnyolták

Dum conscendit domum Dei,

Elizeus kopaszvoltát,

Zelum calvi sentiunt,

Átka a fejükre száll[13]

David arreptitius,

Dávid a király elül,[14]

Hircus emissarius

Bak a késtől menekül,[15]

Et passer effugiunt.

Vadásztőrből a madár.[16]

In maxilla mille strenit

Állcsontjával a szamárnak

Et de tribu sua spernit

Sámson ezret ád halálnak,

Samson matrimonium,

És megveti otthonát,

Samson Gazae seras pandit

S asszonyért Gázába térve

Et asportans portas scandit

Hord a hegy szemöldökére

Montis supercilium.

Kapuszárnyat s kapufát.[17]

Sic de Iuda leo fortis

Sírból Juda oroszlánja[18]

Fractis portis dirae mortis

Halál kapuit széthányva

Die surgens tertia

Igy kél harmadnap elő.

Rugiente voce patris

Harsanván az Úr igéje,

Ad supernae sinum matris

Édesanyja kebelére

Tot revexit spolia.

Zsákmányával száll fel ő.

Cetus Ionam fugivitum

Kiszállott Jónás is épen,

Veri Ionae signativum,

(Amaz Igaz jeleképen)

Post tres dies reddit vivum

Ki a cethal börtönében

De ventris augustia;

Rejtezett harmadnapig.[19]

Botrus Cypri reflorescit,

Ciprus fürtjei rügyeznek.[20]

Dilatatur et excrescit,

Sokadoznak, széledeznek:

Synagogae flos marcescit

Zsinagóga fonnyad, ernyed,

Et floret ecclesia.

És az Egyház felvirít.

Mors et vita conflixere,

Élet-halál megharcoltak,

Resurrexit Christus vere,

Mélyéből a síri boltnak

Et cum Christo surrexere

Fölkél Krisztus és a holtak

Multi testes gloriae.

Tanú serge kél vele.[21]

Mane novum, mane laetum,

Új reggel, víg reggel támad,

Vespertinum tergat fletum,

Szétfoszlik az esti bánat:

Quia vita vicit letum,

Ura élet a halálnak!

Tempus est laetitiae.

Ez az öröm ideje!

Iesu victor, Iesu vita,

Jézus, élet, diadalmas[22]

Iesu, vitae via trita,

Ki halállal vagy hatalmas

Cuius morte mors sopita,

A halálon, légy irgalmas,

Ad paschalem nos invita

Nyisd meg nékünk bizodalmas

Mensam cum fiducia.

Szent húsvéti asztalod.

Vive panis, vivax unda,

Élő kenyér,[23] édességes,

Vera vitis et fecunda,

Szőlővessző,[24] üdvösséges,

Tu nos pasce, tu nos munda,

Táplálj és tisztára égess,

Ut a morte nos secunda

S rontsa meg a szörnyűséges

Tua salvet gratia.

Második halált karod.

Szentviktori Ádám: A kereszt dícsérete

Adamus a Sancto Victore (1130–1192)

Szentviktori Ádám (1130–1192)

De Sanctra Cruce Sequentia.

A kereszt dícsérete.

Laudes crucis attollamus

A Keresztet ünnepeljük,

Nos, qui crucis exsultamus

A Keresztnek énekeljük

Speciali gloria.

Ujjongó dícséretét.

Nam in cruce triumphamus,

Kereszt a mi győzedelmünk

Hostem ferum superamus

Itt adatott letepernünk

Vitali victoria.

Ellenségünk erejét.

Dulce melos tangat caelos,

Édes ének szálljon égnek.

Dulce lignum dulci dignum

Édes fáját illőn áldják

Credimus melodia.

Édes szép melódiák.

Voce vita non discordet,

Akkor édes a zsolozsma,

Cum vox vitam non remordet,

Hogyha méltón visszhangozza

Dulcis est symphonia.

Életünk is az imát.

Servi crucis crucem laudent,

Dícsérjék a szentkeresztet,

Qui per crucem sibi gaudent

Akik általa szereztek

Vitae dari munera;

Gazdagságos életet.

O quam felix, quam praeclara

Ó te üdvösséges oltár,

Haec salutis fuit ara

Mely tüzesen bíboroltál

Rubens agni sanguine!

A Báránynak véritől!

Dicant omnes et dicant singuli:

Mondjuk együtt: Üdvözlégy drága fa,

Ave, salus totius populi,

Üdvösségünk szerelmes záloga,

Arbor salutifera

Áldjuk édes terhedet!

Agni sine macula,

Rajtad a Feláldozott

Qui mundavit aaecula

Egy világot megmosott

Ab antiquo crimine.

Az ősbűnnek szennyitől.

Haec est scala peccatorum,

Lépcső lett a szent keresztbül,

Per quam Christus, rex caelorum,

Krisztus vonz azon keresztül

Ad se traxit omnia;

Magához mindeneket.

Forma cuius hoc ostendit,

Összefogott itt a Bárány

Quod terrarum comprehendit

A kerek föld négy határán

Quattuor confinia.

Minden emberszíveket.

O crux, lignum triumphale,

Kereszt, immár Isten hozzád,

Mundi vera salus, vale,

Győzedelem, világosság!

Inter ligna nullum tale

Nincs több ilyen virágos ág,

Fronde, flore, germine.

Ily koszorús földi tő.

Medicina christiana,

Keresztényi medicína,

Salva sanos, aegros sana,

Kórnak, épnek üdvös írja,

Quod non valet vis humana,

Nincsen amit meg ne bírna

Fit in tuo nomine.

Te nevedben a hivő.

Ismeretlen XI. századi költő: Róma dicsérete

Anonymus auctor saec. XI.

Ismeretlen XI. századi költő

Laus Romae.

Róma dicsérete.

O Roma nobilis, orbis et domina,

Ó nemes Róma te, úrnő vagy s egy világ,

Cunctarum urbium excellentissima,

Szépségben elhagyod föld minden városát,

Roseo martyrum sanguine rubes

Bíbor köntöst neked mártírok vére ád,

Albis et virginum liliis candida,

Szűzek lilioma fényes fehér ruhát.

Salutem dicimus tibi per omnia,

Mindig és mindenütt áldást mondunk reád,

Te benedicimus, salve per saecula.

Üdvözlünk, tisztelünk minden századon át.

Petre, tu praepotens caelorum claviger,

Péter, hatalmas szent, mennyország kulcsosa,

Vota precantium exaudi iugiter;

Imádkozó szavunk ó meg ne vesd soha.

Cum bis sex tribuum sederis arbiter,

Ha áll majd a birák tizenkét trónusa,

Factus placabilis iudica leniter

Legyen ítéleted szelid, ne mostoha.

Teque petentibus nunc temporaliter

Kiknek most érdemed dicséri himnusza.

Ferto suffragia misericorditer.

Légy majd a nagy napon kegyes pátrónusa.

O Paule, suscipe nostra precamina,

Ó Pál, vedd szívesen könyörgő népedet,

Cuius philosophos vicit industria,

Akinek bölcseket győzött tüzes hited.

Factus oeconomus in domo regia

Sáfárrá tett az Úr a szent udvar felett,

Divini muneris adpone fercula.

Az égi lakomán mutass nekünk helyet.

Ut, quae repleerit te, sapientia

Hogy ama Bölcseség, mely téged ihletett,

Ipsa nos repleat tua per dogmata.

Betöltsön általad minden emberszivet.

II. Róbert francia király: Jöjj szentlélek

Robertus II. (971–1031)

II. Róbert francia király (971–1031)

Veni Sancte Spiritus.

Jöjj szentlélek.

Veni, sancte Spiritus,

Jöjj Szentlélek Istenünk,

Et emitte coelitus

Add a mennyből érzenünk

Lucis tuae radium!

Fényességed sugarát.

Veni, pater pauperum,

Jöjj, szegények atyja te,

Veni, dator munerum,

Bőkezűség Istene,

Veni, lumen cordium!

Fényed szívünk hassa át.

Consolator optime,

Édességes Vigaszunk,

Dulcis hospes animae,

Drága vendég, szomjazunk,

Dulce refrigerium!

Édes lélekújulás!

In labore requies,

Fáradottnak könnyülés,

In aestu temperies,

Tikkadónak enyhülés,

In fletu solatium!

Sírónak vigasztalás.

O lux beatissima!

Boldogságos tiszta fény,

Reple cordis intima

Szállj meg szívünk rejtekén,

Tuorum fidelium!

Híveidnek napja légy!

Sine tuo numine

Ihleted ha fényt nem ad,

Nihil est in homine,

Emberszívben ellohad

Nihil est innoxium.

Minden érő, minden ép.

Lava, quod est sordidum,

Mosd meg, ami szennyezett,

Riga, quod est aridum,

Asszúságra hints vizet,

Sana, quod est saucium!

Orvosold a sebhelyet.

Flecte, quod est rigidum,

Simogasd a darabost,

Fove, quod est frigidum,

Felmelengesd a fagyost,

Rege, quod est devium!

Útra vidd, ki tévelyeg.

Da tuis fidelibus

Add, vegyék el híveid,

In te confidentibus

Kik hitük beléd vetik,

Sacrum septenarium!

Hétszeres kegyelmedet.

Da virtutis meritum,

Jónak adj jutalmazást,

Da salutis exitum,

Üdvösséges kimulást,

Da perenne gaudium!

Adj örökös örömet.

III. Ince pápa: Himnusz Mária mennybevitelére

Innocentius Tertius (1161–1216)

III. Ince pápa (1161–1216)

Hymnus in Assumptione Beatae Mariae Virginis.

Himnusz Mária mennybevitelére.

Eja Phoebe, nunc serena

Nosza Phoebus, tiszta fényed

Luce pinge faciem:

Legszebb lángját hozd elő:

Victrix redit ab arena,

Imhol, győztes seregének

Belli dux post aciem.

Élén a vezéri nő.

Stygias ludith

Poklokat Judit

Phalanges fudit,

Futásnak zúdít,

Maria, terror hostium,

Ó ördögöknek iszonya!

Et serpentem

Álnok kígyót

Invidentem

Eltaszított

Pressit Rectrix coelitum.

Mária, mennyek Asszonya.

Surge Victrix! et angusta

Fel, Győző, ne nézz a földre,

Terrae linque spatia;

Szűk határát hagyd oda!

Eleva te ad augusta

Szállj fel, ahol tündökölve

Coelorum palatia!

Vár az égi palota.

Tot proeliorum,

Annyi siralmad

Tot meritorum

Égi jutalmat

Parata sume praemia:

És boldogságot ád neked.

Tibi, mater,

Fiad Atyja

Nati pater

Megmutatja

Digna ferat gaudia.

Hozzád méltó székedet.

Cinge currum triumphalem

Te kísérd fel a magasba,

Coelitum militia;

Mennyországi hadsereg,

Duc ad coelos hanc ovalem

Fogd ujjongva közre azt a

Pompam cum laetitia.

Diadalmi szekeret.

Lauros inflecte

Fejére tűzzél

Coronas necte,

Botostyán fűzért,

Da rosas, sparge lilia;

Rózsát hints és liliomot,

Nam regina

Székhelyére

Nunc divina

Felkísérjed

Haec subibit atria.

Égi Királyasszonyod.

Festos ignes excitate

Lobbantsatok örömlángot,

O ardores Seraphim;

Lánggal égő Szerafok,

Dulces hymnos personate,

Édes dallal fogadjátok

O melliti Cherubim!

Mézesajkú Kerubok!

Io triumphe!

„Éljen a Győző!

Dux paranymphe,

Imhol a Szűz Ő,

Gabriel, laetus praecine:

Kitől az Ige született!”

Haec est verbi

Kart előzvén,

Nuntiati

Égi vőfély,

Mater, hanc suscipite!

Gábor mond ily éneket.

Surge, Iesu! in occursum

Kelj fel, Jézus, fuss elébe,

Matri tende brachia,

Ölelő karral fogadd,

Et ad patrem refer sursum

Vidd Atyádhoz, kéz a kézbe

Casta inter basia.

Váltván tiszta csókokat.

Fili, felices

Becézni: boldog

Repende vices,

Fiúi dolgod

Quae te lactavit, virgini;

A Szűzet, aki emtetett!

Ad paratum,

Mely rég várja,

Ad beatum

Trónusára

Duc hanc decus imperi.

Te légy, aki felvezesd.

Diva trias personarum,

Istenség Három Személye,

Da coronam gloriae,

Add kezébe jogarát,

Praebe sceptrum auro clarum

S fonj a Királynő fejére

Reginae victoriae.

Koronául glóriát.

Io, ter io,

Hozsanna, Hozsanna

Regina, pio

Istennek Anyja,

Consulatemus cantico ;

Imígy köszöntünk Tégedet.

Gratulamur,

Az Igétől

Veneramur

Elejétől

Tanto dignam solio.

E trón Neked készíttetett.

Nunc e terris semper ave,

Most a földön zeng az Ávé;

O regina, subditis,

Igy köszöntünk szüntelen.

Nunc e coelis semper fave

Most az égből, ó Királyné,

Nobis usque miseris.

Könyörülj meg népeden!

Fortis Bellona,

Erős Bellona,

Clemens patrona,

Kegyes Patróna,

Nos tuere servulos;

Szolgáidat megsegítsd!

O Maria,

Isten Anyja,

Mater pia,

Hozzád vonj a

Post te trahe filios.

Mennyországba minket is!

Clairvauxi Szent Bernát: Szíve öröme tapsolása Jézus Szent Nevéről

Sanctus Bernardus Claravallensis

(1090–1153)

Clairvauxi Szent Bernát (1090–1153)

Jubilus de sanctissimo Nomine Jesu.

Szíve öröme tapsolása Jézus Szent Nevéről.[25]

I. *

I. *

Jesu, dulcis memoria,

Ó Jézus, rád emlékezés

Dans vera cordis gaudia:

Legigazabb örvendezés.

Sed super mel et omnia,

De édesebb vagy, mint a méz,

Eius dulcis praesentia.

Ha édesen szívünkbe térsz.

Nil canitur suavius,

Nincs szó a földön kedvesebb,

Nil auditur iucundius,

Nincs dallam zengőbb, édesebb,

Nil cogitatur dulcius,

Gondolni szebbet nem lehet,

Quam Jesus, Dei Filius.

Mint Jézus, édes szent neved.

Jesu, spes poenitentibus,

A bűnbánó benned remél,

Qunm pius es petentibus!

Mily jó vagy ahhoz, aki kér!

Quam pius te quaerentibus!

Mit nyer aki nyomodba tér,

Sed quid invenientibus?

De hát még aki el is ér!

Nec lingua valet dicere,

A nyelv, a szó-elégtelen,

Nec littera exprimere;

Betű leírni képtelen,

Expertus potest credere,

Csak hogyha élem, érezem,

Quid sit Jesum diligere.

Jézust szeretni mit teszen.

Sis, Jesu, nostrum gaudium,

Te légy, ó Jézus, örömünk,

Q.ui es futurus praemium:

Jövendő égi örökünk,

Sit nostra in te gloria,

Tebenned nyerjünk koronát

Per cuncta semper saecula.

Századok századain át.

II. **

II. **

Jesu, Rex admirabilis,

Jézus, király, csodálatos,

Et triumphator nobilis,

Győző, ki poklokon tapos,

Dulcedo ineffabilis,

Nincs édesség hasonlatos,

Totus desiderabilis.

Mindenestől kívánatos.

Quando cor nostrum visitas,

Mikor szívünkbe költözöl,

Tunc lucet ei veritas,

Az igazság ránk tündököl,

Mundi vilescit vanitas,

Világ hívsága szétködöl,

Et intus fervet caritas.

S a szeretet belénk ömöl.

Jesu, dulcedo cordium,

Jézus, édesség, boldogság,

Fons vivus, lumen mentium,

Eleven forrás, napvilág,

Excedens omne gaudium,

Öröm, amelynél nincs tovább,

Et omne desiderium.

Hová nem ér el semmi vágy.

Jesum omnes agnoscite,

Ismerjétek meg, emberek,

Amorem ejus,poscite:

Szerelméért esengjetek,

Jesum ardenter quaerite,

őt keressétek s égjetek,

Quaerendo inardescite.

Lánggal lobogjon lelketek..

Te nostra, Jesu, vox sonet,

Jézust dícsérje szózatunk,

Nostri te  mores exprimant,

Kövessük mindig nyomdokát,

Te corda nostra diligant,

Szívünk szeresse mindig őt,

Et nunc, et in perpetuum.

Most és örök időkön át.

III. ***

III. ***

Jesu, decus angelicum,

Jézus, angyalok éke te,

In aure dulce canticum,

A fülnek édes éneke,

In ore mel mirificum,

A szájnak: méz, csodatele,

In corde nectar caelicum.

A szívre: nektár ihlete.

Qui te gustant, esuriunt,

Ki téged ízlel, rád ehűl,

Qui bibunt, adhuc sitiunt;

Ki itt, új kortyra lelkesül,

Desiderare nesciunt

Más vágyra többé nem hevűl,

Nisi Jesum, quem diligunt.

Csak Jézust óhajt egyedül.

O Jesu mi dulcissime,

Ó édes, édes Jézusom,

Spes suspirantis animae!

Lelkem reménye, vígaszom,

Te quaerunt piae lacrimae,

Szívemben ezt kiáltozom,

Te clamor mentis intimae.

Könnyek között sóhajtozom.

Mane nobiscum, Domine,

Maradj Uram, maradj velünk,

Et nos illustra lumine:

Légy napsugárunk, légy derünk..

Pulsa mentis caligine,

A lélek ködeit elűzd

Mundum reple dulcedine.

És a világi keserűt.

Jesu, flos Matris Virginis,

Jézus, Szűzanya bimbaja,

Amor nostrae dulcedinis,

Szívünknek édes óhaja,

Tibi laus, honor nominis,

Téged illet imánk dala,

Regnum beatitudinis.

S a boldog ország trónusa.

* Ad Vesperas.

* Vecsernyére.

** Ad Matutinum.

** Hajnali órára.

*** Ad Laudes.

*** Dícséretre.

Grèvei Fülöp: A mulandóságról

Philippus de Grevia (1165–1236)

Grèvei Fülöp (1165–1236)

Antiphona de mundi vanitate.

A mulandóságról.

Cum sit ormnis caro foenum

Ember, tested fű a réten,

Et post foenum fiat coenum,

Ma réten, holnap szeméten,

Ut quod, homo, extolleris?

Hát miben kevélykedel?

Cerne, quid es et quid eris:

Vedd a véged gondolóra:

Modo flos es, sed verteris

Ma virág, de fut az óra,

In favillam cineris.

S holnap hamuvá leszel.

Per aetatum incrementa.

Esztendeid növekednek,

Immo magis detrimenta

Vagy hogy inkább öregednek,

Ad non esse traheris,

És a nemlét oly közel!

Velut umbra, cum declinat,

Mint az árny, mely tovaszéled,

Vita fugit et festinat,

Fut az élet, fogy az élet,

Claudit meta funeris.

S már a sírhoz érkezel.

O lex gravis, o sors dura,

Kemény vagy és könyöretlen,

O lex dira, quam natura

Természet, hogy ily kegyetlen

Promulgavit miseris!

Egyetlen törvényt teszel:

Homo, nascens cum maerore,

Ember, sírva jössz világra,

Vitam ducis cum labore

Életed a munka rágja,

Et cum metu moreris.

S borzalommal végezel.

Ergo cum scis qualitatem

Tudva hát, hogy ez a véged,

Tuae sortis, voluptatem

Mért hogy csak gyönyörűséget,

Carnis quare sequeris?

Testi jókat éhezel?

Memento te moriturum

Emlékezzél: egy halál van,

Et post mortem id messurum,

S azt aratod a halálban,

Quod hic seminaveris.

Amit mostan elvetel!

Terram teris, terram geris

Föld a dolgod, földön boldog,

Et in terram reverteris,

És a földbe térni sorsod,

Qui de terra sumeris.

Ki a földből vétetel.

Cerne, quid es et quid eris,

Vedd a véged gondolóra:

Modo flos es et verteris

Ma virág, de fut az óra,

In favillam cineris.

S holnap hamuvá leszel.

Lőweni Arnulf: A szenvedő Krisztus Arcához

Arnulphus de Lovanio (+1250)

Lőweni Arnulf (+1250)

Hymnus ad Faciem Christi Patientis.

A szenvedő Krisztus Arcához.

Salve, Jesu reverende,

Áve Jézus, tisztelendő,

Mihi semper inquirende,

Mindörökké követendő!

Me astantem hic attende,

Gyújtsa fel hozzád esengő

Accedentem me accende

Szívem új szívet teremtő

Praecordiali gratia.

Kegyelmeidnek sugara.

Salve, cuius dulcis vultus

Hadd köszöntöm összetépett

Immutatus et incultus

Elgyalázott drága képed!

Immutavit suum florem,

Fonnyad ím már sárgaságra

Totus versus in pallorem,

Arcod elkonyult virága,

Quem coeli tremit curia.

Melytől remeg az ég kara.

Omnis vigor atque viror

Fogy az élet, fagy a véred!

Hinc recessit, non admiror,

Ne csodálkozz, jámbor lélek:

Mors apparet in aspectu,

Arcán már a halál leskel,

Totus pendens in defectu,

Függ a fán elomló testtel,

Attritus aegra macie.

Rajt a halál kéksége ül.

Sic affectus, sic despectus,

Igy szeretett, így elesett,

Propter me sic interfectus

Miattam így megtöretett!

Peccatore tam indigno

Bűnösért, csak értem szenved!

Cum amoris intersigno

Jőjj ma Uram és jelenj meg

Appare carus hodie.

Szerelmednek pecsétjeül.

In hac tua passione

E halálos lankadáskor

Me agnosce, pastor bone,

Ismerj rám, jóságos Pásztor,

Cuius sumpsi mel ex ore,

Kinek teje mámorított

Haustum lactis cum dulcore

S ajkáról szám mézet szívott,

Prae omnibus deliciis.

Mely minden jónál édesebb.

Non me reum asperneris

Nézz rám Jézus kegyelemben:

Nec indignum dedigneris;

Itt állok én bűnös ember!

Morte tibi iam vicina

Most, hogy halál árnyékoz már,

Tuum caput huc inclina,

Hajtsd le Uram fejed hozzám,

In meis pausa brachiis.

S fogadd el ezt a két kezet.

Tuae sanctae passioni

Mily boldogság volna részem

Me gauderem interponi,

Kivenni e szenvedésben!

In hac cruce tecum mori

Engedj Uram, ezért esdem,

Praesta crucis amatori,

Veled halni a kereszten,

Sub tua cruce moriar.

Itt halni kereszted alatt.

Morti tuae tam amarae

Istenem, ki itt jelen vagy:

Grates ago, Jesu care,

Úgy halhassak, hogy velem vagy.

Qui es praesens, pie Deus,

Nagykeserves halálodon

Fac quod petit tuus reus,

Hálás szívvel gondolkodom:

Ut absque te non finiar.

Kínzód, ezért imádalak.

Dum me mori est necesse,

Hogyha meg kell halnom, hagyján,

Noli mihi tunc deesse;

Csak Te akkor el ne hagyjál!

In tremenda mortis hora

Ama borzadalmas órán

Veni, Jesu, absque mora

Jőjj el Jézus és hajolj rám,

Tuere me et libera.

Légy szabadítóm énnekem.

Cum me iubes emigrare,

Majd ha menni hivsz el innen,

Jesu care, tunc appare,

Édes Jézus légy jelennen!

O amator amplectende,

Én szerető szerelmesem,

Temet ipsum tunc ostende

Nézz rám akkor kegyelmesen

In cruce salutifera.

Váltsághozó kereszteden!

Celanói Tamás: Az utolsó ítéletről

Thomas de Celano (1190–1253)

Celanói Tamás (1190–1253)

Sequentia de die iudicii.

Az utolsó ítéletről.

Dies irae, dies illa,

Ama végső harag napja

Solvet saeclum in favilla,

A világot tűznek adja,

Teste David cum Sibylla.

Dávid így s Szibilla hagyja.

Quantus tremor est futurus,

Reszket akkor holt meg élő,

Quando iudex est venturus,

Ha megjön a nagy Itélő,

Cuncta stricte discussurus.

Mindeneket lattal mérő.

Tuba mirum spargens sonum

Csodakürtök zengenek meg,

Per sepulcra regionum,

Sírok éjén átremegnek:

Coget omnes ante thronum

Itéletre mindeneknek.

Mors stupebit et natura,

Csodájára a halálnak:

Cum resurget creatura,

Aki rég por, talpra támad,

Judicanti responsura.

Számot adni bírájának.

Liber scriptus proferetur,

Kézzel írt könyv nyílik ottan:

In qua totum continetur,

Világ terhe, minden, ott van,

Unde mundus iudicetur.

Itéletre felrovottan.

Iudex ergo cum sedebit,

Bíró majd ha széket űl ott,

Quidquid latet, apparebit,

Minden rejtek felderűl ott,

Nil inultum remanebit.

Zsoldot bűn el nem kerűl ott.

Quid sum miser tunc dicturus,

Én szegény, ott mit beszéljek,

Quem patronum rogaturus,

Pártfogómul kit reméljek,

Quum vix iustus sit securus?

Hol a szent is alig él meg?

Rex tremendae majestatis,

Félelmetes Fejedelem,

Qui salvandos salvas gratis,

Kinél ingyen a kegyelem:

Salva me, fons pietatis.

Jóság kútja, légy jó velem!

Recordare, Jesu pie!

Kegyes Jézus kérlek téged

Quod sum causa tuae viae,

Értem álltál emberséget,

Ne me perdas illa die.

Ama nap ne adj rossz véget.

Quaerens me, sedisti lassus,

Munkád, könnyed értem vesztek:

Redemisti crucem passus.

Ennyi kínod, szent kereszted,

Tantus labor non sit cassus

Ne maradjon kárbavesztett.

Iuste iudex ultionis!

Bírája a bosszúlásnak,

Donum fac remissionis,

Add kegyelmét tisztulásnak,

Ante diem rationis.

Mig itt nincs a számadásnap.

Ingemisco tamquam reus.

Bűneimben sóhajtozván,

Culpa rubet vultus meus,

Vétkemtől vet lángot orcám,

Supplicanti parce Deus!

Légy kegyelmes, Uram, hozzám.

Qui Mariam absolvisti,

Magdolnához lehajoltál,

Et latronem exaudisti,

A latorhoz kegyes voltál,

Mihi quoque spem dedisti.

Énbelém is reményt oltál.

Preces meae non sunt dignae,

Méltó imát nem tud ajkam,

Sed tu bonus fac benigne,

Te könyörülj, Jóság, rajtam,

Ne perenni cremer igne!

Ne veszíts el örök jajban.

Inter oves locum praesta;

Báránykáid közé végy föl,

Et ab hoedis me sequestra,

Keríts el a gödölyéktől,

Statuens in parte dextra.

Jobbra állass ama széktől.

Confutatis maledictis;

Ha a rosszak zavarodnak,

Flammis acribus addictis,

Fojtó lángok kavarognak,

Voca me cum benedictis.

Akkor engem hívj áldottnak.

Oro supplex et acclinis;

Térden kérlek, görnyedetten;

Cor contritum, quasi cinis,

Sír a lelkem megtörötten:

Gere curam mei finis,

Ott a végnél, állj mellettem!

Lacrimosa dies illa,

Könnyel árad ama nagy nap,

Qua resurget ex favilla,

Hamvukból ha föltámadnak

Iudicandus homo reus.

A bűnösök s számot adnak.

Huic ergo parce Deus,

Uram, nekik adj jó véget,

Pie Jesu Domine,

Kegyes Jézus, kérünk téged,

Dona eis requiem.

Add meg nekik békességed.

Celanói Tamás: Assisi Szent Ferencről

Thomas de Celano (1190–1253)

Celanói Tamás (1190–1253)

De Sancto Francisco Assisiensi Sequentia

Assisi Szent Ferencről.

Sanctitatis nova signa

Életszentség új virága

Prodierunt valde digna,

Kél az ámuló világra,

Mira valde, sed benigna,

Vajmi méltó, vajmi drága,

in Francisco credita.

Mely Ferencre bízatott.

Regulatis novi gregís

Zsenge nyáj ez, új szövetség,

Vita datur novae legis,

Hogy az új törvényt kövessék,

Renovantur iussa regis

A királynak régi rendjét,

Per Franciscum tradita.

Mit nekünk Ferenc adott.

Novus ordo, nova vita

Új törvénynek új csodája,

Mundo surgit inaudita,

Sose hallott regulája:

Restauravit lex sancita

A világ újulni látja

Statum evangelicum;

Itt az evangéliumot.

Legis Christi pari formae

Újra él a régi norma,

Reformatur ius conforme,

Krisztus adta életforma

Tenet ritus, datur normae

Mint a szentség régi orma:

Culmen apostolicum.

Mint a szent apostolok.

Chorda rudis, vestis dura,

Szőrkötéllel jár övezten,

Cingit, tegit sine cura

Durva köntös lóg a testen,

Panis datur in mensura,

Kenyeret majd ád az Isten!

Calceus abicitur;

A sarut is elveti.

Paupertatem tantum quaerit,

Szegénység a boldogsága,

De mundanis nihil gerit,

Földiekre semmi vágya,

Haec terrena cuncta terit.

Lábbal tipor a világra,

Loculus despicitur.

Még lakása sincs neki.

Quaerit locum lacrimarum,

Boldog, hogyha sírni lelhet

Promit voces cor amarum,

Keseredett szíve helyet,

Gemit maestus tempus carum.

Zokogván világban tellett

Perditum in saeculo;

Elvesztett szép idején.

Montis antro sequestratus

Hegyek barlangjait bújja,

Plorat, orat humo stratus,

Imádkozik leborulva,

Tandem mente serenatus

Mignem lelke megcsitúl a

Latitat ergastulo.

Barlangbörtön rejtekén.

Ibi vacat rupe tectus,

Ott időz a sziklarésben,

Ad divina sursum vectus

Mennyei elmélkedésben,

Spernit ima iudex rectus.

Szíve-lelke már egészen

Eligit caelestia.

Rajtavész az egeken.

Carnem frenat sub censura,

Vet a testre szoros féket,

Transformatum in figura,

Már embernek sem néznétek,

Cibum capit de scriptura,

Csak az Irás neki étek,

Abiicit terrestria.

E világnak idegen.

Tunc ab alto vir hierarcha

S ím a mennyből férfi jő le:

Venit, ecce, rex monarcha,

Főpap néz s király belőle.

Pavet ista patriarcha

Fél a pátriárka tőle

Visione territus;

Megretten a vízión.

Defert ille signa Christi,

Krisztus jelét hozza néki,

Cicatricem confert isti,

Sebeit testébe vési,

Dum miratur corde tristi

Míg Ferenc könnyesre nézi

Passionem tacitus.

Szemeit a Passión.

Sacrum corpus consignatur,

Hord jelet már boldog teste:

Dextrum latus perforatur,

Jobboldala átszegezve.

Cum amore inflammatur

Tűzzel és vérrel sebezte

Cruentatum sanguine,

A szeretet és a vágy.

Verba miscent arcanorum.

Szók és titkok összefolynak,

Multa clarent futurorum,

Lát mélyébe messze kornak,

Videt sanctus vim dictorum

S ihletén a sugalomnak

Mystico spiramine.

Éli, amit írva lát.

Patent statim miri clavi,

Négy csodás szög áll beléje,

Nigri foris, intus flavi,

Látszik fejük feketéje

Pungit dolor poena gravi,

Rőt hegyük a húsba mélyre

Cruciant aculei ;

Égő kínnal beleás.

Cessat artis armatura

Elválnak a gyenge részek,

In membrorum apertura,

Húsán, csontján szörnyű rések,

Non impressit hos natura,

Nem nyitotta ezt természet,

Non tortura mallei.

Sem a kínzó kalapács.

Signis crucis, quae portasti,

Jeleivel a keresztnek,

Unde mundum triumphasti,

Miket hordott drága tested,

Carnem, hostem superasti,

Miknek árán megszerezted

Inclita victoria,

Diadalmad ünnepét,

Nos, Francisce, tueamur,

Oltalmazz, ó Ferenc minket,

In adversis protegamur,

Gyámolítsd szükségeinket,

Ut mercede perfruamur

Hogy kinyíljon lelkeinknek

In coelesti gloria.

Majd a fényességes ég.

Pater pie, pater sancte,

Állj mellettünk, szentek Atyja,

Plebs devota te iuvante

Hogy a jámborok csapatja

Turba fratrum comitante

Testvérként együtt haladva,

Mereatur praemia;

Boldog útját lelje meg.

Fac consortes supernorum,

Vigy az égiek körébe,

Quos informas vita morum,

Kiknek te vagy mintaképe,

Consequatur grex Minorum

Hogy a Kis Testvérek népe

Sempiterna gaudia.

Érjen örök örömet.

Szent Bonaventura: A Szent Keresztről

Sanctus Bonaventura (1221–1274)

Szent Bonaventura (1221–1274)

De Sancta Cruce Hymni.

A Szent Keresztről.

I.

I.

In passione Domini,

Urunk kínszenvedései,

Qua datur salus homini,

Mikben a föld üdvét leli,

Sit nostrum refrigerium

Adjanak nékünk frissülést,

Et cordis desiderium.

Szívünk vágyának enyhülést.

Portemus in memoria

Éljen szívünkben szüntelen

Et poenas et opprobria

E gyalázat, e gyötrelem,

Christi, coronam spineam,

A koronázó tövisek,

Crucem, clavos et lanceam.

Kereszt és lándzsa és szögek,

Et plagas sacratissimas,

És szentséges szent sebei.

Omni laude dignissimas,

Mily méltó ezt énekleni!

Acetum, fel, arundinem,

Ecet és epe italát

Mortis amaritudinem.

És ezt a keserű halált.

Haec omnia nos satient

Ez az igazi lakoma,

Et dulciter inebrient,

Ez szívünk édes mámora,

Nos repleant virtutibus

Lelkünk erénnyel töltse el

Et gloriosis fructibus.

S dicsőség gyümölcseivel.

Te crucifixum colimus

Ó megfeszített Jézusunk,

Et toto corde poscimus,

Egész szívvel fohászkodunk,

Ut nos sanctorum coetibus

Juttass mennyországodba el,

Coniungas in caelestibus.

A szentek seregeivel.

Laus, honor Christo vendito

Krisztusnak áldás, tisztelet,

Et sine causa prodito,

Kit eladott a gyülölet,

Passo mortem pro populo

Ki népeért halt kínhalált

In aspero patibulo.

Kereszt keserves kínpadán.

II.

II.

Christum ducem, qui per crucem

Krisztus Mestert, ki kereszten

Redemit nos ab hostibus,

Váltotta meg a híveket,

Laudet coetus noeter laetus,

Boldog nyája vígan áldja,

Exsultet caelumn laudibus.

Dalunk bezengje az eget.

Poena fortis tuae mortis

Nagy gyötrelme emberelme

Et sanguinis effusio

S szív keménységét törje meg,

Corda terant, ut te quaerant,

Hogy szeressen és kövessen,

Iesu, nostra redemptio.

Ó üdvözítő szeretet!

Per felices cicatrices,

Amaz ostor, vaskarmostól

Sputa, flagella, verbera,

S boldogságos sebhelyeid

Nobis grata sint collata

Szerezzék meg minden népnek

Aeterna Christi munera.

Krisztus örök kegyelmeit.

Nostrum tangat cor, ut plangat,

Szívünk érje hulló vére,

Tuorum sanguis vulnerum,

Melyben tisztára mosdatál,

In quo toti simus loti,

Sírva áldjunk, úgy imádjunk,

Conditor alme siderum.

Ki csillagokat alkotál.

Passionis tuae donis,

Szenvedésed adjon édes

Salvator, nos inebria,

Szent részegséget minekünk.

Qua fidelis dare velis

Hívj el Hozzád, s a mennyország

Beata nobis gaudia.

Meghozza boldog örömünk.

Aquinói Szent Tamás: Himnuszok az Oltáriszentségről. Rejtező Istenség.

Sanctus Thomas Aquinas (1224–1274)

Aquinói Szent Tamás (1224–1274)

Hymni de SS. Eucharistia.

Adoro Te.

Himnuszok az Oltáriszentségről.

Rejtező Istenség.

Adoro Te devote, latens deitas,

Rejtező istenség, hittel áldalak,

Quae sub his figuris vere latitas.

Ki elrejteztél itt bor s kenyér alatt.

Tibi se cor meum totum subiicit,

Szívem te előtted megalázkodik,

Quia te contemplans totum deficit.

Mert ha téged szemlél, megfogyatkozik.

Visus, gustus, tactus in te fallitur,

Szám, kezem, látásom, benned fennakad,

Sed auditu solo tuto creditur.

Bizton hitem mégis hallásból fakad.

Credo quidquid dixit Dei filius,

Hiszem mind, amit szól Istennek Fia,

Verbo veritatis nihil verius.

Nincs igazabb, mint az Igazság szava.

In cruce latebat sola deitas,

Rejté a keresztfa istenségedet,

Sed hic latet simul et humanitas.

Itt az emberség is elrejtezkedett.

Ambo tamen credens atque confitens.

Mind a kettőt vallván és hittel hívén,

Peto quod petivit latro poenitens.

Mit a jobb lator kért, azért esdek én.

Plagas sicut Thomas non intueor,

Sebeid Tamással nem szemlélhetem,

Deum tamen meum te confiteor,

Te vagy mégis, vallom, Uram, Istenem.

Fac me tibi semper magis credere,

Add, hogy egyre jobban higgyek teneked,

In te spem habere, te diligere.

Tebenned reméljek és szeresselek.

O memoriale mortis Domini,

Uram halálának szent emlékjele,

Panis vivus, vitam praestans homini,

Élő kenyér, nekünk élet kenyere!

Praesta meae menti de te vivere

Hogy belőled éljen, késztesd lelkemet;

Et te illi semper dulce sapere.

Soha ne feledje édességedet.

Pie Pelicane, Iesu Domine,

Kegyes pelikánunk, égi szeretet,

Me immundum munda tuo sanguine.

Véredben, tisztátlant, moss meg engemet,

Cuius una stilla salvum facere

Egy cseppje elég, ha a mérlegbe hull,

Totum mundum quit ab omni scelere.

Az egész világnak bűnváltságaul.

Iesu, quem velatum nune adspicio,

Jézus, most csak arcod leplét láthatom,

Oro, fiat illud quod tam sitio,

Add meg, Uram, amit úgy szomjúhozom,

Ut te revelata cernens facie

Boldogan, lepletlen lássam színedet,

Visu sim beatus tuae gloriae!

És dicsőségedben dícsérhesselek.

Aquinói Szent Tamás: Ezen a szent napon

Sanctus Thomas Aquinas (1224–1274)

Aquinói Szent Tamás (1224–1274)

Sacris solemniis.

Ezen a szent napon.

Sacris solemniis iuncta sint gaudia,

Ezen a szent napon örvendjünk, emberek,

Et ex praecordiis sonent praeconia,

Szívben és ajkakon himnuszok zengjenek.

Recedant vetera, nova sint omnia:

A régi múljon el, újúlnak mindenek,

Corda, voces et opera.

Szó és a tett, szív és kebel.

Noctis recolitur coena novissima,

A végső vacsorát ünnepli e sereg,

Qua Christus creditur agnum et azyma

Hol az Úr Krisztus ád bárányt és kenyeret

Dedisse fratribus iuxta legitima

Testvérei elé, amint a régiek

Priscis indulta patribus.

Szentelt törvénye rendelé,

Post agnum typicum expletis epulis

Bárány a lakomán amikor elfogyott,

Corpus Dominicum datum discipulis,

Az előkép után testet és vért adott

Sic totum omnibus, quod totum singuli

Apostolainak, és egyformán jutott

Eius fatemur manibus.

Egy-egynek és mindannyinak.

Dedit fragilibus corporis ierculum,

Testét így adta át gyengék falatjakép,

Dedit et tristibus sanguinis poculum,

Búsaknak így borát, vérének serlegét,

Dicens: „Accipite, quod trado vasculur

„Amit nektek adok” – hozzájuk így beszélt –

Omnes ex eo bibite.”

„Vegyétek mind és igyatok.”

Sic sacrificium istud instituit,

E Szakramentomot ekként alapítá,

Cuius officiurn committi voluit

S egyedül a papok kezére bízta rá.

Solis presbyteris, quibus sic congruit,

Előbb a pap vegye, hogy majd kiosztaná,

Ut sumant et dent ceteris.

Mit rábízott Krisztus kegye.

Panis Angelicus fit panis hominum,

Emberek étke lett az angyali kenyér,

Dat panis coelicus figuris terminum,

Az előkép-jelek sora itt véget ér.

O res mirabilis: manducat Dominum

Ó milyen csodaszép, hogy Istenéből él

Pauper, servus et humilis.

Szegény nyomorult szolganép!

Te, trina Deitas unaque, poscimus,

Hármas-egy Istenünk, hozzád fohászkodunk

Sic nos tu visita, sicut te colimus:

Urunkul tisztelünk, jőjj és légy gyámolunk.

Per tuas semitas duc nos, quo tendimus,

Vezess ösvényeden, hová iparkodunk:

Ad lucem, quam inhabitas.

A fénybe, mely körülveszen!

Aquinói Szent Tamás: Isten igéje földre szállt

Sanctus Thomas Aquinas (1224–1274)

Aquinói Szent Tamás (1224–1274)

Verbum supernum prodiens.

Isten igéje földre szállt.

Verbum supernum prodiens,

Isten Igéje földre szállt,

Nec Patris linquens dexteram,

Bár Atyja jobbján megmaradt,

Ad opus suum exiens

S művének adta át magát,

Venit ad vitae vesperam.

Jövén az életalkonyat.

In mortem a discipulo

Mikor halálnak adta őt

Suis tradendus aemulis,

A csókkal áruló barát,

Prius in vitae ferculo

Az élet asztalán előbb

Se tradidit discipulis.

Itt hagyta ételül magát.

Quibus sub bina specieű

Két színben hagyta hogy vegyék

Carnem dedit et Sanguinem,

Testét és vérét a hivek,

Ut duplicis substantiae

Hogy Isten- s ember-lényegét

Totum cibaret hominem.

A teljes ember kapja meg.

Se nascens dedit socium,

Születvén, egy lett közülünk,

Convescens in edulium,

Lett e vacsorán ételünk,

Se moriens in pretium,

Holtában váltságot lelünk,

Se regnans dat in praemium.

Trónjától jutalmat nyerünk.

O salutaris Hostia,

Ó üdvösséges áldozat,

Qui caeli pandis ostium;

Ki eget nyitsz néped előtt:

Bella premunt hostilia,

Ellenség hoz reánk hadat,

Da robur, fer auxilium!

Küldj segítséget, adj erőt!

Uni trinoque Domino

Egy-háromságos Istenünk,

Sit sempiterna gloria,

Örök dicsőség teneked,

Qui vitam sine termino

Ki a hazában minekünk

Nobis donet in patria.

Adsz határtalan életet.

Aquinói Szent Tamás: Zengd a titkot

Sanctus Thomas Aquinas (1224–1274)

Aquinói Szent Tamás (1224–1274)

Pange lingua.

Zengd a titkot.

Pange lingua gloriosi

Zengd a titkot, hangos ének,

Corporis mysterium

Zengd a Testet és a Vért,

Sanguinisque pretiosi,

Mit gyümölcse szűzi méhnek

Quem in mundi pretium

Ontott, mint királyi bért,

Fructus ventris generosi,

A világ minden bűnének

Rex effudit gentium.

Bőséges váltságaért.

Nobis datus, nobis natus

Lett az Isten egy közűlünk,

Ex intacta Virgine,

Embertestbe öltözött,

Et in mundo conversatus

Ige magvát (üdvözűlnünk)

Sparso verbi semine,

Szórta szét a nép között

Sui moras incolatus

S e csodát szerezte űlnünk,

Miro clausit ordine.

Mielőtt elköltözött.

ln supremae nocte coenae

Végső este megfogadta

Recumbens cum fIatribus

Régi törvény szent szavát:

Observata lege plene

Mint a törvény tenni szabta,

Cibis in legalibus,

Úgy rendelte asztalát,

Cibum turbae duodenae

Étekül hogy általadta

Se dat suis manibus.

Enkezével önmagát.

Verbum caro, panem verum

Az Igének igéjére

Verbo carnem efficit,

Testté válik a kenyér.

Fitque sanguis Christi merum.

Lesz a színbor Krisztus vére,

Etsi sensus deficit,

Bár szemed hozzá nem ér.

Ad firmandum cor sincerum

Ezt a hű szív hogy felérje,

Sola fides sufficit.

Itt a puszta hit  segél.

Tantum ergo Sacramentum

Hát e nagy szentség elébe

Veneremur cernui,

Hódolattal jőjjetek.

Et antiquum documentum

Ó bizonyságok helyébe

Novo cedat ritui:

Új szer ád itt életet.

Praestet fides supplementum

Érzék nem hat rejtekébe:

Sensuum defectui.

Itt csak élő hit vezet.

Genitori Genitoque

Az Atyának és Fiúnak

Laus et iubilatio,

Hajtsunk térdet és fejet,

Salus. honor, virtus quoque

Kettejüktől származónak

Sit et benedictio,

Egyenlőkép tisztelet:

Procedenti ab utroque

Háromságban egy Valónak,

Compar sit laudatio.

Földön és a föld felett.

Aquinói Szent Tamás: Dícsérd Sion

Sanctus Thomas Aquinas (1224–1274)

Aquinói Szent Tamás (1224–1274)

Lauda Sion.

Dícsérd Sion.

Lauda Sion Salvatorem,

Dícsérd Sion, Üdvözítőd,

Lauda ducem et pastorem

Jó pásztorod, hű segítőd,

In hymnis et canticis.

Áldja hangos éneked.

Quantum potes, tantum aude,

Himnuszt mondj, egész szíveddel,

Quia maior omni laude,

Szóddal úgyis nem érhedd el,

Nec laudare sufficis.

Méltón nem dícsérheted.

Laudis thema specialis

Nagy dologról szól az ének;

Panis vivus et vitalis

Élet élő kútfejének,

Hodie proponitur.

A Kenyérnek hódolunk.

Quem in sacrae mensa coenae

Estelén a Vacsorának

Turbae fratrum duodenae

A tizenkét tanítványnak

Datum non ambigitur.

Mit kiosztott Krisztusunk.

Sit laus plena, sit sonora;

Hangosan hát fönnesengjen,

Sit iucunda, sit decora

Ujjongjon és égre csengjen

Mentis iubilatio,

Zengő lelkünk hangja ma.

Dies enim solemnis agitur

Mert mit ajkunk most magasztal:

Inqua mensae prima recolitur

Amaz ünnep, amaz asztal,

Huius institutio.

Amaz első lakoma.

In hac mensa novi Regis

Ott új Húsvét napja támadt,

Novum Pascha novae legis

Új kötése új királynak,

Phase vetus terminat.

Régi Húsvét bételett.

Vetustatem novitas,

Új világtól fut az óság,

Umbram fugat veritas,

Árnyat oszlat új valóság

Noctem lux eliminat.

Fényesség űz éjfelet.

Quod in coena Christus gessit,

S amit ott tett önkezével:

Faciendum hoc espressit

Emlékére nyilt igével

In sui memoriam:

Hagyta Krisztus végzenünk,

Docti sacris institutis

Szent igéktől megoktatva,

Panem, vinum in salutis

Üdvösséges áldozatra

Consecramus hostiam.

Kenyeret s bort szentelünk.

Dogma datur Christianis,

Ágazatja szent hitünknek:

Quod in carnem transit panis

Testté, vérré lényegülnek,

Et vinum in sanguinem.

Bor s kenyér mi volt előbb.

Quod non capis, quod non vides,

Régi rend itt újnak enged,

Animosa firmat fides

Szárnya lankad észnek, szemnek,

Praeter rerum ordinem.

Élő hitből végy erőt.

Sub diversis speciebus,

Színében bor és kenyérnek

Signis tantum et non rebus,

(Jel csak ez, de más a lényeg!)

Latent res eximiae:

Drága nagy jók rejlenek.

Caro cibus, sanguis potus,

Vér bár a bor, test az étel,

Manet tamen Christus totus

Egy is Krisztus, semmi kétely!

Sub utraque specie.

Két szín Őt nem osztja meg.

A sumente non concisus,

Aki veszi, meg nem osztja,

Non confractus, non divisus

Meg nem töri, nem szakasztja,

Integer accipitur.

Mindenek épen veszik.

Sumit unus, sument mille,

Veszi egy és ezrek veszik,

Quantum isti, tantum ille,

S minden egyenlőn kapja részit,

Nec sumptus consumitur.

Mégis: nem fogyatkozik.

Sumunt boni, sumunt mali,

Veszi jó és veszi vétkes,

Sorte tamen inaequali,

Ám gyümölcse vajmi kétes:

Vitae vel interitus.

Élet vagy elkárhozás.

Mors est malis, vita bonis,

Rossznak átok, üdv a jóknak:

Vide paris sumptionis

Lásd, az együtt áldozóknak

Quam sit dispar exitus.

Végül milyen szörnyü más!

Fracto demum sacramento,

S ha megtört az áldozatban,

Ne vacilles, sed memento

Kétség, tudd meg, nincsen abban:

Tantum esse sub fragmento.

Úgy van ott minden darabban,

Quantum toto tegitur.

Mint a teljes szín alatt.

Nulla rei fit scissura,

Őt törés nem törheté meg,

Signi tantum fit fractura,

Csak a jelnek (köntösének!)

Qua nec status nec statura

Színe tört meg, ám a lényeg

Signati minuitur.

Változatlan egy marad.

Ecce panis Angelorum,

Imhol angyaloknak étke,

Factus cibus viatorum,

Vándorútunk erőssége,

Vere panis filiorum,

Édes fiak vendégsége!

Non mittendus canibus!

Ebeknek oda ne vesd!

In figuris praesignatur,

Ősi manna ezt mutatja,

Cum Isaac immolatur,

Ezt Izsáknak áldozatja,

Agnus Paschae deputatur,

Bárány vére csordulatja

Datur manna patribus.

Képpel írja régen ezt.

Bone pastor, panis vere,

Kegyes pásztor, igaz étek:

Jesu, nostri miserere,

Édes Jézus! kérünk téged,

Tu nos pasce, nos tuere,

Te legeltesd; védd a néped,

Tu nos bona fac videre

Te mutasd meg kegyességed,

In terra viventium.

Fönn az élők közepett.

Tu qui cuncta scis et vales,

Mindenható fejedelmünk,

Qui nos pascis hic mortales,

Éltünk, éltetőnk, szerelmünk,

Tuos ibi commensales,

Engedj asztalodra lelnünk,

Cohaeredes et sodales

S testvérül engedd ölelnünk

Fac sanctorum civium.

Odafönn a szenteket.

Strassburgi Hugó: Szűz Mária dícsérete

Hugo Argentoratensis (Saec. XIII)

Strassburgi Hugó (XIII. század)

Ave mundi domina.

Szűz Mária dícsérete.

Ave, mundi Domina,

Áve világ Asszonya,

Stella maris, Mlaria,

Tengereknek csillaga,

Ave, dulcis figella.

Édes hárfa, Mária!

Ave, suavis cithara,

Áve zengő citara,

Nardus odorifera,

Drága nárdusz illata,

Gemma lucidissima.

Gyöngyök legdrágábbika.

Maria sole pulchrior,

Mária, napnál ékesebb,

Omni luce clarior,

Minden fénynél fényesebb,

Omni dulcore suavior.

Édességnél édesebb.

Rosis rubicundior.

Rózsasziromnál bíborabb,

Líliis floridior,

Liliomnál vidorabb,

Paradiso dulcior.

Édennél kívánatosabb.

Tu fons omnis gratiae,

Minden kegyelem kútfeje,

Speculum munditiae,

Tisztaságnak tüköre,

Halsamus fragrantiae.

Illatoknak fűszere.

In aure suavissima,

Fülnek édes dallama,

In corde dulcissinima,

Szívnek boldog balzsama,

In ore sapientissima.

Szájban bölcseség szava.

Pulchritudo virginum,

Szűzi szépség, ifjuság,

Florens rosa Martyrum,

Vértanúk közt rózsaág,

O dulcedo pauperum.

Szegényeknek drágaság.

In planctu laetitia,

Bánatomban örömem,

In bello victoria,

Háborúban győzelem,

In morte fiducia.

Halálomban kegyelem.

Nobis post exilium

Számkivetésünk után

Ostende tuum filium,

Ő szépségében trónusán

O Maria, pulcherrimum.

Fiad mutasd meg, Szűzanyám.

Ismeretlen szerző (XIII. század): A Bolondok Ünnepének szekvenciája

Anonymus auctor (Saec. XIII)

Ismeretlen szerző (XIII. század)

In Festo Fatuorum Sequentia.

A Bolondok Ünnepének szekvenciája.

Orientis partibus

Megérkezett a szamár,

Adventavit asinus

Küldte napkeleti táj.

Pulcher et fortissimus,

Csupa erő, csupa báj,

Sarcinis aptissimus.

Terhe alatt vígan jár.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Hic in collibus Sichen

Szülőföldje volt Szikem,

Enutritus sub Ruben

Ott táplálta fel Ruben.

Transiit per lordanem,

A Jordánon általkelt,

Saliit in Bethlehem.

Betlehemben táncra kelt.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Saltu vincit hinnulos

Nincsen gida, friss csikó,

Dragmas et capreolos,

Ekkorákat ugrosó,

Super dromedarios

Mádiáni dromedár

Velox Madianeos.

Ilyen frissen egy se jár.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Aurum de Arabia,

Arábia aranyát,

Tus et murram de Saba

Sába mirraolaját

Tulit in ecclesia

S tömjénjét elhozta már

Virtus asinaria.

Ez a nagy darab szamár.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Dum trahit vehicula

Türelmesen húzogat

Multa cum sarcinula,

Jól megrakott kocsikat.

Illius mandibula

Állkapcája rágogat,

Dura terit pabula.

Szúrós szalmát ropogat.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Cum aristis hordeum

Árpakalászt eszeget,

Comedit et carduum,

Bogáncsot is eleget.

Triticum a palea

Ritkán akad, szűkösen

Segregat in area.

Pelyva között búzaszem.

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Amen dicas, asine,

Mondd, hogy amen, jó szamár,

Tam satur de gramine,

Ha szénával jóllaktál.

Amen, amen itera,

Amen, amen, szaporázd,

Aspernare vetera.

Egyebeket meg se láss!

Hez, sir asne, hez!

Héj, csacsi úr, héj!

Todi Jakab: A Fájdalmas Szűzről

Jacobus Tuders ( 1230–1306)

Todi Jakab (1230–1306)

Sequentia de compassione Beatae Virginis.

A Fájdalmas Szűzről.

Stabat Mater dolorosa

Áll a fájdalomnak anyja,

Iuxta crucem lacrimosa,

Kín az arcát könnybe vonja,

Dum pendebat Filius.

Úgy siratja szent Fiát.

Cuius animam gementem,

Gyász a lelkét meggyötörte,

Contristatam et dolentem

Kín és bánat összetörte,

Pertransivit gladius.

Tőrnek éle járta át.

O quam tristis et afflicta

Ó mi nagy volt ama drága

Fuit illa benedicta

Szűzanya szomorúsága,

Mater unigeniti!

Egyszülött szent magzatán!

Quae moerebat et dolebat

Mennyit sírt és hogy kesergett,

Pia Mater, dum videbat

Látván azt a nagy keservet,

Nati poenas inclyti.

Azt a nagy kínt szent Fián.

Quis est homo, qui non fleret,

Ki ne sírna, melyik ember,

Matrem Christi si videret

hogyha ennyi gyötrelemben

In tanto supplicio?

Látja lankadozni őt?

Quis non posset contristari,

Ki nem sírna Máriával,

Christi Matrem contemplari

Hogyha látja szent Fiával

Dolentem cum Filio?

Szenvedni a szent Szülőt!

Pro peccatis suae gentis

Népét hogy megmossa szennytől,

Vidit Jesum in tormentis

Látta tenger gyötrelemtől

Et flagellis subditum.

Roskadozni Jézusát.

Vidit suum dulcem Natum

Látta édes egy szülöttét,

Moriendo desolatum,

Halálos nagy elepedtét,

Dum emisit spiritum.

Látta, hogy halálra vált.

Eia Mater, fons amoris,

Szeretetnek szent kútfője,

Me sentire vim doloris

Add, a fájdalomnak tőre

Fac, ut tecum lugeam.

Járjon át a lelkemen.

Fac, ut ardeat cor meum,

Hogy szívemben lángra kelne

In amando Christum Deum,

Krisztusomnak szent szerelme.

Ut sibi complaceam.

Segíts neki tetszenem.

Sancta Mater, istud agas,

Esdek, hogy szívembe véssed,

Crucifixi fige plagas

Szűzanyám, nagy szenvedésed

Cordi meo valide.

S az Átvertnek sebeit,

Tui nati vulnerati,

Gyermekednek, a sebzettnek,

Tam dignati pro me pati,

Ki miattam szenvedett meg,

Poenas mecum divide.

Osszam meg gyötrelmeit.

Fac me tecum pie flere,

Add meg, kérlek, hogy mig élek,

Crucifixo condolere

Együtt sírjak mindig véled

Donec ego vixero.

S azzal, ki a fán eped.

Iuxta Crucem tecum stare

A keresztnél veled állni,

Et rne tibi sociare

Gyászban veled eggyé válni:

In planctu desidero.

Erre űz a szeretet.

Virgo virginum praeclara,

Dicső szűze szent szűzeknek,

Mihi iam non sis amara,

Hadd ízleljem kelyhedet meg:

Fac me tecum plangere.

Add nekem fájdalmaid:

Fac, ut portem Christi mortern,

Add tisztelnem, add viselnem,

Passionis fac consortem

S nem felednem: holt Szerelmem,

Et plagas recolere.

Krisztusomnak kínjait.

Fac me plagis vulnerari,

Sebeivel sebesítsen,

Fac me cruce inebriari,

Szent mámorba részegítsen

Et cruore Filii.

Buzgó vérével Fiad.

Flammis ne urar succensus,

Hogy ne jussak ama tűzbe,

Per te, Virgo, sim defensus

Védj meg engem, drága Szűz te,

In de iudicii.

Ha az ítélet riad.

Christe, cum sit hinc exire,

Krisztusom, ha jő halálom,

Da per matrem me venire

Anyád szeme rám találjon,

Ad palmam victoriae.

És elhívjon engemet.

Quando corpus morietur;

S hogyha testem porba tér meg,

Fac, ut animae donetur

Lelkem akkor a nagy égnek

Paradisi gloria.

Dicsőségét lelje meg.

Todi Jakab: Az örvendező Szent Szűzről

Jacobus Tuders ( 1230–1306)

Todi Jakab (1230–1306)

Sequentia de gaudiis Beatae Mariae Virginis.

Az örvendező Szent Szűzről.

Stabat Mater speciosa

Áll az édes Istenanyja,

Iuxta foenum gaudiosa,

Öröm arcát fénybe fonja,

Dum iacebat parvulus.

Úgy ringatja kisfiát,

Cuius animam gaudentem,

A jászolra hajladozva,

Laetabundum ac ferventem

Örvendezve, vígadozva,

Pertransívit íubilus.

Szent ujjongás hatja át.

O quam laeta et beata

Ó mi nagy volt ama drága

Fuit illa immaculata

Szeplőtelen boldogsága

Mater Unígeniti.

Egyszülött szent Magzatán!

Quae gaudebat et ridebat,

Ó mi büszke, ó mi boldog,

Exultabat, cum videbat

Hogy repesett, hogy mosolygott,

Nati partum inclyti.

Szívéből szakadt Fián!

Quis iam est, qui non gauderet,

Ki nem örül, melyik ember

Christi Matrem si videret

Ilyen édes érzelemben

In tanto solatio?

Látva olvadozni őt.

Quis non posset collaetari,

Ki nem vígad Máriával,

Christi Matrem contemplari

Hogyha nézi Szent Fiával

Ludentem cum Filio?

Játszani a Szent Szülőt.

Pro peccatis suae gentis

Népe bűnét hogy lemossa

Christum vidit cum iumentis

Látja barmok közt lakozva,

Et algori subditum.

Gőgicsélni Jézusát.

Vidit suum dulcem Natum

És fogadni dideregve

Vagientem, adoratum,

Nyomorult alomba fekve

Vili diversorio.

Pásztorok imádatát.

Nato Christo in praesepe

Ám a Jászol kisdedének

Coeli cives canunt laete

Angyalajkon édes ének,

Cum immenso gaudio.

Boldog ének zengedez,

Stabat senex cum puella

Ifjú lányok, roskadt vének

Non cum verbo nec loquela

Állnak ottan, s nem beszélnek,

Stupescentes cordibus.

Csak a szívük gerjedez.

Eia Mater, fons amoris,

Szeretetnek szent kútfője,

Me sentire vim ardoris

Add, hogy az öröm verője

Fac, ut tecum sentiam.

Süssön át a lelkemen.

Fac, ut ardeat cor meum

Hogy szívemben lángra kelne

In amatum Christum Deum

Krisztusomnak szent szerelme,

Ut sibi complaceam.

Segíts neki tetszenem.

Sancta Mater, istud agas,

Kérlek, Szűzanyám, esengve,

Prone introducas plagas

Jól bevéssed én szívembe

Cordi fixas valide.

Anyaságod sebeit,

Tui Nati caelo lapsi,

Az egekből érkezettnek,

Iam dignati foeno nasci

Ki széna közt született meg,

Poenas mecum divide.

Osszam meg gyötrelmeit.

Fac me vere congaudere

Add meg kérlek, hogy míg élek,

lesulino cohaerere

Együtt örvendezzek véled

Donec ego vixero.

Kicsi Jézuskád előtt,

In me sistat ardor tui

Hozzá bújjak; míg a földön

Puerino fac me frui

Száműzésemet kitöltöm,

Dum sum in egilio.

S mint Te, úgy szeressem őt.

Hunc ardorem fac communem,

Igy szeresse minden ember,

Ne me facias immunem

E szent vággyal olts be engem,

Ab hoc desiderio.

Ebből szívjak szent erőt.

Virgo virginum praeclara,

Dicső Szűze szent szűzeknek,

Mihi iam non sis amara,

Hadd ízleljem kelyhedet meg.

Fac me Parvum rapere.

Add karomba kicsikéd,

Fac, ut pulchrum Fantem portem,

Hadd ringassam Őt ölemben,

Qui nascendo vicit mortem,

Ki azért lőn földi ember,

Volens vitam tradere.

Hogy a halált zúzza szét.

Fac me tecum satiari,

Add hogy benne elmerüljek,

Nato me inebriari,

Szent mámorba részegüljek

Stans inter tripudio.

Nála ülvén veled én.

Inflammatus et accensus

Igy ha látnám, így ha égnék,

Obstupescit omnis sensus

Elhallgatna minden érzék,

Tali de commercio.

Már csak Jézust érzeném.

Fac me Nato custodirí,

Szent Fiadnak tarts meg engem,

Verbo Dei praemuniri,

Hogy a hitben, kegyelemben

Conservari gratia.

Végig állandó legyek.

Quando corpus morietur,

Hogyha testem halni mégyen,

Fac, ut animae donetur

Lelkem akkor a nagy égben

Tui Nati visio.

Fiad Arcát lássa meg.

Onines stabulum amantes,

Szeretői jászolodnak

Et pastores vigilantes

Mind a jámbor pásztoroknak

Pernoctantes sociant;

Népével virrasztanak

Per virtutem Nati tui

Kérd hatalmát szent Fiadnak,

Ora ut electi sui

Minden választottaidnak,

Ad patriarn veniant.

Hogy elébe jussanak.

Todi Jakab: A világ hiúságáról

Jacobus Tuders ( 1230–1306)

Todi Jakab (1230–1306)

De vanitate mundi.

A világ hiúságáról.

Cur mundus militat

Hívságos fény után

Sub vana gloria,

A világ mért lohol,

Cuius prosperitas

Amely ma még ragyog,

Est transitoria.

S holnap már nincs sehol,

Tam cito labitur

Oly könnyen elhasad,

Eius potentia

Oly gyorsan szétomol,

Quam vasa figuli,

Mint fazekas müve,

Quae sunt fragilia.

A rossz agyagcsupor.

Pius crede literis

Megbízhatóbb a jég

Scriptis in glacie,

Hátára írt betű,

Quam mundi miseri

Mint a világi fény,

Vanae fallaciae.

Ha még oly gyönyörű.

Fallax in praemiis,

Édeseket ígér

Virtutis specie,

De magja keserű.

Quae nunquam habuit

Hogy bízzál benne, hisz

Tempus fiduciae.

Arasznyi idejű!

Credendum magis est

Törékeny üvegen

Vitris fallacibus ;

Lépdelni biztosabb,

Quam mundi miseris

Mint a hitvány világ

Prosperitatibus.

Amikkel csalogat.

Falsis insomniis

Csak illanó gyönyört,

Et voluptatibus,

Csak üres álmokat,

Falsisque studiis

Csak hazug szenvedélyt,

Et vanitatibus.

Csak hiúságot ad.

Dic ubi Salomon

Mondd, hol van Salamon.

Olim tam nobilis?

A hajdan glóriás?

Vel ubi Samson est

Hát Sámson hova lett,

Dux invincibilis?

A bajnok óriás?

Vel pulcher Absalon

S az ékes Absolon,

Vultu mirabilis

Aki szép volt, csodás?

Vel dulcis Jonathan,

S a nyájas jóbarát,

Multum amabilis?

A kedves Jonatás?

Quo Caesar abiit

Mondd, Caesar hova tünt,

Celsus imperio?

Császárok elseje?

Vel Xerxes splendidus

Hát Xerxes hova lett

Totus in prandio?

S a lakomák vele?

Dic ubi Tullius

Hova ment Tullius,

Clarus eloquio?

A szónokok feje?

Vel Aristoteles

És Aristoteles,

Summus ingenio?

Mesterek mestere?

Tot clari proceres,

Olyannyi századok,

Tot retro spatia,

Oly sok nagyúr, kevély,

Tot ora praesulum,

Erős birodalom

Tot regna fortia;

És büszke hadvezér,

Tot mundi principes,

Gőgös világnagyok

Tanta potentia:

És annyi szenvedély:

In ictu oculi

Csak egy szemvillanás,

Clauduntur omnia!

És mindez véget ér.

Quam breve festum est

Világi pompa, fény,

Haec mundi gloria!

Jaj, kurta ünnepély!

Ut umbra hominis

Öröme, mint a test

Sic eius gaudia.

Árnyéka, annyit ér.

Quae semper subtrahunt

Attól von el, ami

Aeterna praemia,

Örökös jót igér.

Et ducunt hominem

Nyomában életed

Ad dura devia.

Rossz tévutakra tér.

O esca vermium,

Férgek falatja te,

O massa pulveris,

Egy markolásnyi por,

O ros, o vanitas,

Harmatcsepp, semmiség;

Cur sic extolleris?

Miért fuvalkodol?

Ignoras penitus

Hogy holnap élsz-e még,

Utrum cras vixeris:

Ennyit sem tudhatol:

Fac bonum omnibus

Addig míveld a jót,

Quamdiu poteris.

Mig itt sáfárkodol!

Haec carnis gloria

Mi néked oly becses,

Quae magni penditur,

A test hát ennyit ér.

Sacris in literis

Mint a mezők füve:

Flos foeni dicitur.

Az Irás így beszél,

Ut leve folium

Úgy elsodortatik,

Quod vento rapitur,

Ha jő könnyűcske szél,

Sic vita hominum

Az emberélet is,

Hac via tollitur.

Akár a falevél.

Nil tuum dixeris

Ne mondd, hogy a tiéd,

Quod potes perdere,

Mi elveszíthető.

Quod mundus tribuit

Mit a világ adott,

Intendit rapere.

Vissza is kéri ő.

Superna cogita,

Hát fölfelé legyen

Cor sit in aethere,

Szíved reménykedő:

Felix qui potuit

Csak egy a boldog itt,

Mundum contemnere.

A világmegvető.

Peccham János: A Fülemile

Johannes Pechamus (1240–1292)

Peccham János (1240–-1292)

Philomena.

A Fülemile.

Philomena, praevia

Fülemile, hírnöke

Temporis amoeni,

Tavasz eljöttének,

Quae recessum nuntias

Ki jelented, hogy eső

Imbris atque coeni,

S lucsok eltűnének,

Dum mulcescis animos

Édes-lágyan hízeleg

Tuo canto leni,

Szájadból az ének.

Ave prudentissima,

Okosságos kismadár,

Ad me, quaeso, veni.

Gyere hozzám, kérlek!

Veni, veni, mittam te,

Jőjj hamar, magam helyett

Quo non possum íre,

Barátomhoz küldlek,

Ut amicum valeas

Simogató zenéddel

Cantu delinire,

Nála települj meg,

Tollens eius tristia

Dalaiddal bánatát,

Voce dulcis lyrae,

Könnyeit törüljed,

Quem heu modo nescio

Jaj hogy még az én szavam

Verbis convenire.

Oda nem repülhet!

Ergo pia suppleas

Hát jó szívvel megsegítsd

Meum imperfectum,

Az én gyarlóságom.

Salutando dulciter

És köszöntsed édesen

Unicum dilectum,

Egyetlen barátom.

Eique denunties,

Mondd el neki: a szívem

Qualiter affectum

Széles e világon

Sit cor meum iugiter

Nyugodalmat nem talál

Eius ad aspectum.

Mig viszont nem látom.

Quod si quaerat aliquis,

Ha valaki kérdené,

Quare te elegi

Miért éppen téged

Meum esse nuntium,

Választalak, hogy értem

Sciat, quia legi

Ezeket elvégezd,

De te quaedam propria,

Tudja meg: olvastam én

Quae Divinae legi

Rólad oly ígéket,

Et optato munere

Hogy törvényt vagy tisztelő

Placent summo Regi.

És tetsző az égnek.

Igitur charissime,

Azért édes jóbarát,

Audi nunc attente,

Jól figyelmezz kérlek:

Nam si cantus volucris

Mert ha e madár dalát

Huius serves mente,

Szívvel jól fölérted,

Eius imitatio,

Ha példáját követed,

Spiritu docente,

És sugall a Lélek:

Te coelestem musicum

Leszel immár mestere

Faciet repente.

Mennyei zenének.

De hac ave legitur,

E madárról írva van:

Quod cum deprehendit

Amikor halála

Mortem sibi properam,

Közeledtét érezi,

Arborem ascendit,

Fölrepül egy fára,

Summoque diluculo

Torkát dalra nyitja meg

Rostrum sursum tendit,

Hajnal virradtára,

Diversisque cantibus

És a lelkét teszi rá

Totam se impendit.

Sokszerű dalára.

Cantilenis dulcibus

Megelőzi éneke

Praeviat auroram,

Hajnal hasadását,

Sed cum dies rutilat,

Ám ha látja príma-tájt

Circa primam horam,

Nappal pirulását,

Elevat praedulcius

Édesebb hang váltja fel

Vocem insonoram

Dala harsogását,

In cantando nesciens

Nem ismeri pihentét,

Pausem sive moram.

Sem elfáradását.

Circa vero tertiam

Mikor jő a tertia,

Quasi modum nescit,

Nem hogy csendesedne,

Quia semper gaudium

Inkább még nagyobbra nő

Cordis eius crescit;

Szíve dalos kedve,

Vere guttur rumpitur,

Torka szinte kiszakad,

Sic vox invalescit,

Mégis egyre szebbre,

Et quo cantat altius,

Magasabbra tör dala

Plus et inardescit.

Neki tüzesedve.

Sed cum in meridie

Ám a forró déli nap

Sol est in fervore,

Izzó sugarával

Tunc disrumpit viscera

Majd a szívét veti szét,

Nimio calore;

Szinte tűzhalált hal.

Oci! oci! clamitat

„Óci, óci” – így kiált

Illo suo more,

Ő szokott szavával,

Sicque sensu deficit

S elhagyják érzékei

Cantans prae labore.

Éneke fogytával.

Sic quassata organa

Szegény fülemile így

Huius Philomenae,

Elfogy énekestül

Rostro tamen palpitans

Egy hang tör még remegő

Fit exanguis pene ;

Kis csőrén keresztül.

Sed ad nonam veniens

De mikor a nóna jő,

Moritur iam plene,

Többé meg se rezdül,

Cum totius corporis

Szívecskéje meghasad,

Disrumpuntur venae.

Meghal mindenestül.

Ecce dilectissime,

Meghallottad, jóbarát,

Breviter audisti

A fülemilének

Factum huius volucris;

Milyen szép szokása van.

Sed si meministi,

Szómban egy a lényeg:

Diximus iam primitus,

Ez a kis dalos madár,

Quia cantus isti

Ez az édes ének

Mystice conveniunt

Misztikus példázata

Legi Iesu Christi.

Krisztus törvényének.

Restat (ut intelligo),

Nos, a Fülemile hát

Esse Philomenam

(Mindenek belátják):

Animam virtutibus

Lélek, akit az erény

Et amore plenam,

S a szeretet átjár,

Quae dum mente peragrat

Ki ha szívben szemléli

Patriam amoenam,

Mennyei hazáját,

Satis delectabilem

Ép eléggé tetszetős

Texit cantilenam.

Dalra nyitja száját.

Ad augmentum etenim

Szítani a szent reményt

Suae sanctae spei

Mely lelkében támad,

Quaedam dies mystica

Egy titokzatos napot

Demonstratur ei:

Gondol el magának,

Porro beneficia,

S nagy jótéteményeit

Quae de manu Dei

Isten irgalmának

Homo consecutus est,

Képzeli e drága nap

Horae sunt diei.

Órái sorának.

Mane vel diluculum

Hajnal, avagy szürkület

Hominis est status,

Az a boldog öltő,

In quo mirabiliter

Mit ősszülőnk az Isten

Homo est creatus.

Kegyelmében töltött,

Hora prima, quando est.

Príma: mikor az Isten

Deus incarnatus,

Embertestet öltött,

Tertiam dic spatium

Tertiának mondatik:

Sui incolatus.

Amig élt a földön.

Sextam, cum a perfidis

Sexta: hogy a gonoszság

Voluit ligari,

Kötelet vet rája,

Trahi, caedi, conspui,

Gyötri, veri, pökdösi,

Dire cruciari,

Húzza, taszigálja,

Crucifigi denique,

Átszegezi tagjait,

Clavis terebrari,

Feszíti a fára,

Caputque sanctissimum

Vérbe vonja szent fejét

Spinis coronari.

Töviskoronája.

Nonam dic, cum moritur,

Haldoklik a keresztfán

Quando consummatus

Krisztus: ez a Nóna.

Cursus est certaminis,

Mondja:„Beteljesedett ”

Quando superatus

Mi megírva róla.

Est omnino Zabulus,

Megzavarta a pokolt,

Et hinc conturbatus;

S a Sátánt ez óra.

Vespera cum Christus est

Vecsernyére: Urunkat

Sepulturae datus.

Teszik nyugovóra.

Diem istum anima

Jutván órájára így

Meditans in hortis,

Napja végszakának,

Suae facit terminum

Veti végét immáron

Spiritalis mortis,

Lelki halálának,

Scandens Crucis arborem,

S keresztjére száll amaz

In qua leo fortis

Erős Oroszlánnak,

Vicit adversarium,

Ki megtörte kapuit

Fractis portis mortis.

Immár a halálnak.

Statim cordis organa

S íme tüstént fölzeneg

Sursum elevando,

Szíve muzsikája:

Suum a diluculo

Hajnal-órán kezdve el,

Cantum inchoando

Buzgón intonálja,

Laudat et glorificat

Ő teremtő Istenét

Deum replicando

Áldja és imádja,

Sibi quam mirificus

Kinek létrehozta őt

Fuit, hanc creando.

Kegyelmes csodája.

„Die (inquit) Conditor,

„Én kegyelmes Alkotóm,

Quando me creasti,

(Töri meg a csendet)

Quam sit tua pietas

Engem a Te jóságod

Larga, declarasti,

Bősége teremtett.

Nam consortem gloriae

Dícsőséged fényében

Tuae cogitasti,

Sorsossá teszen meg,

Facere gratuito,

Engem, boldog részesét

Gratis quam amasti.

Ingyen szerelmednek.

O quam mira dignitas

Ó mily csoda méltóság

Mihi est concessa,

Lőn kiszabott sorsom:

Cum imago Domini

Lelkemben az Istennek

Mihi est impressa,

Képe mását hordom.

Sed crevisset amplius

Sőt ez a nagy méltóság

Dignitas possessa,

Még nőtt volna folyton,

Nisi iussum Domini

Ha az Isten törvényét

Fuisset transgressa.

Láb alá nem oldom.

Nam tu summa charitas

Mert akartad, örökre

Tibi cohaerere,

Megsimúljak hozzád

Me volebas iugiter.

Ó te legfőbb Szeretet,

Sursumque habere

S ama boldog Ország

Dulce domicilium,

Legyen édes otthonom,

Tecumque manere,

Ahol csak Te oltnád

Et me velut filiam,

Gyermekednek testi és

Alere, docere.

Lelki éhe-szomját.

Ex tunc disposueras,

Gyermekedről továbbá

Me coadunare

Azt végzéd kegyesen,

Coelicis agminibus,

Hogy az égi seregek

Teque míhí dare,

Közé jusson egyszer.

Sed pro tanta gratia

Ekkora kegyelmekért

Quid recompensare

Hálás hogy lehessen?

Possum, prorsus nescio,

Nincsen erre módja más,

Nisi te amare.

Csak egy: hogy szeressen.

Unica suavitas,

Ó egyetlen édesség,

Unica dulcedo,

Életünk zamatja,

Cordium amantium

Üdvös Rabló, ki szívünk

Salutaris praedo,

Magához ragadja!

Totum quicquid habeo,

Ami vagyok, amim van,

Vel sum, tibi dedo,

Lelkem neked adja,

Denique depositum

Mindenestül magamat

Meum tibi credo.”

Bízván egymagadra!”

Oci, cantat tale cor,

Óci! – mondja ez a szív

Gaudens in pressura,

Szorongás közt zengvén

Dicens, quia dignum est,

örvendező éneket.

Ut a creatura

Érzi, úgy van rendjén,

Diligatur opifex

Hogy szeresse Istenét

Talis mente pura,

A szegény teremtmény,

Ei cum extiterit

Aki annyi gonddal őt

De se tanta cura.

Óvta, mint a szemfényt.

*

*

Sic hoc mens diluculum

Igy a lélek meditál

Transit meditando,

Hajnalvirradóra.

Sed ad primam tranferens

De mikor a Prima jő,

Vocem exaltando,

A kellemes óra,

Tempus acceptabile

Akkor a nagy dolgokat,

Pie ruminando,

Veszi fontolora:

In quo venit Dominus,

Hogy az Ige testet ölt

Carne se velando.

S lesz a föld lakója.

Tunc liquescit anima

Átjár rajta tűzesen

Tota per amorem,

A szeretet tőre.

Pavida considerans

Szíve-lelke megremeg,

Omnium auctorem

Néz a Csecsemőre:

Vagientem puerum,

Embermódra sirdogál

Iuxta nostrum morem,

A világ szerzője.

Et curare veterem

Igy tiporja le a bűnt,

Velle se languorem.

S megszabadít tőle.

Plorans ergo clamitat:

„Ó, kegyelmek kútfeje”,

„O fons pietatis,

Sírva ezt kiáltja,

Quis te pannis induit

„Hogy került rád a kemény

Dirae paupertatis,

Szegénység gúnyája?

Tibi quis consuluit

Ki mondta, hogy lealázd

Sic te dare gratis,

Magad a világra?

Nisi zelus vehemens,

Semmi más: a szeretet

Ardor charitatis?

Olthatatlan lángja.

Digne zelus vehemens

Olthatatlan szeretet

Est hic ardor dictus,

Lángol itt lobogva!

Cuius est dominio

Szeretetnek lett az ég

Rex coelorum victus,

Fejedelme foglya,

Cuius sanctis vinculis

Körülveszi szentséges

Captus et constrictus,

Kötelei bogja:

Pauperis infantuli

Szegény ember fiának

Pannis est amictus.

Pólyácskáit hordja.

O praedulcis parvule,

Édes, édes kisfiú,

Puer sine pari!

Kinek nincsen párja!

Felix, cui datum est,

Boldog, aki testecskéd

Te nunc amplexari,

Karjaiba zárja,

Pedes, manus lambere,

Kezed-lábad csókolja,

Flentem consolari,

S ha valamid fájna,

Tuis in obsequiis

Becézgetve melletted

Iugiter morari.

A reggelt kivárja.

Heu me, cur non licuit

Jaj, hogy mért nem szabadott

Mihi demulcere

Jászolánál lennem,

Vagientem parvulum,

Sírva, hogyha sírdogált,

Et cum flente flere?

Karjaimba vennem,

Illos artus teneros

Gyönge teste tagjait

Sinu confovere?

Melengetve mellen,

Eiusque cunabulis

Betakarni, védeni

Semper assidere?

Mind a világ ellen.

Puto, pius parvulus

Nem húzódna tőlem Ő,

Hoc non abhorreret,

Bizony, én úgy vélem,

Immo more parvuli

Tán még mosolyogna is,

Forsan arrideret,

Sőt ha szerencsétlen

Et flenti pauperculo

Árva, sírni kezdenék,

Fletu condoloret,

Még ő sírna vélem,

Et peccanti facile

S bűnöm megbocsátaná,

Veniam praeberet.

Erősen remélem.

Felix, qui tunc temporis

Boldog lettem volna én,

Matri singulari

Hogyha akkorában

Potuisset precibus

Süröghettem volna ott

Ita famulari,

Ő szolgálatában

Ut in die sineret

Segíteni Máriát,

Semel osculari

Csak egyszer napjában

Suum dulcem parvulum,

Megcsókolnom engedné

Eique iocari.

Jutalom fiában.

O quam libens balneum

Szorgoskodtam volna, ha

Ei praeparassem,

Fürdőjét csinálják,

O quam libens humeris

Vittem volna vállamon

Aquam apportassem,

Kútra kis kannáját,

In hoc libens Virgini

Könnyítgetném boldogan

Semper ministrassem,

Mária munkáját,

Pauperisque parvuli

Ó de mosnám szivesen

Pannulos lavassem.”

Pici pelenkáját.”

Sic affecta pia mens

Kél a jámbor szívben így

Sitit paupertatem,

A szegénység vágya.

Cibi parsimoniam,

Szűkös kosztra éhezik

Vestis vilitatem,

És hitvány ruhákra,

Labor ei vertitur

Gyönyörűség lesz neki

In iucunditatem,

Munka izzadsága,

Vilem esse saeculi

S e világnak ékei:

Dicit venustatem.

Hívságok hívsága.

*

*

Ergo sic infantiam

Igy a Príma énekét

Christi retexendo,

Buzgón recitálva

Horae primae canticum

Az Úr Jézus kiskorát

Strenue canendo,

Szépen végigjárja,

Transitum ad tertiam

S hangot váltva átmegyen

Facit recolendo,

Már a Tertiára:

Quantum Christus passus est,

Krisztus szenvedése jő,

Homines docendo.

Szív okulására.

Tunc cum fletu recitat

Sírva veszi sorra most

Illius labores,

Annyi fáradását,

Sitim famem, frigora,

Éhét, szomját, hév-fagyot,

Aestus et sudores,

Arca izzadását,

Quae dignanter pertulit

Mindezt: hogy a bűnösök

Propter peccatores,

Példa gyanánt lássák,

Dum illorum voluit

S ne késsenek kezdeni

Innovare mores.

Éltük jobbulását.

Vox amoris flatibus

Tüzesítvén szavait

Tota concremata,

A szeretet lángja,

Oci, oci, clamitat

Óci, óci, zengedez

Avis haec beata;

E boldog madárka,

Munda mori cupiens,

Kívánkozik meghalni

Cuius via lata,

Erre a világra,

Cui foetet saeculum,

Szemét immár szemében

Sic est delicata.

Annak minden csábja.

Clamans ergo: „Domine

Zengi azért: „Én Uram,

Dulcis praedicator,

Édes prédikátor,

Exulum refugium,

Atyja vagy a szegénynek,

Pauperum amator,

Száműzöttnek sátor,

Qui es poenitentium

El nem fordulsz bűnbánók

Pius consolator,

Könnyhullatásától.

Post te debent currere

Fusson Uram, utánad

lustus et peccator.

Bűnös és a jámbor.

Iusti quippe regula,

Mérték vagy az igaznak,

Vitaeque doctrina,

Élete zsinórja,

Peccatorum speculum,

Tükre vagy a bűnösnek,

Miti disciplina,

Szelíd megrovója,

Fessis et debilibus

Fáradtaknak, gyengéknek

Efficax resina,

Felfrissítő sója,

Aegris et languentibus

Orvosság vagy, hathatós

Potens medicina.

Betegségre, kórra.

Primus in hoc saeculo

Megnyitád a szeretet

Charitatis scholam

Első iskoláját:

Instaurasti, quaerere

Ne keressünk semmi mást:

Docens Dei solam

Isten glóriáját,

Gloriam, deponere

Hajítsuk el e világ

Gravem mundi molam,

Malomkő-igáját;

Et sic posse perditam

Lelkünk vissza így nyeri

Rehabere stolam.

Hófehér ruháját.

Sed hanc scholam temere

Iskolád az esztelen

Mundus irridebat,

Világ csúfra vette,

Spernens et annihilans.

Üdvös tanításait

Quicquid promittebat;

Megvetvén felette;

Tua vero bonitas

Mégsem fizettél neki

Vices non reddebat;.

Rosszal rossz helyett Te,

Immo poenifentibus

Sőt a bűnöst Atyáddal

Totum ignoscebat.

Még kibékítetted.

Quippe cui proprium

Mivelhogy tulajdonod

Erat misereri,

Irgalmas ítélet,

Diligi desiderans,

Szereted, ha szeretnek,

Magis quam timeri,

Jobban, mint ha félnek.

Neque dura verbera

Szépszerével szereted

Proferens, austeri

Ha tehozzád térnek,

Praeceptoris noluit

Nem ha vesszőzés alatt

More revereri.

Hajlítanak térdet.

Haec in adulterio

Irgalmadnak részesült

Novit deprehensa,

Véghetetlenében,

Quam sit tua pietas

Kit házasságtörésnek

Scilicet immensa.

Értek rajt bűnében.

Magdalena sensit hoc

S Magdolna is, akinek

Cum ei offensa

Bánata fejében

Est dimissa, multiplex

Annyi megbocsáttatott

Gratia impensa.

S adatott helyében.

Et quid ego dicerem,

De hogy is számláljam el

Quot sunt consecuti

Valamennyit végül,

Eius magisterium?

Ki elindult szavadon

A suis abluti

S bűnéből kiszépült,

Vitiis, sunt moribus

Akinek kegyelmeden

Optimis imbuti,

Jobb erkölcse épült,

Et ab hostis invidi

S kiszabadult a kaján

Fraude facti tuti.

Ellenség cselébül.

Felix, cui licuit

Boldog, akit a Mester

Sub hoc praeceptore

Maga mellé híván,

Conversari iugiter,

Lábainál ülhetett,

Et ab eius ore

Mint buzgó tanítvány,

Mel coeleste sugere,

S ajakáról mennyei

Cuius prae dulcore

Édes mézet szíván,

Amarescunt caetera,

Lőn számára minden más

Plena sunt foetore.”

Keserű és hitvány

Haec et multa tália

Ezeket és ilyeket

Dum mens meditatur,

Mikor végigéli;

Ad reddendas gratias

Már a lélek hangjait

Tono praeparatur,

Nagyobbakra méri,

Ad laudandum Dominum

Egyre tisztább tűzre gyúl

Magis inflammatur:

Az Urat dícséri:

Sicque horae tertiae

Igy aztán a Tertia

Cantus terminatur.

Véget is fog érni.

*

*

Oci, oci, anima

„Óci, óci” – kiáltoz

Clamat in hoc statu,

Már a lélek aztán,

Crebro fundens lacrymas

Nagykeserves könnyeket

Sub hoc incolatu

Hullatván a Sextán,

Laudans et glorificans

Dícsőítő dalával

Magno cum conatu

Krisztust siratozván,

Christum, qui tot pertulit

Aki annyit szenvedett

Suo pro reatu.

Ő bűnét lemosván.

In hac hora anima

Szinte részeggé teszi

Ebria videtur,

A lelket ez óra,

Sed circa meridiem

Buzgósága délre hág

Calor cum augetur,

Déli fordulóra.

Ut amores stimulis

S hogy szerelme lángjait

Magis perforetur,

Szítsa lobogóra,

Mox ab illa passio

Elmélkedni átmegyen

Christi recensetur.

Már a Passióra.

Plorans ergo respicit

Könnyhullatva kesereg

Agnum delicatum,

Ama drága Bárány:

Agnum sine macula,

A Szeplőtlen Áldozat

Spinis coronatum;

Töviskoronáján,

Lividum verberibus,

Átszegezett tagjain,

Clavis perforatum,

Ostortépte vállán

Per tot loca lateris

És a tátongó seben

Fossa cruentatum.

Átvert szíve táján.

Tunc exclamat pia mens

„Óci” – hangzik újra fel

„Oci” cum lamentis

Jámbor zokogása,

„Oci, oci, miseram,

„Óci, óci, nyomorult

Quia meae mentis

Lelkemet megrázza

Turbat statum pallidus

Megfeszített Istenem

Vultus morientis,

Arca sápadása

Et languentes oculi

S megtört drága két szeme

In cruce pendentis.

Végső hervadása.

Siccine decuerat

Igy kellett hát teneked,

(Inquit) te benignum

Kegyesszívű Bárány,

Agnum, mortis exitum

Ily méltatlan halni meg

Pati tam indignum?

A gyötrelmek fáján!

Sed sic disposueras

Te akartál győzni így,

Vincere malignum,

Ilyen kínok árán!

Et hoc totum factum est

A szeretet nagy Jele

Ob amoris signum.

Ez a véres látvány!

Haec amoris signa sunt,

A szeretet jele az,

Ut postremo primis

Szeretet szokása,

Copulans associat,

Hogy a legnagyobbat is

Summa figens imis,

Semmiségnek lássa.

Monstras tu sic moriens,

Szeretetből így magad

Quod nos amas nimis,

Adod pusztulásra:

Dum te totum funderes

Tanusítja sebeid

Tot apertis rimis.

Sűrű vérhullása.

Tu amicus novus es,

Új barát vagy, gyenge must,

Tu es novum mustum,

Új szőlő virága;

Sic te vocat Sapiens,

Megmondotta már a Bölcs

Et est satis iustum,

Igaz tanusága,

Novum enim vinum es

Új bor vagy Te valóban:

Reddens dulcem gustum,

Édessége lángja

Fundens carnis dolium,

Drága tested szétveti:

Licet vas venustum.

Nem fér hordajába.

Tantis signis poenitens

Aki bánja bűneit,

Monitus iam credat,

Mindebből láthatja,

Quod praecordialiter

Hogy az Úr Jézus magát

Christus ei se dat,

Szívből neki adja.

Ista signa recolam,

E jelektől menekül

Ne me Satan laedat,

A Hazugság Atyja,

Nam peccati rabiem

És lohad a lázadó

Nihil ita sedat.

Bűnnek indulatja.

Ista signa recolens

Óci, óci, kiáltok

Oci, oci, clamo,

Láttán e jeleknek.

Dulcis Iesu, querulor,

Édes Jézus, jaj de fáj,

Quod te minus amo,

Hogy csak így szeretlek!

Stringi tamen cupio

Bár a béklyó fegyelem

Disciplinae chamo,

Fogná lelkemet meg,

Sicut pro me captus es

Hiszen értem foglya vagy

Charitatis hamo.

Te is szeretetnek.

Charitatis hamum cor

Halászhorgot így vetett

Tibi praesentavit,

A szeretet néked;

Mori cum pro homine

Hogy a bűnös emberért

Te sollicitavit,

Megszenvedni késztett.

Sed et esca placida

Tűzött horga hegyére

Hamum occupavit,

Tetszetős csalétket:

Cum lucrari animas

Hogy a bűnös lelkeket

Te per hoc monstravit.

Ez szerzi meg néked.

Te quidem aculeus

Nem volt e horog hegye

Hami non latebat,

Néked ismeretlen,

Sed illius puncto te

Téged elriasztani

Non deterruebat,

Nem elég kegyetlen.

Immo hunc impetere

Sőt elébe siettél,

Tibi complacebat,

Kívánván szívedben

Quia desiderium

E csalétket, mivelhogy

Escae attrahebat.

Drága volt szemedben.

Ergo pro me misera,

Mivel tehát szerettél

Quam tu dilexisti,

Engem nyomorultat,

Mortis in aculeum

A halálos nyílhegyet

Sciens impegisti,

Öntestedbe szúrtad,

Cum te Patri victimam

Áldozatul ajánlván

Sanctam obtulisti,

Magadat az Úrnak,

Et in tuo Sanguine

S tetted így, hogy bűneim

Sordidam lavisti.

Láncai lehulltak.

Quis miretur igitur

Persze, hogy sóhajtozom,

Pro te si suspiro,

Sóvárgok utánad,

Iuncla sine meritis

Ki méltatlan szívemet

Tam zelanti viro,

Oly nagyon kívánod.

Nam affectum alit is

Egyre égőbb vágyra gyújt

Meum modo miro,

Érettem kiállott

Pro me vitam finiens

Embertelen passiód

Exitu tam diro.

S gyötrelmes halálod.

Vere iam non debeo

Bizony immár nem elég

Tantum suspirare,

Sóhajokban égnem,

Immo, iuxta verbum Iob,

De sőt Jób igéjeként

Crines lacerare,

Hajamat kell tépnem,

In caverna lateris

Raknom kell már fészkemet

Nidulum parare,

Oldalad sebében,

Et extremum spiritum

S kilehelni lelkem ott

Illic exhalare.

Szeretet tüzében.

Plane nisi moriar

Míg veled meg nem halok,

Tecum, non quiescam,

Nincs számomra béke,

Oci, oci, clamitans

Óci, óci – jajomnak

Nunquam conticescam,

Soha nem lesz vége,

Ab hoc desiderio

Vágy nyilától szívemnek

Vere non tepescam,

Soha menedéke,

Quantumcunque saeculo

Legyek érte balga bár

Propter hoc vilescam.”

A világ szemében.”

Tunc, ut demens clamitat:

S kiált, mint az eszelős:

Veniant lanistae,

„Nosza, hóhér, jöszte,

Qui affigant miseram

Odaszögezz engem is

Cruci tuae Christe,

Ahol az Ő teste!

Erit enim exitus

Édes halál énnekem

Mihi dulcis iste,

Krisztusom keresztje,

Sic amplector moriens

Csak haldokló két karom

Propriis ulnis te.

Általölelhesse.

Vere sic, non aliter,

Semmi ádáz kínjaim

Rabies doloris,

El nem símogatja,

Qua cor meum singulis

De sőt minden óra még

Terebratur horis,

Mélyebbre maratja;

Deleniri poterit,

Egy csak ennek orvosa:

Nisi tu dulcoris

Hogyha megáztatja

Fons abundans, medicus

Szíved buzgó kútfeje

Mei sis doloris.

Édes áradatja.

Plane dulcis medicus

Édes orvos, szívemet

Es, qui nunquam pungis,

Nem késsel riasztod,

Sed a corde vitium

Bűnök daganatjait

Leni Cer emungis,

Szépen lelohasztod,

Nam quos tibi firmiter

És magadhoz öleled,

Per amorem iungis,

Benne felgyulasztod

Tuis charismatibus,

A szeretet szent tüzét,

Amore inungis.

Gyógyító malasztot.

Heu, quam damnabiliter

Jaj, halálos hályog ült

Mundus est coecatus,

A világ szemére:

Qui cum sit ab hostibus

Nincsen írja bűn-ütött

Dire vulneratus,

Végzetes sebére,

Hunc declinat medicum,

Mégsem adja életét

Cum adsit paratus,

Orvosa kezére,

Languido aperiens

Pedig átvert oldalán

Suum dulce latus.

Érte csordul vére.

Heu, cur beneficia

Jaj, hogy ezt a szenvedést,

Christi passionis

S amit kaptál tőle,

Penes te memoriter

Balga ember, nem veszed

Honio non reponis,

Már elmélkedőre!

Per hanc enim rupti sunt

Hiszen itt szaggattatott

Laquti praedonis,

Szét a Rabló tőre,

Per hanc Christus maximis

S ezer áldás származott

Te ditavit bonis.

Számodra belőle.

Suo quippe corpore

Testét adta, hogy legyen

Languidum te pavit,

Feltápláló étked,

Quem in suo Sanguine

Kicsorduló vérivel

Gratis balneavit,

Mosogatta vétked,

Demum suum dulce cor

Édes szíve belsejét

Tibi denudavit,

Feltakarta néked,

Ut sic innotesceret,

Bizonyságot így adott,

Quantum te amavit.

Hogyan szeret téged.

O quam dulce balneum,

Drága fürdő ez a vér,

Esca quam suavis,

Ez az étel édes.

Quae sumenti digne fit

Aki méltón ízleli,

Paradisi clavis,

Kulcs annak az éghez.

Et ei, quem reficis,

Munka annak nincs nehéz,

Nullus labor gravis,

Aki benne részes.

Licet sis fastidio

Hitvány lélek, kinek ez

Cordibus ignavis.

Nem gyönyörűséges.

Cor ignave siquidem

Hitvány lélek az, aki

Minime perpendit,

Könny nélkül megállja,

Ad quid Christus optimum

Hogy jóságos szent szívét

Suum cor ostendit,

Krisztus így kitárja,

Super alas positum

Hogy öleli karjait

Crucis nec attendit,

A kereszt két szára,

Quod reclinatorii

Hogy lehajtja szent fejét

Vices hoc praetendit.”

Ily ágy vánkosára.”

Hoc reclinatorium

Jámbor lélek valahány

Quoties monstratur

Nézi ezt az ágyat,

Piae menti, toties

Tüstént rája szállani

Ei glutinatur.

Érez égő vágyat.

Sicut et accipiter

Mint az éh sólyommadár

Totus inescatur

Zsákmányára rácsap:

Super carnem rubeam,

Véres hússal fogja meg

Per quam revocatur.

Madárfogó rácsa.

Post hoc clamat anima

Itt a lélek felkiált,

Quasi dementata:

Szinte eszét vesztvén:

„O reclinatorium!

„Ó te véres bíborágy!

Caro cruentata

Ó szerelmes testén

Per tot loca propter me,

Értem vérző szent sebek!

Cur non vulnerata

Hogy nem érzem ezt én?

Tecum sum? dum moreris,

Mért nem függök én is itt

Cur non colligata?

Halálos keresztjén!

Licet tamen miserae

Már ha megtagadtatott

Sit istud negatum,

Tőlem e halál itt,

Mihi quidem eligam

Szegény szívem legalább

Novum cruciatum,

Más keresztet áhít:

Gemitum videlicet,

Sóhajtozni Krisztusért,

Iugemque ploratum,

Sírni mindhalálig,

Donec mundi deseram

Míg lelkem e keserű

Gravem incolatum.”

Világtól elválik.”

Post haec dulcis anima

Érez egyre édesebb,

Plus et plus fervescens

Egyre égőbb vágyat,

Sensu toto deficit,

Minden érzet lankadoz,

Corpore tabescens,

Egész teste bágyad.

Iam vix loqui sufficit,

Már alig hogy szólni tud,

Sed affectu crescens,

De érzelme árad,

Suo lecto decubat,

S mint ki már végsőre jut,

Utpote languescens.

Fekszi meg az ágyat.

Ergo dulcis gutturis

Édes sípja meghasadt,

Organo quassato,

A szózatos gége,

Lingua tantum palpitans

Meg-megremeg nyelve még,

Sonitu subrato,

De a dalnak vége,

Sed pro verbis pia mens,

Csak zokogni tud szegény

Fletu compensato,

A szép szó helyébe,

Lamentatur Dominum

Úgy siratja Istenét

Corde sauciato.

Megsebzett szívében.

Sic languenti siquidem

Másra nincs is vágya már

Nil nisi plorare

Csak sírni zokogva,

Libet, et satagere

És a lelkét adni ki

Corde suspirare,

Forró sóhajokba.

Suos enim oculos

Két szemét a keresztről

Nescit revocare

Immár el se oldja:

A Christi vulneribus,

Lett a szíve Krisztusa

Aut cor separare.

Sebeinek foglya.

Sic est autem animus

A haldokló kedvesnek

Illius illectus,

Rabja már halálig:

Quasi ei praesens sit

Szinte testben látja őt,

Moriens dilectus,

Hogy halálra válik.

Et a Cruce minime

E látványtól szeme már

Retrahit aspectus,

Többé meg se válik:

Quia ibi oculus,

Azt szereti a szem is,

Ubi est affectus.

Amit a szív áhít.

Gemitus, suspiria,

Sóhajtozás, nyögdelés,

Lacrymae, lamenta,

Könny és keserűség:

Sibi sunt deliciae,

Kenyere lesz már neki

Cibus, alimenta,

S édes gyönyörűség.

Quibus noxa Martyr est

Vértanúvá teszi már

Interim intenta,

A lelket a hűség,

Sic suo martyrio

Egyre jobban érezi

Praebens incrementa.

Annak keserűjét.

In hoc statu respuit,

Ekkor mindent, ami föld,

Quidquid est terrenum,

Megvet immár végkép,

Mundique solatium

Mert méregnek érzi már

Reputat venenum,

Világ édességét.

Sed ad nonam veniens

De a Nóna hozza el

Moritur ad plenum,

Életének végét;

Cum amoris impetus

A testnek a szeretet

Carnis rumpit frenum.

Kettétöri fékét.

Nam cum, consummatum est,

Mert már: „Elvégeztetett”

Recolit clamasse

Hallja a keresztrül:

Hora nona Dominum,

Nónakor az Úr végső

Et sic expirasse,

Sóhajtása rezdül.

Quasi simul moriens

Mintha vele halna meg

Clamat penetrasse

Ő is mindenestűl,

Vocem istam suum cor,

Szívét veri mint a nyíl

Atque lacerasse.

Ez a szó keresztűl.

Ferre tandem impotens

Ezt a gyilkos nyíllövést

Iaculum tam ferte,

Immár ki nem állja:

Moritur (ut dictum est)

Érte jő (mint mondva volt)

Sed felici morte,

Boldogok halála.

Nam panduntur protinus

Kapuit a mennyország

Ei coeli portae,

Azonnal kitárja,

Dignam ut intelligat

Láttatja már, hogy övé

Se sanctorum sorte.

Szentek koronája.

Requiem pro anima

Rékviem nem illeti,

Tali non cantamus,

Sem sirató ének:

Immo est introitus

„Vigadozzunk” kezdete

Missae: Gaudeamus,

Az ő miséjének.

Quia si pro Martyre

Mert, akik egy mártírért

Deum exoramus,

Istent esdenének,

Ut Decretum loquitur

– A Dekrétum mondja így–

Sancto derogamus.

Méltatlant tennének..

Eia dulcis anima,

Édes lélek, üdvözlégy,

Eia dulcis rosa,

Üdv te édes rózsa,

Lilium convallium,

Üdvözlégy, szép liliom,

Gemma pretiosa,

Kies völgy lakója!

Cui carnis foeditas

Földi szenny és rothadás

Extitit exosa,

Visszapergett róla.

Felix tuus exitus

Boldog halál, szent halál

Morsque pretiosa.

Lett a búcsúzója.

Felix, quae iam frueris

Az óhajtott nyugalom

Requie cupita,

Immár boldog részed.

Inter sponsi brachia

Jegyesednek karja közt

Dulciter sopíta,

Van a pihenésed.

Eiusque spiritui

Átadhatod magad e

Firmiter unita;

Lelki ölelésnek

Ab eodem percipis

S édes ajka csókjából

Oscula mellita.

Szívhatod a mézet.

Iam quiescunt oculi,

Szemed csatornái már

Cessant aquaeductus,

Nedvüket ne öntsék,

Nam aperte percipis

Szedheted már szabadon

Spei tuae fructus,

Reményed gyümölcsét,

Quia per quem saeculi

Mert akivel megúsztad

Evasisti fluctus,

Világ vízözönjét,

Tuos inter oscula

Csókjaival mossa le

Consolatur luctus.

Fájdalmaid könnyét.

Dic, dic dulcis anima,

Édes lélek, ugyan mondd,

Ad quid ultra fleres?

Tovább miért sírnál?

Habes coeli gaudium

Itt vagy már a mennyei

Tecum, cur lugeres?

Boldogságos célnál.

Nam solus est omnium,

Tied az Egyetlenegy,

Cui tu adhaeres,

S te övé vagy immár,

Et si velles amplius,

Ennél többet, különbet

Certe non haberes.

Kívánni se bírnál.

*

*

Sed iam metrum finio,

De már végzem versemet,

Ne sim taediosus,

Ne legyek unalmas.

Nam si vellem scribere,

Mert ha mind elmondanám,

Quam deliciosus

Milyen nyugodalmas,

Sit hic status animae,

Milyen édes ott a lét,

Quamque gloriosus,

Milyen diadalmas,

A malignis dicerer

A kaján még csalónak

Fallax et mendosus.

S hazugnak szidalmaz.

Quidquid tamen alii

Drága testvér, higgy nekem:

Dicunt, frater chare,

Mondjon bárki bármit:

Istam novam Martyrem

Te szívedből, szorgosan

Libens imitare,

Kövesd ez új mártírt.

Cumque talis fueris,

És ha útad mind az ő

Christum deprecare,

Nyomaiban járt itt:

Ut te cantus Martyrum

Megtanulhadd zengeni

Doceat cantare.

Vértanúk dalát is.

Frequentemus canticum

Sűrűn mondjuk ezt dalt,

Istud, soror pia,

Én jámbor nővérkém,

Ne nos frangat taedio

Igy az élet útjait

Vitae huius via,

Megláboljuk békén,

Nam laetantem animam

Mert, aki e dallamnak

In hac melodia,

Örvend édességén,

Post hanc vitam suscipit

Befogadja Jézus és

Iesus et Maria.

Mária a végén.

Ergo soror tuum cor

Hát a szíved, nővérkém,

Ita citharizet,

Úgy citarizáljon,

Se baptizet lacrymis,

Könnyel keresztelődjék

Planctu martyrizet,

És mártírizáljon,

Christo totis viribus

Egész szívvel Krisztusnak

Sic nunc organizet,

Addig muzsikáljon,

Ut cum Christo postea

Hogy vele majd örökké

Semper solennizet.

Együtt jubiláljon.

Tunc cessabunt gemitus

Panasz ott már véget ér,

Et planctus dolorum,

És a könny leszárad.

Cum adiuncta fueris

Mert választott tagja léssz

Choris Angelorum,

Angyalok karának.

Nam cantando transies

A mennyei kórusba

Ad caelestem chorum,

Énekelve szállhatsz,

Nupta felicissima

Boldog szép menyasszonya

Regi saeculorum.

Az örök Királynak.

Ismeretlen költő: Himnusz Krisztus születéséről

Anonymus Auctor

Ismeretlen költő

Hymnus de Nativitate Domini.

Himnusz Krisztus születéséről.

Lilium floruit

Kinyílt egy liliom

Arvis vernantibus,

Tavaszi tájakon,

Quae fons de Libano

Öntözte fakadó

Lymphis rigantibus

Folyókkal Libanon.

Fovet et relevat

Hűvös szellők alatt

Zephyris flantibus.

Kifejlett szabadon.

Eja, eja, eja!

Eja, eja, eja!

Grex in pascuis

Nyáj a legelőn

Alludat uberrimis,

Falatozzon szökdelőn,

Et sequantur agmina

És kövesse mindenütt

Agnum inter lilia;

Bárányt a liliom között.

Qui factus est opilio,

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Assumpto carnis pallio,

Testét felöltvén mint subát,

Et per crucis mysterium

Titkos kereszten áldozott,

Elisit fauces daemonum,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Elicit fauces daemonum,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Ferens reis remedium.

S a bűnösöknek írt hozott.

Revisit thalamum

Ágyasházába tért

Sponsi praesentia,

Az érkező Jegyes,

Qui super cherubim

Aki a kerubok

Mira potentia

Röpte fölött repes,

Volavit praevidens

S mindent előre lát,

Cuncta latentia.

Amit titok fedez.

Eja, eja, eja!

Eja eja, eja!

Grex in pascuis

Nyáj a legelőn

Alludat uberrimis,

Falatozzon szökdelőn,

Et sequantur agmina

És kövesse mindenütt

Agnum inter lilia;

Bárányt a liliom között.

Qui factus est opilio,

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Assumpto carnis pallio,

Testét felöltvén mint subát,

Et per crucis mysterium

Titkos kereszten áldozott,

Elisit fauces daemonum,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Elisit fauces daemonum

Tárttorkú démont szétzuzott,

Ferens reis remedium.

S a bűnösöknek írt hozott.

Electri species

A nemes borostyán

Tandem emicuit

Immár felragyogott,

Et mare vitreum *

A kristály tengere *

De Sion exiit,

Sionból távozott.

Anguis taeterrimus

A förtelmes kigyó

Nunc jam interiit.

Már eltiportatott.

Eja, eja, eja!

Eja eja, eja!

Grex in pascuis

Nyáj a legelőn

Alludat uberrimis,

Falatozzon szökdelőn,

Et sequantur agmina

És kivesse mindenütt

Agnum inter lilia;

Bárányt a liliom között.

Qui factus est opilio,

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Assumpto carnis pallio,

Testét felöltvén mint subát,

Et per crucis mysterium

Titkos kereszten áldozott,

Elisit fauces daemonum,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Elisit fauces daemonum,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Ferens reis rernedium.

S a bűnösöknek írt hozott.

* Apoc. 4, 6.

* Jelenések 4, 6.

Colonna Aegidius: Hóra-ének Krisztus kínszenvedéséről

Aegidius Colonna (1316)

Colonna Aegidius (+1316)

Patris Sapientia.

Hóra-ének Krisztus kínszenvedéséről.

Patris sapientia,

Az isteni Bölcseség,

Veritas divina,

Világ Megváltója,

Deus-horno raptus est

Jézus elfogattatott;

Hora matutina;

Éjfél volt az óra.

A noris, discipulis

Elárulták hívei,

Cito derelictus,

S oda hagyták tüstént,

Iudaeis est venditus,

Durva kézzel a zsidók

Traditus afflictus.

Rabkötélre fűzték.

Hora prima ductus est

Pilátushoz cipelték

Jesus ad Pilatum;

Első óra tájon,

Falsis testimoniis

Hamis tanúk keverték

Multum accusatum

Bűnbe minden áron.

In collo percutiunt

Megkötözték kezeit,

Manibus ligatum,

Ostorokkal tépték,

Vultum Dei conspuunt,

Össze-vissza köpdösték

Lumen caeli gratum.

Arca fényességét.

Crucifigel clamitant

Harmad órán: Feszítsd meg!

Hora tertiarum,

Üvöltik feléje.

Illusus induitur

Bíbor köpenyt adnak rá,

Veste purpurarum,

Csúfság hull fejére.

Caput eius pungitur

Vérrel sebzi homlokát

Corona spinarum,

A tövis füzére,

Crucem portat humeris

Viszi vállán keresztjét

Ad locum poenarum.

Kivégzés helyére.

Hora sexta Jesus est

Keresztfára szegezik

Cruci conclavatus

Hatod óra táján.

Et est cum latronibus

Függ a két lator között

Pendens deputatus,

A gyalázat fáján.

Prae tormentis sitiens

Epe csorog italul

Felle saturatus;

Szomjúhozó száján.

Agnus crimen diluit

Igy mossa le bűneink

Sic ludificatus.

A megcsúfolt Bárány.

Hora nona Dominus

Utolsót lehelt az Úr

Jesus exspiravit,

Kilenced órára.

Heli clamans animam

Éli! kiált s a lelkét

Patri commendavit,

Atyjának ajánlja.

Latus eius lancea

Általveri oldalát

Miles perforavit,

A katona-dárda,

Terra tunc contremuit

Föld reng és homály borul

Et sol obscuravit.

A szép napvilágra.

De cruce deponitur

Keresztről levétetik

Hora vespertina,

Teste vecsernyére.

Fortitudo latuit

Az isteni erősség

In mente divina,

Elrejtezett mélyre.

Talem mortem subiit

Ilyen halált szenvedett

Vitae medicina;

Az élet reménye,

Heu, corona gloriae

Igen megaláztatott

Iacuit supina.

Glóriája fénye.

Hora completorii

Komplétára tétetik

Datur sepulturae

Drága teste sírba,

Corpus Christi nobile,

Eljövendő életünk

Spes vitae futurae,

Igérete s írja.

Conditur aromate,

Balzsamozzák fűszerek,

Complentur scripturae,

Amint meg van írva:

Iugis sit memoriae

Mindig erre gondolok

Mora haec mihi curae.

Elmélkedve, sírva.

Has horas canonicas

E hórákat, Krisztusom,

Cum devotione

Neked recitálom

Tibi, Christe, recolo

És kezedbe leteszem

Pia ratione,

Életem, halálom.

Ut, qui pro me passus es

Kit szerelmed megváltott

Amoris ardore,

Olyan drága áron,

Sis mihi solatium

Légy nekem vígasztalás

Mortis in agone.

Halálos tusámon.

Kempis Tamás: Ének az angyalok karairól

Thomas Kempensis (1380–1471)

Kempis Tamás (1380–1471)

Rhythmus de Angelorum Choris.

Ének az angyalok karairól.

O qualis quantaque laetitia

Ó, milyen öröm az és mekkora,

Resonat in caelesti patria,

Melytől visszhangos az égi haza!

Ubi Jesus gaudet cum Maria

Hol Jézus örvend és Szűz Mária

Laeto vultu, dulci melodia.

Zengvén nekik édes melódia.

Assunt Angelorum chori,

Angyalkarok körülállják

Laudes cantant Creatori,

A Teremtőt s dallal áldják,

Regem cernunt in decore.

Trónján szemlélik Királyuk,

Amant corde, laudant ore.

Szívük szeret, dalol szájuk.

Tympanizant, citharizant,

Dobot ráznak, citeráznak,

Volant alis, stant in scalis,

Szárnyra kelnek, térdepelnek,

Pulsant nolis, fulgent stolis

Szól a csengő a teremtő

Coram summa Trinitate.

Fölséges Szentháromságnak.

Clamant: Sanctus, sanctus, sanctus,

Énekelnek Szent, szent, szent!-et

Fugit dolor, cessat planctus,

Fájdalom fut, gyász fölenged,

Omnes laetos reddit cantus

Az énekre megörvendez

In superna civitate.

Népe Isten városának.

Concors vox est omnium

Mindjük ajkán egy a szó,

Deum collaudantium,

Az Urat magasztaló;

Fervet amor mentium

Lelkük lángja lobogó,

Clare speculantium

Mert előttük a Való:

Beatam Trinitatem in una deitate.

A Háromságos Isten, kit színről-színre látnak.

Quam adorant Seraphim

Imádják a szerafok

Ferventi cum amore,

Lobogó szeretettel,

Venerantur Cherubim

Udvarolják kerubok

ingenti cum honore,

Borzongó tisztelettel.

Mirantur nimís throni de tanta maiestate

Ily fölséget a trónok álmélkodottan áldnak.

Dominationes hos sequuntur,

Melléjük az Uraságok lépnek,

Summo bono plene perfruuntur,

Élvezik a legfőbb édességet.

Quibus principatus coniunguntur

Velük együtt Fejedelemségek,

Laetabunda semper caritate.

Vígadoznak, szeretnek, imádnak.

Potestates cum virtutibus

Igy Hatalmasságok és Erők,

Micant signis, tonant nubibus

Dörgő fellegekben székelők,

Malos arcent,

Bűnt levervén,

Bonis parcent

Jót emelvén,

Admirantda semper pietate.

Szolgálnak az örök Igazságnak.

Archangeli cum Angelis

Arkangyalok Angyalokkal

Alte iubilant in caelis,

Zengnek boldog kardalokkal.

Vigilant, custodiunt,

Felettük virrasztanak,

Visitant, erudiunt

Jönnek és tanítanak

Pusillos cum maioribus.

Kicsinyeket és nagyokat.

Preces Deo offerunt,

Égbe viszik az imát,

Dona eius referunt,

Lehozzák, mit Isten ád.

Defendunt humiles,

A gyengét és kicsit

Confortant debiles,

Óvják, erősitik

Exsultant cum cantoribus.

Dallókkal együtt dallanak.

Hos ergo honorare

Őket hát tisztelnünk kell,

Nos decet et amare

Őszinte hű szívünkkel,

Sinceris mentibus,

Őket szeresse is,

Votis ferventibus,

Buzgón kövesse is

Lingua, doctrina, moribus.

Hit és erény, szív és ajak..

O quam praeclara Regio

Ó milyen ékes, csillogó

Est, quam decora legio

Hely ez, mi fényes légió:

Et Angelis et hominibus!

Angyal, ember együtt boldogok.

O gloriosa Civitas,

Ó felséges birodalom,

In qua summa traquillitas,

Ahol a végső nyugalom,

Lux et pax in cunctis finibus!

S béke őrzi a határokat.

Cives huius Civitatis

A polgárok ez országban

Veste nitent castitatis,

Öltözködnek tisztaságba,

Legem tenent caritatis,

Törvényüknek egy az ága:

Firmum pactum unitatis,

A szeretet igazsága.

Non laborant, nil ignorant,

Semmi kín már, látnak immár.

Non tentatur nec vexantur,

Nincs kísértés, semmi sértés.

Semper sani, semper laeti,

Mindig vígan, mindig épen

Cunctis bonis sunt repleti.

Töltözködnek jóval, széppel.

O quam beata Societas,

Ó mily fényes és boldog sereg,

Ubi regnat Deus trinitas!

Amely az Isten körül lebeg.

Abundat ibi pietas,

Elárad itt a kegyelet,

Cunctos illustrat veritas.

S az igazságban fénylenek.

Laudem ergo Deo dicite,

Mondjatok hát dícséreteket,

Omnes sancti, simul psallite,

Minden szentek, zsoltárt zengjetek,

Qui nos per suam gratiam

Az Úrnak, ki malasztot ád

Ad tantam duxit gloriam.

S készít nekünk ily glóriát.

III. Néhány későbbi himnusz

Aegidi Jakab: Urunk színeváltozásáról

Jacobus Aegidius (+1456)

Aegidi Jakab (+1456)

In festo Transfigurationis Domini nostri Jesu Christi ad Laudes.

Urunk színeváltozásáról.

Lux alma, Iesu mentium,

Lelkünk szép fénye, Jézusunk,

Dum corda nostra recreas,

Szívünk szerelmes vígasza,

Culpae fugas caliginem

Ki bűn ködét eloszlatod,

Et nos reples dulcedine.

S édességgel árasztasz el.

Quam laetus est, quem visitas!

Mily boldog, kit meglátogatsz,

Consors Paternae dexterae,

Atyádnak jobbján trónoló,

Tu dulce lumen patriae,

Hazánknak édes fénye Te,

Carnis negatum sensibus.

Kit ember-érzék el nem ér.

Splendor Paternae gloriae,

Atyád fényének fénye vagy,

Incomprehensa caritas,

Megfoghatatlan szeretet!

Nobis amoris copiam

Jelenléted árassza át

Largire per praesentiam.

Szerelmed bőségét reánk.

Iesu, tibi sit gloria,

Áldunk Jézus, ki a kicsik

Qui te revelas parvulis,

Előtt jelented meg magad,

Cum Patre et almo Spiritu

S az Atyát és Szentlelket is

In sempiterna saecula!

Most és örök időkön át.

Antoniano Silvius: Az erős asszony dícsérete

Silvius Antonianus (1540–1603)

Antoniano Silvius ( 1540–1603)

Mulieris fortis laudes. *

Az erős asszony dícsérete. *

Fortem virili pectore

A férfias szívű, erős

Laudemus omnes feminam,

Asszonyt dícséri énekünk.

Quae sanctitatis gloria

Dicsőségét, erényeit

Ubique fulget inclyta.

Mind a világon hirdetik.

Haec Christi amore saucia,

Krisztus szerelmétől sebes,

Dum mundi amorem noxium

S a föld ártalmas élvei

Horrescit, ad coelestia

Bosszantják és meredeken

Iter peregit arduum.

Az égnek törnek léptei.

Carnem domans ieiuniis,

A testet bőjttel fékezi,

Dulcique mentem pabulo

Imádság édes étele

Orationis nutriens,

Táplálja lelkét szűntelen,

Coeli potitur gaudiis.

Igy nyeri meg a mennyeket.

Rex Christe, virtus fortium,

Krisztus, erősek ereje,

Qui magna solus efficis,

Minden nagy dolgok kútfeje,

Huius precatu, quaesumus,

Az ő szavára légy kegyes

Audi benignus supplices.

És halld meg esdő énekünk.

Deo Patri sit gloria,

Dícsérjük az örök Atyát,

Eiusque soli Filio,

Dícsérjük egyszülött Fiát,

Cum Spiritu Paraclito,

És velük a Vígasztalót,

Et nunc et in perpetuum.

Most és örök időkön át.

* Ad Laudes et Vesperas SS. nec Virg. nec Mart.

* Szent nők Vecsernyéjére és Laudesére.

VIII. Orbán pápa: Ember-üdvösség Kútfeje

Urbanus VIII. (1568–1644)

VIII. Orbán pápa (1568–1644)

Salutis humanae Sator. *

Ember-üdvösség Kútfeje. *

Salutis humanae Sator,

Ember-üdvösség Kútfeje,

Iesu, voluptas cordium,

Jézus, szívünknek gyönyöre,

Orbis redempti Conditor

A megváltott világ körén

Et casta lux amantium:

Szerető szívnek tiszta fény,

Qua victus es clementia,

Hogy vitt rá végtelen kegyed,

Ut nostra ferres crimina

Hogy bűneink magadra vedd,

Mortem subires innocens,

Ártatlanul halálba menj,

A morte nos ut tolleres?

Halálból minket hogy kiments.

Perrumpis infernum chaos,

Elrontod a pokol-ködöt,

Vinctis catenas detrahis,

Rabok bilincsét eltöröd,

Victor triumpho nobili

S győzelmed örök ünnepén

Ad dexteram Patris sedes,

Trónolsz atyádnak jobbfelén.

Te cogat indulgentia,

Irgalmasságod rávegyen,

Ut damna nostra sarcias,

Hogy könnyíts bűnös népeden,

Tuique vultus compotes

Lássuk meg kincses arcodat,

Dites beato lumine.

Boldog világosságodat.

Tu, dux ad astra et semita,

Út az egekbe és vezér,

Sis meta nostris cordibus,

Légy szíveinknek drága cél.

Sis lacrimarum gaudium,

Légy könnyeink után öröm,

Sis dulce vitae praemium.

Boldog jutalmunk örökön.

* In Ascensione Domini ad Vesperas.

* Áldozócsütörtöki vecsernyére.

XI. Kelemen pápa: Szent József zsolozsmájából

Clemens XI. (1649–1721)

XI. Kelemen pápa (1649–1721)

In festo Sancti Ioseph.

Szent József zsolozsmájából.

I. *

I. *

Te, Ioseph, celebrent agmina Caelitum

Téged, József az ég rendei áldjanak,

Te cuncti resonent Christiadum chori,

Téged mind a hivők ünnepi éneke,

Qui, clarus meritis, iunctus es inclytae

Mert Isten kiszemelt érdemedért a Szűz

Casto foedere Virgini.

Tiszta hitvese s társaul.

Almo cum tumidam germine coniugem

Látván hitveseden drága teher jelét,

Admirans, dubio tangeris anxius,

Rádront aggodalom s kételyek ostora.

Afflato superi Flamini Angelus

Ám angyal kitanít: itt a fogantató

Conceptum Puerum docet.

Szentlélek lehelése volt.

Tu natum Dominum stringis, ad exteras

Véded s ápolod a megszületett Urat,

Aegypti profugum tu sequeris plagas;

Megjárod vele a távol Egyiptomot.

Amissum Solymis quaeris et invenis

Elvesztvén, kutatod s templom ölén leled,

Miscens gaudia fletibus.

Sírván is, meg örömmel is.

Post mortem reliquos sors pia consecrat.

Mást csak holta után szentel a sorsa meg

Falmamque emeritos gloria suscipit:

S elmúlt életeért várja a glória;

Tu vivens, Superis par, frueris Deo,

Angyal-módra te már élve ölelheted

Mira sorte beatior.

Istent, ó öröm, ó csoda!

Nobis, Summa Trias, parce precantibus,

Háromságos Urunk, nézz kegyesen reánk,

Da Ioseph meritis sidera scandere,

József érdemeért csillagaidba hívj,

Ut tandem liceat nos tibi perpetim

Hogy végül teneked zengjen örök szavunk

Gratum promere canticum.

Hálás mennyei éneket.

II. **

II. **

Caelitum, Ioseph, decus atque nostrae

Égnek ékesség, minekünk reménység

Certa spes vitae, columenque mundi,

S biztonság, József, s a világnak oszlop;

Quas tibi laeti canimus, benignus

Jóságosan vedd, amikor dícsérünk

Suscipe laudes.

Boldog örömmel.

Te Sator rerum statuit pudicae

Téged választott a világ vetője

Virginis sponsum, voluitque Verbi

A szemérmes Szűz jegyeséül és hogy

Te patrem dici, dedit et ministrum

Atyjaként szolgáld az Igét s az üdvnek

Esse salutis.

Útat egyengess.

Tu Redemptorem stabulo iacentem,

Istálló almán te az Üdvözítőt

Quem chorus vatum cecinit futurum,

Akinek zengték jövetét a Látók,

Adspicis gaudens, humilisque natum

Szemléled, s fődet megalázva, boldog

Numen adoras.

Szívvel imádod.

Rex Deus regum, Dominator orbis,

A királyoknak Ura és királya,

Cuius ad nutum tremit inferorum

Aki csak bólint, s remeg a pokolhad,

Turba, cui pronus famulatur aether,

S trónja a mennybolt: te utánad indul

Se tibi subdit.

Engedelemmel.

Laus sit excelsae Triadi perennis,

Szentháromságnak örökös dícséret,

Quae tibi praebens superos honores,

Aki tégedet fölemelt magához,

Det tuis nobis meritis beatae

Adjon éretted minekünk is boldog

Gaudia vitae.

Égi jutalmat.

III. ***

III. ***

Iste, quem laeti colimus fideles,

Kit minden hívők e napon dícsérünk,

Cuius excelsos canimus triumphos,

Boldogan zengvén diadalma fényét:

Hac die Ioseph meruit perennis

E nap lőn méltó bevonulni József

Gaudia vitae.

Ég örömébe.

O nimis felix, nimis o beatus!

Ó nagyon boldog, nagyon ó szerencsés!

Cuius extremam vigiles ad horam

Végső órádon teveled virrasztott

Christus et Virgo simul adstiterunt

Édes arcával – kezed a kezükben -

Ore sereno.

Mária s Jézus.

Hinc stygis victor, laqueo solutus

Styxen így győzvén, s szabadulva testtől,

Carnis, ad s2des placido sopore

Édes álomban lebeg immár lelked

Migrat aeternas, rutilisque cingit

A boldog hajlék örömébe, fődön

Tempora sertis.

Fénykoszorúval.

Ergo regnantem flagitemus omnes

Kérjük hát együtt a Király kegyelmét:

Adsit ut nobis, veniamque nostris

Álljon mellettünk, büneink lemossa,

Obtinens culpis, tribuat supernae

S adja meg nékünk örök égi béke

Munera pacis.

Drága jutalmát.

Sint tibi plausus, tibi sint honores,

Áldás, dícséret neked és imádás,

Trine, qui regnas Deus, et coronas

Hármasegy Isten, ki uralkodó vagy

Aureas servo tribuis fideli

S hűséges szolgád koronával áldod

Omne per aevum.

Mindörökétig.

* Ad Vesperas

* Vecsernyére.

** Ad Matutinum.

** Hajnali zsolozsmára.

*** Ad Laudes.

*** Dícséretre.

Ismeretlen költők: Áldozócsütörtökre.

Anonymi auctores

Ismeretlen költők

In Ascensione Domini ad Matutinum.

Áldozócsütörtökre.

Aeterne Rex altissime,

Magasságos örök Király,

Redemptor et fidelium,

Ki üdvözíted híveid,

Cui mors perempta detulit,

Kinek a megtiport halál

Summae triumphum gloriae.

Hirdeti győzedelmedet!

Ascentis orbes siderum,

Fölszállasz most a csillagok

Quo te vocabat coelitus

Fölébe, hív a mennyei

Collata, non humanitus,

Uralom, mit nem emberi

Rerum potestas omnium:

Erő: az Istenség adott.

Ut trina rerum machina

Lásd a levők hármas körét,

Coelestium, terrestrium

Égieket, földieket

Et inferorum condita,

S az alvilág rejtelmeit

Flectat genu iam subdita.

Eléd alázni térdeit.

Tremunt videntes Angeli

Megrendülnek az angyalok

Versam vicem mortalium;

A földi sors fordulatán:

Percat caro, mundat caro,

Bukott a test, segít a test,

Regnat Deus Dei caro.

Isten trónján isteni test.

Sis ipse nostrum gaudium,

Te maradj, Jézus, örömünk,

Manens Olympo praemium;

Te Olympuson örökünk,

Mundi regis qui fabricam,

Világ gépét ki forgatod,

Mundana vincens gaudia.

Mik hozzád a világi jók!

Hinc te precantes quaesumus,

Hozzád imádkozunk tehát,

Ignosre culpis omnibus,

Hogy nézd el bűneink sokát,

Et corda sursum subleva

Küldd el magas kegyelmedet

Ad te superna gratia.

S emeld hozzád a szíveket.

Ut cum repente coeperis

Hogy majd ha eljössz hirtelen

Qui victor in crelum redis,

Fénnyel az ég felhőiben,

Cum Fatre et almo Spiritu

Légy elnéző kegyes bíránk

Reddas coronas perditas.

S add vissza vesztett koronánk.

Iesu, tibi sit gloria,

Dicsőség neked Jézusunk,

Qui srandis super sidera,

Ki győzelmesen égbe szállsz,

Cum Fatre et Sancto Spiritu

Atyának s Szentléleknek is

– In sempiterna saecula.

Most és örök időkön át.

Ismeretlen költők: Egy hitvalló püspökről

Anonymi auctores

Ismeretlen költők

In festis Confessoris Pontificis, ad Laudes

Egy hitvalló püspökről.

Jesu, Redemptor omnium,

Világ megváltó Jézusa,

Perpes corona Praesulum,

Papok örök koszoruja,

In hac die clementius

Nézz kegyesebben e napon

Indulgas precibus.

Végig könyörgő nyájadon.

Tui sacri qua nominis

E nap tett nevedről e Szent

Confessor almus claruit,

Tündökletes hitvallomást,

Huius celebrat annua

Áhítattal üli a nép

Devota plebs solemnia.

Ma ennek évi ünnepét.

Qui rite mundi gaudia

Világ esendő élveit

Huius caduca respuens,

Ez megvetette józanul

Aeternitatis praemio

S az égi angyalok között

Potitur inter Angelos.

Szolgált jutalmát éli most.

Huius benignus annue

Jóságosan bólints reá,

Nobis sequi vestigia;

Hogy ennek járjuk nyomdokát,

Huius precatu servulis

S hogy kedveért elengeded

Dimitte nogam criminis.

Kis szolgáidnak vétküket.

Sit Christe, Rex piissime,

Kegyes Király, Krisztus, neked

Tibi Patrique gloria

És az Atyának tisztelet,

Cum Spiritu Paraclito

S a Vígasztalónak veled,

Nunc et per omne saeculum.

Most és örök időkön át.

Ismeretlen költők: Vasárnapi Dícséretre, nyáron

Anonymi auctores

Ismeretlen költők

Dominica ad Laudes in aestate.

Vasárnapi Dícséretre, nyáron.

Ecce iam noctis tenuatur umbra,

Sápadoz lassan köde már az éjnek,

Lux et aurorae rutilans coruscat,

Kél a hajnalfény remegő sugára.

Supplices rerum Dominum canora

Forduljunk immár a világ Urához

Voce precemur:

Hangos imával.

Ut reos culpae miseratus omnem

Minden bűnöshöz legyen Ő kegyelmes.

Pellat angorem, tribuat salutem,

Aggódásunkat kegyesen elűzze

Donet et nobis bona sempiternae

S adja meg nékünk soha el nem múló

Munera pacis.

Béke jutalmát.

Praestet hoc nobis Deitas beata

Adja meg mindezt Atyaisten nékünk.

Patris ac Nati, pariterque Sancti

Adja meg nékünk örök Egyszülöttje,

Spiritus, Cuius resonat per omnem

És a Szentlélek, kit imád az ének

Gloria mundum.

Mind a világon.

XIV. Benedek pápa: Szeplőtelen Fogantatás ünnepére

Benedictus XIV. (1675–1758)

XIV. Benedek pápa (1675–1758)

In festo Conceptionis Immaculatae B. M. V ad Matutinum.

Szeplőtelen Fogantatás ünnepére.

Praeclara custos virginum,

Ki szűzek őrizője vagy,

Intacta mater Numinis,

Istennek Anyja, folttalan,

Coelestis aulae janua,

Az égi udvar ajtaja,

Spes nostra, coeli gaudium.

A Mennyországnak öröme,

Inter nibeta lilium,

Liliomszál tövis között,

Columba formosissima,

Szépséges szép fehér galamb,

Virga e radice germinans

Szűz virág, melynek gyökerén

Nostro medelam vulneri.

Sebünkre gyógyír sarjadoz.

Turris draconi impervia,

Megvíhatatlan vártorony,

Amica stella naufragis,

Hajótöröttek csillaga;

Tuere nos a fraudibus,

Álnokság ellen légy erőnk,

Tuaque luce dirige.

Fényed legyen útmutatónk.

Erroris umbras discute,

Tépd el a tévelygés ködét

Syrtes dolosas amove,

Zúzz el lappangó szirteket,

Fluctus tot inter, deviis

Segítsd az úttalan hajóst

Tutam reclude semitam.

A biztonságos part felé.

Jesu, tibi sit gloria,

Dicsőség teneked Urunk,

Qui naius es de Virgine,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre, et almo Spiritu,

Atyának s Szentléleknek is,

In semniterna saecula.

Most és örök időkön át.

Ismeretlen szerző: Jézus Szentséges Szívéről

Anonymus auctor (Saec. XVIll)

Ismeretlen szerző (XVIII. század)

In festo Sacratissimi Cordis Jesu.

Jézus Szentséges Szívéről.

I. *

I. *

En, ut superba criminum

Im gőgös bűneink dühe

Et saeva nostrorum cohors

Mily ádáz sebbel verte át

Cor sauciavit innocens

Az Isten ártatlan Szivét!

Merentis haud tale Dei!

Bizony nem ilyet érdemelt!

Vibrantis hastam militis

A lándzsarázó katona

Peccata nostra dirigunt,

Kezét vétkeink vezetik,

Ferrumque dirae cuspidis

A kelevéz gonosz vasát

Mortale crimen acuit.

Halálos bűn hegyezte meg.

Ex Corde scisso Ecclesia,

Ez átvert Szívből születik

Christo iugata, nascitur;

Az egyház, Krisztus jegyese.

Hoc ostium arcae in latere est

Ez a seb a mentő kapu

Genti ad salutem positum.

Noé bárkája oldalán.

Ex hoc perennis gratia,

Innen csorog a kegyelem,

Ceu septiformis fluvius,

Hétágú örökös folyó.

Stolas ut illic sordidas

Beszennyezett ingünket itt

Lavemus Agni in sanguine.

A Bárány vére mossa meg.

Turpe est redire ad crimina,

Vétkezni szégyen volna már:

Quae Cor beatum lacerent!

A boldog Szívet vérzené!

Sed aemulamur sordibus

Próbáljuk fellobbantani

Flammas amoris indices.

Szívünkben Szíve lángjait.

Hoc, Christe, nobis, hoc, Pater,

Jézus tenéked glória!

Hoc, Sancte, dona, Spiritus,

Szívedből kél a kegyelem.

Quibus postestas, gloria

Atya s Szentlélek, néked is.

Regnumque in omne est saeculum.

Most és örök mindenkoron.

II. **

II. **

Cor, Arca legem continens

Szív, mely a frigy szekrénye vagy,

Non servitutis veteris,

Nem ama régi szolga-frigy,

Sed gratiae, sed veniae,

De kegyelem, de irgalom,

Sed et misericordiae.

Bocsánat és bizodalom!

Cor, sanctuarium novi

Szív, amely a szeplőtelen

Intemeratum foederis,

Új szövetség szentélye vagy,

Templum vetusto sanctius,

Templom, szentebb a réginél,

Velumque scisso utilius

Kárpit, jobb, mint a meghasadt!

Te vulneratum caritas

Általütött a szeretet,

Ictu patenti voluit,

És úgy akartad: Megnyitott,

Amoris invisibilis

Hogy tisztelhessük sebeid

Ut veneremur vulnera.

Oh, láthatatlan szerelem.

Hoc sub amoris symbolo

Két szenvedésről szól e Jel:

Passus cruenta et mystica,

Vérontó és titokzatos.

Utrumque sacrificium

Kétfélekép' áldozza fel

Christus sacerdos obtulit.

A főpap Krisztus itt magát.

Quis non amantem redamet?

Ki ne szeretné azt, aki

Quis non redemptus diligat,

Szereti és megváltja őt?

Et Corde in isto seligat

Ki ne vágynék választani,

Aeterna tabernacula?

E Szívben örökös lakást?

Decus Parenti et Filio

Jézus tenéked glória!

Sanctoque sit Spiritui,

Szívedből kél a kegyelem.

Quibus potestas, gloria,

Atya s Szentlélek néked is,

Regnumque in omne est saeculum.

Most és örök mindenkoron.

III. ***

III. ***

Auctor beate saeculi,

Világnak boldog Mestere,

Christe, Redemptor omnium,

Krisztus, megváltó Istenünk,

Lumen Patris de lumine,

Fény az Atyának fényiből,

Deusque verus de Deo,

Igaz Isten az Istenből!

Amor coegit te tuus

Szerelmed volt a késztetőd,

Mortale corpus sumere,

Halandó testet ölteni,

Ut novus Adam redderes

Hogy új Ádámként visszaadd,

Quod vetus ille abstulerat.

Amit elvesztett amaz ős.

Ille amor, almus artifex

A szerelem, mely átölel

Terrae marisque et siderum,

Földet, tengert és csillagot,

Errata patrum miserans,

Atyák vétkein könyörül

Et nostra rumpens vincula.

S bilincseinket eltöri.

Non Corde discedat tuo

Ó el ne hagyja Szívedet

Vis illa amoris inclyti;

Ez a nagyságos szerelem:

Hoc fonte gentes hauriant

E forrásból merítsenek

Remissionis gratiam.

A népek bűnbocsánatot.

Percussum ad hoc est lancea,

Ezért nyitotta lándzsa meg,

Passumque ad hoc est vulnera,

Ezért a tátongó sebek,

Ut nos lavaret sordibus

Hogy bűneinket mossa el

Unda fluente et sanguine.

Csorgó vizével s vérivel.

Decus Parenti et Filio

Jézus tenéked glória!

Sanctoque sit Spiritui,

Szívedből kél a kegyelem.

Quibus notestas, goria,

Atya s Szentlélek, neked is,

Regnumque in omne est saeculum.

Most és örök mindenkoron.

* Ad Matutinum.

* Hajnali zsolozsmára.

** Ad Laudes.

** Dícséretre.

*** Ad Vesperas.

*** Vecsernyére.

XIII. Leó pápa: A Szent Család ünnepére

Leo XIII. (1878–1903)

XIII. Leó pápa (1878–1903)

In festo Sanctae Familiae.

A Szent Család ünnepére.

I. *

I. *

Sacra iam splendent decorata lychnis

Már a templomban lobog a szövétnek,

Templa, iam sertis redimitur ara

Zöld fűzérekkel koszorús az oltár,

Et pio fumant redolentque acerrae

S jámbor ünneplés nemes illatával

Thuris honore.

Füstöl a tömjén.

Num juvet Summo Geniti Parente

Zengjük-é az Úr örök Egyszülöttét.

Regios ortus celebrare cantu?

S földreszálltának gyönyörű kegyelmét?

Num domus David, decora et vetustae

Zengjük-é Dávid fejedelmi házát

Nomina gentis?

S nagy neme díszét?

Gratius nobis memorare parvum

Édesebb nékünk el-elemlegetni

Nazarae tectum, tenuemque cultum;

Názáret házát, kicsiny élte módját,

Gratius Jesu tacitam referre

Édesebb Jézus fiatalkorának

Carmine vitam.

Hallgatag éltét.

Nili ab extremis peregrinus oris,

Nílusnak hagyván tova messze táját

Angeli ductu, propere remigrat

Jő zarándokként a sokat-tűrt Gyermek,

Multa perpessus Puer, et Paterno

Angyal-kísérők igazítják Atyja

Limine sospes.

Házküszöbére.

Arte, qua Joseph, humili excolendus

S felnő rejtezvén kicsi műhely árnyán,

Abdito Jesus iuvenescit aevo,

József kézművét gyakorolja buzgón,

Seque fabrilis socium laboris

Önként így szolgál, felajánlva karját

Adiicit ultro.

Házi dologra.

Irriget sudor mea membra, dixit,

„Hadd ázzék testem veritékben” – úgymond,

Antequam sparso madeant cruore:

„Vér fog egykor így elömölni rajta:

Haec quoque humano generi expiando

Áldozat légyen ez is a veszendő

Poena luatur.

Emberiségért.”

Assidet Nato pia Mater almo,

Ott sürög buzgón Fia mellett Anyja,

Assidet Sponso bona nupta, felix,

Ott a jó hitves ura oldalánál,

Si potest curas relevare fessis

Gyengédségével neki szent öröm, ha

Munere amico.

Gondjuk elűzi.

O, neque expertes operae et laboris,

Terhet és munkát kitapasztalt Három,

Nec mali ignari, miseros iuvate,

Sok csapást tűrtek, legyetek mivélünk,

Quos reluctantes per acuta rerum

Kik nehéz sorral keseredve küzdünk

Urget egestas.

S kínoz a szükség.

Demite his fastus, quibus ampla splendet

Hogyha jómód jár, ne legyünk pazarlók,

Faustitas, mentem date rebus aequam:

Áldjátok lelkünk megelégedéssel,

Quotquot implorant columen, benigno

Keggyel nézzétek, kiki bízva kéri

Cernite vultu.

Pártfogolástok..

Sit tibi, Jesu, decus atque virtus,

Jézusunk, áldás neked és imádás,

Sancta qui vitae documenta praebes,

Életszentségben ragyogó Előkép,

Quique cum Summo Genitore et almo

Aki trónon ülsz s Atya és Szentlélek

Flamine regnas.

Véled a mennyben.

II. **

II. **

O gente felix hospita,

Ó boldog tűzhely, Názaret,

Augusta sedes Nazarae,

Meleg otthon, királyi ház:

Quae fovit alma Ecclesiae

Megszülted és melengeted

Et protulit primordia.

Az Egyház drága kezdetét.

Sol, qui pererrat auxeo

Az aranyos napfény soha

Terras iacentes lumine,

Világkerengő útjain

Nil gratius per saecula,

Édesebbet nem láthatott

Hac vidit aede, aut sanctius.

S szentségesebbet, mint e Ház.

Ad hanc frequentes convolant

Ide sűrűn szállonganak

Coelestis aulae nuntii,

Ég udvarából hírhozók,

Virtutis hoc sacrarium

Erény e szentelt csarnokát

Visunt, revisunt, excolunt.

Nézik, becézik, tisztelik.

Qua mente Jesus, qua manu,

Hogy végzi szívvel-kézzel itt

Optata patris perficit!

Jézus, amit az Atya vár!

Qua Virgo gestit gaudio

Mily boldogan a drága Szűz

Materna obire munera!

Édesanyai dolgait!

Adest amoris particeps

Mellette a Hitves sürög,

Curaeque Joseph coniugi,

Szerelme s gondja felese,

Quos mille iungit nexibus

Eggyéfonván kettőjüket

Virtutis auctor gratia.

Erények atyja: kegyelem.

Hi diligentes invicem

Szeretetük egymás iránt

In Jesu amorem confluunt,

A Jézuséban egybefoly,

Utrique Jesus mutuae

Mindkettőjüknek Jézus ád

Dat caritatis praemia.

Édes díjat szerelmeért.

Sic fiat, ut nos caritas

Igy kössön egybe minket is

Iungat perenni foedere,

Örök friggyel a szeretet,

Pacemque alens domesticam

S a házi béke oldja fel,

Amara vitae temperet!

Mi az életben keserű.

Jesu, tuis oboediens

Dícsőség teneked, Urunk,

Qui factus es parentibus,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre summo ac Spiritu

Atya, s kegyes Lélek, neked,

Semper tibi sit gloria.

Most és örök időkön át.

III. ***

III. ***

O lux beata Coelitum

Ó, boldogságos égi Fény,

Et summa spes mortalium,

Halandóknak legfőbb remény,

Jesu, o cui domestica

Jézus, kit mosolyogva várt

Arrisit orto caritas;

A szép családi szeretet, –

Maria, dives gratia;

Malasztok telje, Mária,

O sola, quae casto potes

Ki tiszta melled melegén

Fovere Jesum pectore,

És tejeden és csókodon

Cum lacte donans oscula;

A gyermek Jézust ápolod,

Tuque ex vetustis patribus

S te, tisztes ősatyák közül

Delecte eustos Virginis,

Választatott Védelmező,

Dulci patris quem nomine

Akit az Isten-sarjadék

Divina proles invocat;

Ez édes névvel hív: atyám –

De stirpe Jesse nobili

Kik Jessze királyi tövén

Nati in salutem gentium,

Üdvösségül fakadtatok:

Audite nos, qui supplices

Hallgassátok meg, amikor

Vestras ad aras sistimus!

Oltártoknál imádkozunk.

Dum sol redux ad vesperum

Az elhanyatló esti nap

Rebus nitorem detrahit,

Sápasztja már a tárgyakat,

Nos hic manentes intimo

Hozzátok nem lankadva száll

Ex corde vota fundimus.

Mély szívünkből az áhitat.

Qua vestra sedes floruit

Melytől virágzott házatok:

Virtutis omnis gratia,

Minden erény, minden malaszt,

Hanc detur in domesticis

Szülessen újra otthonunk

Referre posse moribus.

És szívünk szép erkölcsein.

Jesu, tuis oboediens

Dícsőség teneked, Urunk,

Qui factus es parentibus,

Kinek a Szűz szülőanyád,

Cum Patre summo ac Spiritu

Atya, s kegyes Lélek, neked,

Semper tibi sit gloria.

Most és örök időkön át.

* Ad Matutinum.

* Hajnali zsolozsmára.

** Ad Laudes

** Dícséretre.

***Ad Vesperas.

*** Vecsernyére.

IV. Magyarországi himnuszok

Ismeretlen szerzők: Verses zsolozsma Szent István királyról

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Officium Rhythmicum Sancti Stephani Regis. *

Verses zsolozsma Szent István királyról.

Invitatorium.

Meghívó-ének.

Regem regum venerantes adoremus Dominum,

A királyoknak Királyát áldjuk, az Egek Urát,

Qui in celo coronauit sanctum regem Stephanum.

Aki Szent István királynak adott égi koronát.

In primo nocturno.

Első éjjeli hórára

Antiphona:

Antiphona:

Adest festum uenerandum

Megjött Szent István királynak

sancti regis stephani,

Tisztelendő ünnepe,

multa laude celebrandum

Illik pedig a világnak

omni die seculi:

Mindennap tisztelnie.

gaudeant qui sunt heredes

Mindenek örömmel áldják,

per hunc facti domini,

Kik az Isten örökét

et sanctorum coheredes

És a szentek társaságát

meruerunt fieri.

Őáltala megnyerék.

A. Iste sanctus predicator

A. E szent első prédikátor

hungarorum primitus,

A magyarok közepett,

cristiane legis lator

Irt az Isten hagyásából

factus est diuinitus

Keresztény törvényeket.

pro binis tradens bis bina

Két talentumért cserébe

duplicato precio:

Kétszer kettőt forgatott,

uel pro quinque dans bis quina

Hoz Urának őt helyébe

reportando domino.

Kétszer-öt talentumot.

A. Mundi reges moriendo

A. Királyok királyságának

regno finem faciunt,

A halállal vége jár,

sed hic sanctus terminando

Ám e nagy Szent hatalmának

terrenam potenciam

A halál nem szab határt:

sumpsit regnum inchoando

Fönn az égben nyer magának

sempiternam gloriam.

Mulhatatlan glóriát.

Responsorium:

Felelet:

Jam cum celos ascendisset

Már mióta üdvösségünk

nostra salus dominus,

És Urunk egekbe szállt

atque suis transmisisset

S onnan elküldötte nékünk

dona sancti spiritus.

Szentlélek ajándokát,

Repleuerunt partes mundi

Szétszéledtek a világra

duodeni proreres,

Ama tizenkét nagyok,

seminantes verbum dei

Az emberek váltságára

ad saluandos homines.

Hintegetni a magot.

Versus:

Vers:

In omnem apostolorum terram sonus exiit

Minden földeket bejárt az apostolok szózata

Et in fines orbis terrae verbum horum prodiit.

És az Ige elhatott a föld végső határira

R. Gaudebat ergo patrono

F. Örvendett már Mesterének

suo queque regio,

Minden földi tartomány,

et grates pro tanto dono,

És az Úrhoz hálaének

referebat domino.

Zengedezett ajakán.

Restabat pannoniorum

Csak Pannóniának népe

plebs sine consilio,

Nem talált még segitőt,

clausa tenebris errorum

S ült a tévelyek ködében,

in mundi naufragio.

Mint szegény hajótörött.

V. Et dum cresceret in orbe fidei religio,

V. Mig az igaz hit vallása a világon egyre nőtt

et credentes puro corde nascerentur domino.

S tiszta szivvel új-új hívek születtek az Úr előtt.

R. Genti tamen deuianti

F. Ám a népnek, mely a tévely

per mortis illecebras

És halál csábját nyögé

et procariter amanti

És oly céda szenvedéllyel

cecitatis tenebras:

Járta a vakság ködét:

Ideo differebatur

Azért jött csak oly sokára

salutis preconium,

Az üdvösség-hirdető,

et post moras assequatur

Hogy ha sorját így kivárja:

maius beneficium

Annál jobbat nyerjen ő.

V. Ore namque doctor quanto datur illi serior

V. Minél később jő az óra, hogy hozzájuk küldetik.

dono dei missus tanto venit excellencior.

Annál különb lesz a Doktor, akit Isten ád nekik.

In secundo nocturno.

Második éjjeli hórára.

A. Valde felix es dicenda

A. Mondja bizony minden ember:

a cunctis pannonia,

Boldog vagy Pannónia!

qui tibi non preceptorem

Mert nem alja nép sorából

de plebe discipulum,

Küldött Isten nevelőt:

sed regem predicatorem

Királyod lett prédikátor,

misit et apostolum.

Apostolod, magvetőd.

A. Nam ut athila sub rege

A. Vad volt a magyar s hitetlen

hungarorum populus

Attila király alatt,

tyrannidis lata lege

S mint zsarnok-szokás, kegyetlen

seuiit incredulus:

Dúlta az országokat.

sic sub stephano regnante

Ám Istvánnak idejében

vertitur crudelitas,

Hitből új világ terem,

quo figuras transmutante

S a kegyetlenség helyében

formatur credulitas.

Urrá lesz a kegyelem.

A. Dudum namque desolatam

A. Mert az Úr a régen árva

dominus hungariam

Elhagyott Hungáriát,

penitusque nulli datam

Ahol addig prédikálva

predicandum per viam:

Még apostol egy se járt:

per hunc sanctum evocavit

A keresztség kegyelmére

ad baptismi graciam,

E szent által hozta ki

et cum suis heredauit

És meghívta örökére

dans celorum patriam.

Adván égi hont neki.

R. Geyse namque duci sancto

F. Gézának, a szent vezérnek

sanctus puer nascitur,

Szent gyermeke származott,

qui diuina matris ventre

Kin a kegyelem már anyja

gracia perfunditur.

Méhében eláradott,

Et stephano premonstrante

S amaz István intésére,

qui post cristum passus est:

Ki elsőül szenvedett:

iam antequam nasceretur

Mikor meg sem született még,

stephanus vocatus est.

Istvánnak neveztetett.

V. Iste deo se deuouit

V. Magát zsenge kora óta

ab adolescencia,

Az Istennek szentelé

nilque lubricum cognouit

S útjait tisztán megótta

ipsius infancia.

Gyermeksége idején.

R. Sed cum iuuentutis metas

F. Ám mikor szent ifjúsága

sanctus primum posuit,

Korlátaiból kinőtt,

atque iam virilis etas

És a férfikor virága

in eo inualuit.

Erőssé edzette őt,

Ex tunc factum est famosus

Attól fogva dicsőséges

eximiis laudibus,

Híre hét országot ér,

in bellis victoriosus,

Bátor, okos, erősséges,

prudens et fortissimus.

Győzedelmes hadvezér.

V. Sub mundanis armis dei

V. Evilági fegyverekkel

miles erat strenuus

Isten katonája volt,

nam in bonis erat ei

Minden jókat szeretettel,

affectus precipuus.

Szenvedéllyel fölkarolt.

R. Corde deo credens erat,

F. Hitt az Úrnak szíve mélyén

quod monstrabat opere,

S tett volt ennek záloga.

omnibus sufficiebat

Mindeneknek mindenévé

ipse solus munere.

Vágyott lenni egymaga.

Rex erat et predicator

Király volt és prédikátor,

dupla dans stipendia:

Kettős adót fizetett,

Unde corpore preceptor

Nyer azért jutalmazáskor

gauderet et anima.

Testi-lelki örömet.

V. In diuinis studiosus

V. Ami Isten dicsősége,

vir fuit operibus:

Nagy volt abban és serény,

forma quidem speciosus,

De legnagyobb ékessége

magis tamen moribus.

Mégis egy volt: az erény.

In tertio nocturno.

Harmadik éjjeli hórára.

A. Vir beatus pardum nempe

A. Boldog férfi: juhakolba

fert ad caulas ouium

Cipeli a párducot,

et leonem ad praesepe

Vad oroszlánt felkarolva

bouis ferocissimum:

Jászol mellé állitott.

minis precibus et donis

Kér is, ád is, fenyeget is,

terret mulcet incitat

Hivja, vonja, kergeti,

prauos mites vanos bonis

Gonoszat is, szelídet is:

cristi quos deificat.

Krisztusban megszenteli.

A. Si pleba ista suscepisset,

A. Ha e nemzet mesterének

alium discipulum

Mást is bírna vallani,

forsitan ei misisset

Tetszett volna Istenének

deus quendam alium:

Más apostolt küldeni.

sed rebellis gens et fortis

Ám e nyakas, délceg fajta,

gens grandis audacie,

Kardos markú nemzetet,

per eundem virum fortis

Nem más, csak egy magafajta

danda fuit gracie.

Harcos téríthette meg.

A. Magnus sampson ad domandum

A. Az oroszlánt megigázni

leonem immittitur

A nagy Sámson kelletik:

ad vngaris predicandum

Magyaroknak prédikálni

rex fortis eligitur;

Erős király küldetik.

ex leonis fauce mellis

Torkából az oroszlánnak

fauus gratus nascitur,

Drága lépesméz csepeg:

ex vngari ore dulcis

Száján a magyar királynak

deo laus exprimitur.

Édes, szép dícséretek.

R. Inter cetera laudanda

F. Erénynek és kegyelemnek

virtutis insignia,

Fénylett benne sok jele,

paciencie miranda

Csodálatos türelemnek

fuit illi gracia

Malasztjával volt tele.

Emonstrat quod depilata

Bizonyság rá a szegénység,

pauperum proteruia

Kiket jóval halmozott,

eius barba, dum collata

Akik szakállát megtépték,

sunt hijs beneficia.

Szentségtelen koldusok.

V. Et ille tunc fuit letus

V. S ő ezt jókedvvel viselte

dare deo gracias;

S Istennek hálát adott,

pro quo dignus est inuentus

Hogy az Úr méltónak lelte

pati contumelias.

Szenvedni gyalázatot.

R. Nobilis stirpe rex sanctus

F. Nagy szent, jeles törzs szülötte,

sed fide nobilior

De hitével jelesebb;

caritate roboratur,

Szorgos benne a reménység

et spei non immemor

És szilárd a szeretet.

postquam cursum consummavit

Hogy végére ért a pálya,

presens spernens seculum,

Megvetvén a föld színét

ihesu cristo commendauit

Jézus Krisztusnak ajánlja

gloriosum spiritum.

Dicsőséges szellemét.

Offerunt quem ad superna

Angyalok kíséretében

angelorum agmina

Lelke a magasba száll.

regnaturum in eterna

Fenn a boldogok körében,

beatorum patria.

Ott lesz örökös király.

V. Rege sibi pro sublato

V. Gyászolják, hogy elvesztették,

pii merent hungari:

Szegény jámbor magyarok,

sed collega pro collato

Ám fogadják az új testvért

ciues gaudent celici.

Ujjongó égi karok.

R. Regia vrbs alba gaude

F. Örvendezz, királyi város,

tanto digna principe,

Székesfehérvár, nagyon,

decorata quidem laude,

E nagy király valóságos

re simul et nomine:

Székhelye benned vagyon.

eo quod tam preciosi

Mert te őrzöd dicsőséges

corporis egregium

Boldogságos tetemét:

possidere meruisti

Ő nevével vagy te ékes.

felix facta precium.

Boldog város, büszke légy!

* A latin szöveget a Dankó-kiadás irásával adjuk.

Ismeretlen szerzők: Úrjöveti himnusz

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Hymnus in Adventu.

Úrjöveti himnusz.

Veni Jesu, veni amor,

Jöjj el, Jézus, én szerelmem,

Ad te tendit mentis clamor

Vár a világ türelmetlen,

Exspextatus Orbi datus

Téged, édes, szomjaz, éhez

Veni Sol illabere.

Jöjj el Napfény, tündökölj!

Tu es Coeli Jesu lumen,

Te vagy égnek édessége,

Veni charum, veni Numen:

Jöjj el, földnek fényessége!

Exardesce, illucesce,

Fellobogni, ránk ragyogni

Veni Jesu propera.

Jöjj, siess már, Jézusunk.

Sine te est nulla quies,

Nincs nyugalmunk te kívüled,

Tristis in tenebris dies:

Nappalunkon ködök ülnek,

Suspiramus exspectamus,

Lelkünk óhajt, hozzád sóhajt,

Veni Sol illabere.

Jöjj el, Napfény, tündökölj!

O affulge nostra vita,

Életünk és segedelmünk,

Tota spes est in te sita

Engedj nálad melegednünk.

Recreari, animari,

Elcsitúlni, megújulni

Per te volunt pectora.

Csak Tebenned akarunk.

Ecce tibi pando sinum,

Imhol eléd keblet tárunk,

Veni decus o Divinum:

Istennek szépsége, várunk.

Date cito, cito date,

Gyorsan, gyorsan, esőzzétek

Dulce pondus didera.

Drága terhét, csillagok!

Veni ergo exspectatus,

Jöjj el immár, várva-vártunk,

Jesu sol Mundo donatus:

Jöjj, megígért Napvilágunk,

Veni cito ad me vita,

Jöjj körünkbe, életünk te,

Veni, curre, propera.

Futva jöjj le, ránk ragyogj!

Ismeretlen szerzők: Karácsonyi himnusz

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Hymnus de Nativitate Domini.

Karácsonyi himnusz.

Coelo rores pluunt flores,

Égi kertek permeteltek

Et terras inebriant;

Mámorító harmatot.

Dulce melos implet Coelos,

Mind a mennyek daltól zengnek,

Angeli conjubilant.

Ujjongnak az angyalok.

Rident sata, virent prata,

Köszöntsétek, szántók, rétek.

Nato Regi parvulo;

Kik most kizöldeltetek,

Gaudent montes, saltant fontes,

Fürge csorgó s ti mosolygó

Magno mundi Domino.

Nagy hegyek, a Kisdedet.

Mater plorat, cum adorat

Sírva nézi, úgy becézi

Deum factum hominem,

Egyszülöttét Mária,

Natus ridet, quando videt

Néz ragyogva, mosolyogva

Charam Matrem Virginem.

Szűz Anyjára szent Fia.

Vitant caulam, petunt Aulam

Jön a pásztor barikástól:

Regis nati Coelicam,

Jézus szentebb aklot ád.

En pastores sunt cantores,

A Fiúnak sípot fúnak

Jesu cantant Eclogam.

S énekelnek eklogát.

Ridet foenum inamoenum,

Még a néma ócska széna,

Et ridet praesepium,

Még a jászol is nevet,

Sic innectens, sic amplectens

Úgy karolja, úgy apolja

Universi Dominum.

A megváltó Kisdedet.

En adstantes animantes

Ottan állván, édes álmán

Fuso fovent spiritu,

Jó barmok virrasztanak,

Admirantes, salutantes

Ráhajolnak, udvarolnak

Parvulum cum gemitu.

És fel-felsóhajtanak..

Cum nivalis hiemalis

A kis házra havat rázva

Casam inflat Boreas,

Rárohannak a szelek.

En tenella mollicella

Jaj puhácska kis babácska

Membra tremunt choreas.

Testecskéje didereg!

Crasso filo rupto lino

Édesanyja rácsavarja

Virgo ligat parvulum,

Durva pólyarongyait,

Et algentem et trementem

Avval ójja Alkotója

Mater fovet Filium

Ázó-fázó tagjait.

Nostrum pectus Christo lectus,

Lelkem vágya: Krisztus ágya

Et sit cor Praesepium,

Szívem immár hadd legyen,

Deo plenum caro foenum;

Testem szalma, jászol alma

Et sit pectus stabulum.

S istállója kebelem.

Ismeretlen szerzők: Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Cantio animae devotae, in persona Mariae Magdalenae Christum suspirantis.

Jámbor lélek éneke, aki Mária Magdolna képében sóhajtozik Krisztus után.*

Magdalena, mortuo

Szent Magdolna elmene

Jesu et sepulto,

ama reggel sírva,

Mane dum non reperit

S az Úr Jézust nem lelé

ipsum in sepulcro,

a kinyílott sírban.

Flendo currit clamitans,

Erre-arra sírva jár,

neque scit effari,

nincsen nyugovása:

Jesu amisso, qualiter

Elvesztette Jézusát,

possit consolari.

nincs vígasztalása.

„Ubi quaeram dilectum

„Én szerelmem Jézusom

Jesum, quem amisi,

hol lelem fel immár?

Dic non neges, quisquis scis?

Mondd, ne tagadd, ha tudod,

peccare desivi.

nincsen bennem bűn már!

Per silvas te montium,

Erdőkön és hegyeken

Jesu inclamabo,

Jézus! ezt kiáltom,

Odor florum ubi es?

Virágillat, merre vagy?

Cor tibi sacrabo.

Szívemet ajánlom.

Vel erravi forsitan,

Vagy hogy útat vesztettem

desertum intrando,

tán a sivatagban?

Procul ab amabili

Én szerelmes Jézusom

Jesu divagando.

messze jaj elhagytam?

Cursu navis in mari

Tengerekre indulok,

ipsi propinquabo,

Már hajóra szállok,

Saevos maris vortices

Tenger mélye mit nekem,

nec multum curabo.

ha nyomodban járok!

Transeundo maria,

Átkeltem a tengeren,

in portum intravi.

itt vagyok a révben.

Ubi, ubi Jesus est,

Hol van, hol van Jézusom?

necdum penetravi.

Mégis, el nem értem!

Ejus sancta gratia

Ő szentséges malasztja,

animae dulcedo,

lelkem édes búja

Non me sinit stertere;

Szundikálnom nem enged,

sed ultra procedo.

indulok már újra.

In sanctam Jerusalem

Jeruzsálem városát

cupio redire,

keresem fel újra,

Potero fors citius

Hátha ottan hamarább

Jesum invenire.

találok az Úrra.

Coelo fulgens dic o Sol,

Mere láttad Őt, felelj,

ubi vides eum?

fényes nap az égen?

Tibi non absconditur

Te tudod tán, merre jár

Jesus lumen meum.

az én fényességem.

Stella felix, quae magos

Három-király csillaga,

ad Jesum duxisti,

mutass nekem útat,

Et mihi compare nunc,

Mert amíg föl nem lelem,

ipsis quae luxisti.

szívem meg nem nyughat.

In horto reperiam,

Tán a kertben találom,

Jesum inter flores,

köztetek, virágok:

Fors ibi est, postquam tot

Annyi szenvedés után

passus est dolores.

enyhülést talál ott.

Gratis in Calvariae

Már a Golgota sivár

locum desolatum

csúcsára is mennék.

Irem, unde vidi jam

De láttam, hogy elvitték

dominum ablatum.

az én Uram innét.

O si alas aquilae,

Volna bár a vállamon

haberem, volarem!

szárnyam, mint a sasnak,

Ubi dulcis Jesus est,

Édes Jézus, utánad

aethera lustrarem.

szállnék a magasnak.

De Cruce depositum

Levették a keresztről,

scio, et sepultum;

eltemették sírba,

Sed dum ivi, vacuum

Ah, de üres már a sír,

reperi sepulcrum.

s elgördült a szikla.

Et hoc ipsum deleo,

Még ott sem találhatom,

me non reperisse

újul ott a kínom:

Jesum, sed hunc Angelus

Feltámadott! hirdeti

dixit surrexisse.

az angyal a síron.

Revidebo denuo

Mégis újra visszahív

locum sepulturae,

sírjához a lélek,

Quis scit, forsan rediit

Hátha mégis visszajő,

ab urbe vel rure.

oda visszatérek.

Et ecce dum video

S míg a kertészt keresem,

ilic hortulanum,

s „Uram hol van?” kérdem:

Quaero num sustulerit

Ő megszólít: „Mária!”

ipse Jesum charum.

s megroskad a térdem.

Sed dum ille conversus,

Ó háromszor boldog én!

Vocat me Mariam,

Uram megismertem.

O! o! o! ter beatam

Mennyei szent szeretet

me! agnosco Messiam.

elárasztja lelkem.

O quantus me coelitus

Jézust hogyha láthatom,

amor inflammavit,

semmi sincs oly édes,

Illico medullitus

Nincs boldogság fogható

totam penetravit.

lelkem öröméhez.

Nil est cordi dulcius,

[Nincs a szívnek édesebb,

quam Jesum videre,

csak hogy Jézust lássa,

Ejus in praesentia

Boldog jelenlétiben

beata gaudere.

légyen ujjongása. **]

Nil mundi deliciae

Semmi a föld gyönyöre,

sunt, quas degustavi,

(nagyon ismerem már!)

Corporis blanditiae,

Testnek édességei,

quas repudiavi.

(vissza-megvetem már):

Cum Jesum habuero,

Hogyha Jézus az enyém,

omnia habebo:

enyém akkor minden:

Spretis cunctis aliis,

Csak Hozzá ragaszkodom,

soli adhaerebo.

egyéb vágyam nincsen.

Quam libenter, quidquid est

Minden édest, kedveset

gratum et amoenum,

odahagyok érted.

Propter Jesum deseram,

Jézus nélkül énnekem

reputans venenum.

még a méz is méreg.

Poenitere gaudeo,

Sírás lesz az örömöm,

et peccata flere,

bánat és alázat.

Mori, et nil aliud

És a halál, – egyebet

scire vel videre.

ne tudjak, ne lássak!

Da nobis o Jesu mi!

Végy el rólam, Jézusom,

noxis liberari;

mindent, ami vétek.

Post mortem in aethere,

Holtom után odafönn

tibi sociari.

egyesüljek Véled.

* A cím a Náray-féle Lyra coelestis-ből (1695.)

** Ez a versszak hiányzik az eredeti kiadásban.

Ismeretlen szerzők: Szekvencia Asszonyunk Szűz Máriáról

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Sequentia de Domina nostra Virgine Maria.

Szekvencia Asszonyunk Szűz Máriáról.

Florens Yesse regula:

Jessze bimbós vesszeje,

Vera veris primula

Tetsző tavasz elseje,

Salutem nuntians.

üdvösség-hirdető.

Rosa semper vernula,

Teljes rózsa, nincs tele,

Tota sine macula:

Nincs egyetlen szepleje,

Maculas expians.

Szeplőt eltüntető.

Uterus virgineus

Forrás lett a szűzi méh,

Fons ortorum puteus:

Paradicsom kertjeé,

Aquarum viventium.

Amely élő vizet ád.

Immo thronus aureus:

Sőt aranytrón, Istené,

In quo rex aethereus

Hol az Atya fölkené

Coronavit filium.

Királyságra egy Fiát.

Domus aromatica:

Illatoknak hajloka,

Quam arte mirifica

Csoda-templom csarnoka,

Fecit summus artifex.

A nagy Mester remeke,

In qua Christus unica

Melynek Krisztus volt maga

Sumpta carnis tunica:

– Rajt a test a tunika –

Consecravit pontifex.

Fölszentelő püspöke.

Ismeretlen szerzők: Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához

Anonymi auctores

Ismeretlen szerzők

Hymnus ad Magnam Dominam Hungarorum.

Himnusz a Magyarok Nagyasszonyához.

Gaude Virgo gloriosa Mater Christi,

Boldogságos Krisztus Anyja, vigadozzál,

Quia nobis Salvatorem genuisti,

Mert a földre fényességet, vigaszt hoztál,

Quam a Deo concepisti,

Boldogságot harmatoztál,

Gabrieli Archangelo dum credidisti.

Drága bokor, édes bimbót virágoztál.

Rosa virens tu es Virgo sine fine,

Nyíló rózsa, kérjük tőled, örök Szűztől,

Peccatorum libera tuos ab igne,

Szabadítsd meg népedet a pokoltűztől,

Et conserva nos benigne,

S ha szívedből el nem űzöl,

Ut in tuo servitio laetemur digne.

Szolgálhassunk örvendezve, tiszta Szülőt.

Evae lapsum o Maria restaurasti,

Éva bűnét, melyért rajtunk sír adója,

Toto corde quando te humiliasti,

Helyrehoztad, üdvösségünk ringatója,

Et devote respondisti,

Amikor az angyalszóra

Dum Ancillam Trinitatis te nominasti.

Alázattal mondtad: „Isten szolgálója”.

Gratiosa restauratrix peccatorum,

Bűnösöknek boldogságos menedéke,

Et benigna consolatrix afflictorum,

Keseredett, beteg szívek édessége,

Miserere pupillorum

Légy az árvák segítsége,

Et repelle insidias inimicorum.

Ellenségtől biztos, boldog égi béke.

O quam felix qui te semper veneratur,

Boldog, aki Téged szüntelen magasztal,

Et quam sanctus, qui te semper deprecatur,

Szentté lesz, kit elhalmozol szent malaszttal.

Ab hostibus liberatur,

Krisztus olyat megvigasztal,

Et tuo dulci Nato corroboratur.

S vendégségre várja boldog égi asztal.

Regnum ergo Ungariae te honorat,

Esedezik színed előtt Magyarország,

Et pro suo auxilio te implorat,

Fáradt kezét segítségért nyujtja Hozzád.

Nam eius populus orat,

Te kezedbe teszi sorsát,

Qui Turcarum iugo pressus valde laborat.

Törököknek rabságából hogy kihoznád.

In te totum Hungarorum genus sperat,

Előtted sír Magyarország könyörögve,

Quia quondam commendatum tibi erat,

Hiszen tied századoktól minden rögje,

Dum sanctus Rex obierat,

István király szent örökje

Et Regnum post Deum tibi soli dicarat.

Isten után benned bízik mindörökre.

Ora Virgo tuum natum pro hac gente,

Szent fiadat, Boldogasszony, kérd e népért,

Ut superet inimicum te juvante,

Győzelemmel verje vissza ellenségét,

Et dispergat te orante,

Rabságának vesse végét,

Triumphemus super hostes te obtinente.

Adja neki égen-földön üdvösségét.

Sis tu Regni Pannoniae reparatrix,

Légy azért Pannóniának újítója,

Paganorum validorum enervatrix,

Erősséges pogányoknak megrontója,

Ungarorum Consolatrix,

Magyarok vigasztalója,

Postque mortem ad aeterna gaudia ductrix.

Holtunk után mennyországnak megnyitója.

Pázmány Péter: Magyarország Nagy Királynőjéről és Patronájáról

Petrus Cardinalis Pázmány (1570–1637)

Pázmány Péter (1570–1637)

De Magna Hungariae Regina et Patrona.

Magyarország Nagy Királynőjéről és Patronájáról.

O gloriosa, a speciosa,

Ó dicsőséges, ó te szépséges,

Stella luminosa;

Hajnalcsillag, ékes,

Domina mundi, mater gratiosa!

Világ Úrnője, Anya, édességes!

Vox angelica, stirps prophetica,

Angyal hirdete, s látók zengzete;

Proles Davidica,

Ó, Dávid gyermeke,

Tibi concinit Salomon cantica.

Terólad dalolt Salamon éneke.

Regina caeli, medela mali,

Menny királynője, seb kötözője,

Fortitudo poli:

Sarkcsillag erője,

Virgula plena colore vernali.

Bimbós ágacska, tavasz hirdetője.

Aurora surgens, lucerna lucens,

Hajnala fénynek, lángos szövétnek,

Sol radiis fulgens;

Napsugara égnek,

Illuminatrix, tenebras excludens.

Földerítője sivatag sötétnek.

Pulchra lunaris, fuga languoris,

Szépségnek holdja, ki a bajt oltja,

Fer opem revinctis,

S a rabot eloldja.

Qui puniuntur carcerum catenis.

Aki a börtön bilincseit hordja.

Solis aemula, fumi virgula,

Új nap világa, füst karcsúsága,

Pulchra puellula,

Leányok virága,

Te cuncupivit rex sine macula.

A makulátlan Király szíve vágya.

Torques aurea, regis vinea,

Nyaklánc, sárarany, kert, romlástalan,

Turris eburnea,

Elefántcsont torony,

Sis pauperibus salutis galea!

Üdvnek sisakja légy te a jámboron.

Palma virtutum nectar eaelicum,

Mennyei pálma, nektárcsepp lángja,

Odor aromatum,

Illat fűszerszámja,

Reduc errantes ad regnum paratum!

Bolygókat vígy el készített hazánkba,

Granum excussum, jubar effusum,

Földrehullt friss mag, fény, ami biztat,

Sidus animosum,

Eleven csillag,

Nostrum exaudi carmen sonorosum!

Legyen e dallam neked édes illat.

Dux militiae, fons laetitiae,

Hadak zászlója, öröm csorgója,

Flos pudicitiae:

Szemérem bimbója,

In te confluunt caeli divitiae,

Mennyei szépség egy-összefogója.

Lilium candens, rosa rubescens,

Völgyek lilioma, rózsa bíbora,

Viola redolens,

Illatos ibolya,

Sidus aureum gremio recondens.

Arany csillagot rejt kebled fátyola.

Virgo Maria! mundi gloria,

Szép Szűz Mária, világ vígasza,

Duc ad caelestia

Az égbe vigy haza,

Hic exulantes, ut sint in patria!

Száműzötteket: ott lelkünk városa.

O sacrum lurnen, sanctum solamen,

Napfény, kegyelem, boldog fegyelem,

Spiritus juvamen:

Szívbéli súlyegyen,

Tuis famulis vitam confer. Amen.

Adj szolgáidnak életet, úgy legyen!

Jegyzetek a himnuszokhoz

Te Deum. A legrégibb egyházi szövegek egyike. Formája még nem verses, hanem a latin zsoltárfordítások gondolatritmusos prózája. Egyes részei a legrégibb időkből valók. Ebben a formájában valószínűleg Szent Nikétász alkotta. A legendás hagyomány szerint Szent Ambrus és Ágoston együttesen költötték, mikor a milánói püspök Szent Ágostont megkeresztelte, azért sokszor mint Szent Ambrus hálaadását emlegetik.– A magyar fordítás formailag eltér az eredetitől – rímes és ritmikus –, mert annak idején a mai éneklés céljaira készült és zenei szempontokhoz alkalmazkodott, az énekeskönyvek pedig ebben a formában terjesztették el. (L. Harmat–Sík: Szent vagy, Uram. Ősi és újabb egyházi énekkincsünk tára; számos kiadás, egy milliónál jóval nagyobb példányszám.)

Szent Hilárius. Három hiteles himnusza közül ez a legteljesebb. Az eredeti ábécés himnusz: minden versszaka a latin abc egy-egy következő betűjével kezdődik; az utolsó betűk strófái hiányzanak. Stílusa nehézkes, itt-ott homályos, éppen nem költői, az asklepiadesi verssorok ritmusa gyenge, meglátszik rajta a nehéz mértékkel való küzdelem: egy nagyjövőjű költészet első szent dadogása.

Szent Ambrus himnuszainak jellegzetes formája (hymnus Ambrosianus) a nyolcstrófás ambrusi vers, a strófák mindegyike négy, egyenkint nyolcszótagos jambusi sor, rímtelenül, – itt-ott valószínűleg nem szándékos, de a hangzást mégis árnyékoló rímmel. A fordítás az apró részletekig követni próbálja az eredeti árnyalatait, kivéve a két elsőt, amelyek régebbi rímes fordítások. – Az adventi himnusz utóbb a Breviáriumban a második strófától kezdődik, (Veni Redemptor gentium). A következő négy himnusz, és a Szent Szűzekről szóló, ebben a rövid formában szerepel a Breviáriumban. A Szent Gervasius és Protasiusról írt himnusz megkapóan érezteti a szemtanu megilletődését, aki jelen volt a leírt csodálatos eseményeknél. A Szent Ágnes-himnusz a szent szűz születésnapjára szól: az Egyház így nevezi a vértanuk halála napját, melyen az igazi életre születtek meg. A szent vértanukról szóló himnuszt a Breviárium két részletben használja fel, az egyiket Christo profusum sanguinem kezdettel a vértanuk ünnepén, a másikat Apostolorum gloriam kezdettel a szent apostolok ünnepeinek matutinumában – természetesen az utolsó strófa is e szerint alakul. – A következő öt himnuszt ambróziánus himnuszok neve alatt hozzuk, mert egészen a legújabb időkig Ambrusnak tulajdonították őket. A Iam lucis orto sidere kezdetű gyönyörű reggeli imádság fordítása rímes. – Az ambrusi himnuszok hitelességére nézve l. Dreves kitűnő könyvét: Aurelius Ambrosius, der Vater des Kirchengesanges. Freiburg. i. B. 1893. – ahonnan az ambróziánus himnuszoknak és Szent Ambruséinak is szövegét vettem.

Prudentius himnuszainak szövege L. G. Sixt kitűnő kiadásából: Die lyrischen Gedichte des Aurelius Prudentius Clemens. Stuttgart 1889. A Hajnali himnuszt teljes szövegében adom (Cathemerinon II. – Ezt rímesen), a többiből csak részleteket, a Temetési himnuszon kívül valamennyit abban a terjedelemben, amelyben a Breviárium alkalmazza. Az Aprószentekről szóló két kis himnusz az eredetiben egy hosszabb költeménynek két része. A Salvete flores martyrum kezdetűnek két remek magyar fordítását ismerem: Mindszenty Gedeonét (Üdvözlégy, kis mártir-sereg) és Babitsét (Mártirbimbók, köszöntelek.)

Szent Paulinus zsoltárfeldolgozása jellegzetes példája egy kedvelt műfajnak: első sora tudatosan Horatius egyik legismertebb versének (Beatus ille qui procul negotiis) szavaival indul, első harmadában szorosan követi a zsoltár gondolatmenetét, utóbb azonban kiszélesül és teljesen eredeti módon fonja tovább a finomultabb keresztény erkölcstan és dogmatika szellemében a zsoltár adta témát. – A Feleségéhez írt himnuszt ragyogó klasszikus nyelve, tökéletes verselése és tartalmának mély lírája az egész latin költészet egyik legmegragadóbb darabjává teszik. A fordítás némi rövidítéssel adja a szöveget. A költeményt bevezető kisadonisi formájú dalról a bevezetésben szóltam. Ez a költemény nem szorosan vett himnusz, azért nem szokott szerepelni a himnuszgyüjteményekben. A szöveget a bécsi Akadémia nagy gyüjteményéből vettem (Corpus Scriptorum Ecclesiasticorum). Hartel: S. Pontii Meropii Paulini Nolani Opera, 1894.

Sedulius. A Krisztus életéről szóló himnuszt (az eredetiben ábécés himnusz) teljés alakjában adjuk. A Breviárium két részletét tartalmaz belőle: az első három strófát, doxológiával (a Szentháromságot dicsőítő záróstrófa), a karácsonyi zsolozsma laudesában, a Hostis Herodes impie kezdetű strófát az öt következővel együtt (Crudelis Herodes Deum kezdettel) Vízkeresztkor. – A Salve sancta Parens Sedulius nagy Carmen Paschaléjából való; ennek a nagy költeménynek nem egy sora, mint antifona és responsorium szerepel a liturgiában, így a Salve sancta parens kezdetű rész is.

Venantius Fortunatus himnuszait – a jelzett okokból – az elterjedt rímes fordításban hozzuk; különben az eredeti is sok helyen alkalmazza a rímet.

A Szeretet himnusza formája és egyes részei szerint ősréginek látszik. Ebben az alakban azonban – a refrén szokatlan volta miatt – valószínűleg későbbi, a korai középkorból való. Tartatom és forma tekintetében egyaránt egyedülálló a himnuszok közt.

Nagy Szent Gergely neve alatt egy sereg himnuszt hozunk, melyeket a hagyomány neki tulajdonít. A Fényalkotó kegyelmes Úr és az utána következő hat himnusz szemmel láthatólag egy szerzőtől való: jól átgondolt, egységes koncepciójuk (valamennyi a teremtés gondolatából indul ki), szerkezetük, körmondatos stílusuk, még verselésük is rokon.

En clara  vox redarguit. Rímes fordítás.

Quid tyranne, quid minaris? Szerző és kor bizonytalan. A stílus középkori eredetre mutat, de a hagyomány Szent Ágostonnak tulajdonítja.

Beda Venerabilis. A Hat Nap himnuszá-nak fő érdekessége a formai játék: a strófák első és utolsó sora azonos, de más-más értelemben.

Sancti venite. A legrégibb ismert eucharisztikus himnusz. Primitívségében és egyszerű áhítatában megható.

Tristes nunc populi. A mozarab (l. Bevezetés) költészet egyik legmegragadóbb darabja.

Ave Maris stella. Paulus Diaconus szerzősége nem teljesen bizonyos. Ennek a kis éneknek egészen sajátos bája van: naiv áhítat és bensőség (Babits népies ízt érez benne) és tudós szójátékköltészet egyesül benne, édesen esetlen, kezdetleges rímeléssel.

Veni Creator Spiritus. Az ismert pünkösdi himnuszt az elterjedt rímes fordításban adjuk.

Victimae Paschali. A húsvéti mise szekvenciája. A fordítás szabadon követi az eredeti prózaritmust.

Decora lux aeternitatis auream. Ez és a következő himnusz (Beate pastor Petre) egy nagyobb költemény két részlete. Szerzője ismeretlen; egy meg nem okolható hagyomány Elpisnek, a filozófus és költő Boethius feleségének tulajdonítja.

Damiani Szent Péter. Mennyország-himnusza kétségtelenül a himnuszköltészet egyik csúcspontját jelenti. Lendületessége, formájának faragatlan ereje miatt egyesek Szent Ágostonnak tulajdonították.

Hermanntól való a Boldogságos Szűz ismeretes négy időszaki antifonája közül kettő; a Salve Regina és az Alma Redemptoris Mater. Az előbbi prózában van írva, az utóbbi kissé botorkáló középkori hexameterekben, ezt adjuk, az eredeti formában.

Lavardini Hildebert nagy éneke a Szentháromságról, első felében csodálatos szabatosságú dogmatikai összefoglalása a kereszténység legmélyebb hittitkának. Érdekes összehasonlítani gyüjteményünk két másik nagy dogmatikus himnuszával: Hilárius nehézkes énekével és Szent Tamás Lauda Sion-jának pompás tömörségű, lendületes strófáival. Mint költőé, kétségtelenül Hildeberté a pálma. Igazán páratlan remekművé az éneket második fele teszi, ahol a bensőséges áhitat és a lelki mélység hasonlíthatatlan hangjait szólaltatja meg. Azt lehetne mondani, hogy amilyen magasra szárnyal Isten felé a himnusz első fele, olyan mélyre nyúlik a lélekbe a második rész.

Morlasi Bernát strófái Mariale című hosszabb költeményéből valók; ezek a legismertebb részei, A himnusz nagy kedveltségét mutatja, hogy többnyire Szent Bernátnak tulajdonították; másuk Szent Anzelmet, vagy Szent Kázmér lengyel királyt tartották szerzőjének.. Népszerűségét kétségtelenül csilingelő rímelésének is köszönheti; zeneisége feledtette a gondolatnak helyenkint kissé bágyadt haladását.

Szentviktori Ádám nagy himnuszai közül négy jellegzeteset választottunk ki. Az Ave Virgo singularis fogalmat ad ennek a nagy költőnek páratlan formaművészetéről, amely a rímcsilingelésben is megőrzi nagylélekzetű lendületét. A Húsvéti himnusz talán legjellegzetesebb példája a középkori költészet egyik kedvelt eljárásának, az ószövetségi előképekkel való játéknak.

Veni Sancte Spiritus. Szerzője ennek a kedves, mindnyájunk szívében élő himnusznak ismeretlen. A gyanítható szerzők közül Róbert királyt emlegetik a legtöbben; mások másoknak (köztük III. Ince pápának) tulajdonítják. Mindenesetre a himnuszköltészetnek középkori legjobb idejéből való.

Jesu dulcis memoria. A középkor áhítatának ezt az egyik legmegragadóbb énekét sokáig Szent Bernát művének tartották. Szent Bernát azonban, mint Hauréau kimutatta, néhány formailag és tartalmilag jelentéktelen himnuszon kívül (Szent Viktorról és Malakiásról) nem írt költeményeket. Ez a himnusz, mint fejlett rímelése mutatja, aligha régibb a XIII. századnál. Máig a legkedveltebb himnuszok egyike. A hosszú énekből azt a három részletet választottuk ki, amelyeket a Breviárium vett fel a Jézus Szent Nevének zsolozsmájába.

Löweni Arnulfnak a Megfeszített Krisztushoz írt himnuszait is Szent Bernátnak tulajdonította a középkor. Ezen a néven hozza verses magyar fordítását a középkori Czech- és Thewrewk-kódex is. Gyüjteményünk a himnusz ötödik részét adja.

Dies irae. Valószínűleg Celanói Tamás műve, de az sem lehetetlen, hogy régebbi. Az utolsó hat sor későbbi hozzátétel, ami meg is látszik rajta. Az utolsó két sor formailag is elüt a többitől. Minthogy a fordítás az egyházi ének céljaira készült, végig megtartja az eredeti formát.

Szent Bonaventura II. Kereszt-himnuszá-nak érdekessége, hogy a versszakok végső sorai egy-egy ismert egyházi himnusz kezdősorai.

Adoro te devote. Aquinói Szent Tamás legbensőségesebb himnusza: ebben legkevesebb a dogmatikai tartalom, legmélyebb a misztikus elmerülés. A másik négy himnusz az úrnapi liturgia céljaira készült: a Lauda Sion az ünnep miséjének szekvenciája, a többi három breviáriumi himnusz. A Lauda Sion utolsó strófái klasszikus példái a gótikus virágkor egy kedves költői fogásának: a kettős rím, az érzelem egyre hevesebb áradását követve, hármas, majd négyes rímcsilingeléssé gazdagodik.

A Szamárének. A Bolondok Ünnepe (január elején) Franciaországban fejlődött ki a Szent Család egyiptomi menekülésének emlékével kapcsolatban; eredetileg a szubdiákonusok ünnepe nevet viselte. Utóbb nagyon elfajult (volt hely, ahol a diákonus az oltártól az Ite missa est helyett szamárhangot utánzott), azért erélyes intézkedéseket hoztak ellene. Ez a himnusz a Sens-i egyházmegyének már megtisztított bolondünnepi liturgiájából való. A refrén ófrancia nyelvű. Az ének népies, dévaj kedvessége megkapó. (A Bolond-ünnepet érdekesen írja le Tarczai György, Vitus mester álma c. regényében.)

Stabat Mater. A XV. század óta foglal helyet a liturgiában, költője egyéni áhitatból írta. Jacopone szerzősége nem egészén biztos, mert a kortársak és a ferences hagyomány sokáig hallgatott róla – más szerzővel azonban sohasem a hozták kapcsolatba. A Stabat Mater speciosán minden kedvessége mellett is megérzik a kiszámítottság, amellyel az elsőt követi.

A Fülemile. Meghatóan egyesül benne a a kedves tudákosság, amellyel mondanivalóját a zsolozsma hórái szerint rendezi, és a bájos, szinte naiv – Fra Angelico képeire emlékeztető – áhitat. E szempontból a költemény legremekebb részei a karácsonyi strófák.

Lilium floruit. Kora és szerzője ismeretlen. Népies ízű naiv ujjongás egyesül benne egészen modernül ható, szinte impresszionista-szimbolista ízű gondolatszökdeléssel.

Anonymi auctores. Ez a három himnusz eredeti alakjában még középkori.

Szent István zsolozsmája. Az 1484-ben másolt Pozsonyi Antifonáriumból; tartalmi és formai okokból egyaránt jóval régebbinek látszik. Szépségeiről a Bevezetésben szóltam.

Veni Jesu, veni amor. Kájoni János Cantionale Catholicumából. (1676.) Az ádventi vágynak megragadó erejű kifejezése. – A tizenhetedik századi lelőhely nem jelenti azt, hogy a himnusz nem sokkal régibb. A tizenhetedik századi énekeskönyvek u. i. sok bizonyosan régi éneket tartalmaznak. Ez vonatkozik a következő himnuszokra is.

Coelo rores pluunt flores. Kájoni Cantionaléjából. A legszebb karácsonyi énekek méltó barokk párja. Szépségéről a Bevezetésben szóltam.

Magdalena mortuo. Náray György Lyra coelestiséből. (1695.) A kedvelt Magdolna-motívumnak a legnagyobbakkal versenyző magyar feldolgozása. A költemény menetén valami balladás lüktetés ereje érzik. A fordítás egy helyen az eredetinek két versszakát eggyé tömöríti.

Florens Jesse regula. Egy 1495-ből származó kéziratos zágrábi misekönyvből. Tartalmilag formailag, szerkezetileg egyaránt a legremekebb Mária-himnuszok méltó párja.

Gaude Virgo gloriosa Mater Christi. A Kisdi Benedek-féle Cantus Catholiciból. (1651. Újabban kiadták a Budapesti Ranolder Intézet növendékei a Vajthó László szerkesztette Irodalmi Ritkaságok sorozatában.) A strófák utolsó sora egy szótaggal hosszabb a többinél. A fordítás, minthogy éneklésre készült, végig megtartja az első sorok ritmusát.

O gloriosa. A hagyomány a nagy Pázmány nevéhez fűzi, mert abban a Rorate misében szerepel szekvenciaként, amelyet ő rendelt el. Megtalálható Kájoninál is, némi változatokkal. Érett és gazdag barokk szépsége, meglepő formai értékei, elragadó áhítata nem méltatlanok Pázmányhoz.

Notes

[←1 ]

Olyan ószövetségi alak, amely valamely újszövetségi alak jelképe pl. a kenyeret és bort áldozó Melkizedek az utolsó vacsora Úr Jézusáé. Tele van ilyenekkel gyüjteményünkben Szentviktori Ádám húsvéti szekvenciája.

[←2 ]

L. értekezésemet: A középkori Szent László-himnusz eredetiségének kérdéséhez, Szegedi Füzetek, 1935.

[←3 ]

Kor. I. 5, 7.

[←4 ]

Móz. II. 12, 35.

[←5 ]

Móz. II. 5, 7 sköv.

[←6 ]

117. zsolt. 20, 24.

[←7 ]

Zsid. 10, 1.

[←8 ]

Móz. I. 37, 28.

[←9 ]

Móz. II. 7. 10 sköv.

[←10 ]

Móz. III. 21, 6 sköv.

[←11 ]

Jób. 40, 19–22.

[←12 ]

Izaiás 11, 8.

[←13 ]

Kir. IV. 2, 23-24.

[←14 ]

Kir. I., több helyen.

[←15 ]

Móz. III. 16. 5 sköv.

[←16 ]

123. zsolt. 7.

[←17 ]

Bírák 14–16.

[←18 ]

Jel. 5, 5.

[←19 ]

Jón. 2, 1, 11.

[←20 ]

Énekek én. 1, 13.

[←21 ]

Mát. 23, 52 sköv.

[←22 ]

Ján. 14, 6.

[←23 ]

Ján. 41, 81.

[←24 ]

Ján. 15, 1.

[←25 ]

A magyar cím a Kisdi Benedek-féle Cantus Catholici-ből (1651.)

Table of Contents

Impresszum

Tartalomjegyzék

A latin himnuszok kezdősorai

A magyar himnuszok kezdősorai

Bevezetés

I. Az ókeresztény nyugat lírájából

Szent Nikétász: Téged Isten dicsérünk

Poitiers-i Szent Hilárius: Himnusz a Szentháromságról. Avagy az Egylényegű Igéről

Szent Ambrus: Himnusz kakasszóra

Szent Ambrus: Hajnali himnusz

Szent Ambrus: Esti himnusz

Szent Ambrus: Adventi himnusz

Szent Ambrus: A harmadik hórára

Szent Ambrus: A kilencedik hórára

Szent Ambrus: Szent Ágnes ünnepére

Szent Ambrus: A szent szűzek ünnepére

Ambróziánus himnuszok: Első Hórára

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (hétfőre)

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (keddre)

Ambróziánus himnuszok: Éjjeli zsolozsmára (szerdára)

Ambróziánus himnuszok: Dícséretre

Prudentius himnuszai: Hajnali himnusz

Prudentius himnuszai: Kakasszóra

Prudentius himnuszai: Temetési himnusz

Prudentius himnuszai: Az Isten Bárányáról

Prudentius himnuszai: A „Minden órára való himnusz”-ból

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. I. Hajnali zsolozsmára

Prudentius himnuszai: Aprószentek ünnepére. II. Dícséretre

Prudentius himnuszai: Vízkereszti himnusz

Prudentius himnuszai: Urunk színeváltozása ünnepére

Nolai Szent Paulinus: Az I. zsoltár

Nolai Szent Paulinus: Köszöntő vers feleségéhez

Sedulius: Himnusz Krisztus életéről

Sedulius: Szűz Mária köszöntése

Venantius Fortunatus: A szent keresztről

Venantius Fortunatus: Nagypénteki himnusz

Venantius Fortunatus: A Szeplőtelen Szűzhöz

Venantius Fortunatus: A boldogságos Szűz Máriáról

Ismeretlen szerző: A szeretet himnusza. (A nagycsütörtöki lábmosásra)

Nagy Szent Gergely: Halld meg, jóságos Alkotó

Nagy Szent Gergely: Titokzatos szokás szerint

Nagy Szent Gergely: Fényalkotó kegyelmes Úr

Nagy Szent Gergely: Ég mérhetetlen Mestere

Nagy Szent Gergely: Földnek Teremtő Istene

Nagy Szent Gergely: Egek Szentséges Istene

Nagy Szent Gergely: Ó nagyhatalmas Istenünk

Nagy Szent Gergely: Nagyságos emberalkotó

Nagy Szent Gergely: Ki csillagokat alkotál

Nagy Szent Gergely: A minden napok elsején

Nagy Szent Gergely: Ó Háromság Egysége te