Meskó Lajos

Ősmagyar keresztneveket keresztény szellemben

mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Meskó Lajos

Ősmagyar keresztneveket keresztény szellemben

A magyar piarista rendfőnök

43/1936. sz. engedélyével.

Nihil Obstat.

Dr. Michaël Török censorum praeses.

Nr. 123/1936. Imprimatur

Strigonii, die 11. Januarii 1936.

Dr. Julius Machovich

vicarius generalis.

____________________

A könyv elektronikus változata

Ez a publikáció az azonos című könyv második, bővített kiadásának elektronikus változata. A könyv 1936-ban jelent meg a Nemzet Szava hetilap kiadásában. Az elektronikus változat a szerző engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más jog a szerzőé.

Az elektronikus változat tartalmazza a szerző javításait, amelyeket ehhez a kiadáshoz készített 2005-ben.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

Bevezetés

Az ősmagyar nevek

Befejezés

Bevezetés

Újra meg újra rádöbbenhetünk arra a keserű igazságra, hogy egész életünkben nincs semmi magyar vonás. Nemzeti viseletünket elvesztegettük az angol, francia kedvéért, házi életünk legalább is városainkban tisztára német, beszédünk lassankint valami keveréke lesz a régi magyarnak s a nemzetközi zsargonnak, dalaink, szokásaink, ízlésünk mind idegen behozatal. S legszomorúbb, ha valahol mégis némi foltja megmaradt igazi magyarságunknak: egy népi viselet, egy régi szokás, dal, azt olyan vásári érdeklődéssel vesszük körül, annyira távolálló exotikummá bámuljuk, ferdítjük, mintha közép-afrikai fétis-szobrokra leltünk volna s nem mindennapi életünk szükséges elemeire. Olykor Ady Endre „Ond vezér unokájának” sorai jutnak eszünkbe: „Tőle jövök és idegen az én ősöm, fajtám, királyom.”

Ebben a nagy tarka Európában kívül-körül minden népnek vannak sajátságos magatulajdona nemzeti keresztnevei, csak a mi ajkunkról némult le az ősi magyar név. A francia Honoré-k, Claude-ok, Louis-ok, Armandok, az angol Arthurok, Edwardok, Alfrédok, a német Heinrichek, Dietrichek, az olasz Cesarék, Achillék, a szláv Bohuslavok, Dragomirok, Svetozárok sorába nem tudjuk odaállítani nemzeti neveinket. Jó, ne legyünk igazságtalanok, hiszen ahogy jelleges francia névvé lett a germán gyökerű Louis, ahogy jó magyar szó a szláv eredetű asztal, ablak: úgy magyar névvé vált a Péter, a Gábor, a Tamás is (már ahol az Adolfok, Ottmárok ki nem szorítják); azonban ezek mellett és nem helyett hiába keressük ősi neveink sorát, legföljebb mutatóba látunk néhányat.

Mi ennek az oka? Ne gondoljuk, hogy a katolikus Egyháznak tilalma s azon óhaja, hogy szentek nevét viselje a megkeresztelt. Ez nem volt, s mint látni fogjuk, nem lesz akadály a jövőben sem. Ha a kereszténység irtotta volna ki őket, hogyan érthetni, hogy Szent László korával végleg eltűnvén a pogányok, ezek a nevek még évszázadokig virágzanak? Hogy a szenteket termelő Árpád-kor vallásos tüze nem árt nekik, fonnyadásuk szinte a XV. századig (1400) késik? Hogy ősmagyar neveink püspöki székek magasságáig emelkedhettek? Mohinál két érsek hal hősi halált, egyike ősmagyar nevű: Ugron Csák nemből, Kalocsa érseke; Bulcsu csanádi püspök, Vérbulcsu nemzetségből szintén a tatárok ellen tűnik ki. A győri Ugron püspök (1188–1203) és a pécsi Kalán (1183–1218, Attila életrajzírója s a pécsi bazilika átépítője), az egri Koppán (1198–1216), a kalocsai Búzád érsek (1255–56, a bán fia) és Csanád prímás (+1349), – hogy a többit mellőzzük, – aligha irtották az ősök névhagyatékát. Mikor a szentek nevére vonatkozó szabályt szorgalmazza az Egyház, hírük-hamvuk sincs már ősi neveinknek.

Eltüntette őket részben egy természetes ok: a vezetéknevek keletkezése (1400 után), ui. sok ősi név vezetéknévvé válva maradt fönn máig. De eltüntette a keleti vérhullám is, amely Mohinál önti el egész magyar műveltségünket, romba dönti dómjainkat (az akkor épülő egri, napjaink ásatásai szerint, fölülmúlta volna a kölni székesegyház méreteit) s megfogyasztja a magyarság legősibb rétegét. Az ereje-hagyta nemzet a nyugati műveltség és népek beözönlésével fönntartja életét, de lassan rákölti múltja hagyományait. Az Anjou- és Zsigmond-kor divatra kapatja a külföldi szokást és végleg elenyészti ősi neveinket. Nincs egyetlen nép Európában, amelynek a közös keresztény névkincs mellett ne lennének saját, részben megkeresztelt, de sokszor pogány személynevei is. Azaz egy van, a magyar. Neki alig 4–5 ősmagyar nevét (Gyula, Árpád stb.) leszámítva nincsen emléke egy régibb életéből.

* * *

„De könnyű a germán és latin népeknek – mondják. – Az ő nemzeti neveiket szentek százai emelték oltárra keresztnévvé: Anzelm. Willibrord, Winfried, Bonaventura, Francesco stb. Nekünk meg hol nemzeti szentünk? István, Imre, Gellért (mert ő is az, még pedig vér révén), László, Erzsébet, Margit s vége is.” (Szomorú, hogy így van, de nem különben szomorú, hogy még kevesünket sem tartjuk számon. Alább látjuk majd, hány megdicsőült vérünkről tudomást sem vesz a közönség.) „Az ország többségét kitevő katolikusság közt tehát az ősmagyar neveknek nincs keletjük; nem szentek nevei, nem tűzik a szent hősiesség példáit a megkeresztelt elé.”

Ezt a nehézséget könnyű megoldani.

Keressünk az ősmagyar neveknek keresztény védőszenteket, vagyis egy-egy ősi (eddig pogány) nevet helyezzük egy-egy szent vagy boldog pártfogásába, úgy amint ezt az Egyházi Lapok 1934. februári száma kifejti (Papok közlönye, szerk. Czapik Gyula, Bp., V., Honvéd u. 10.)

Nem uj, most kitalált eljárás ez. A katolikus népeknek (lengyel, cseh, tót, horvát) szintén kevés a nemzeti szentjük s keresztneveik nagy részét mégis ősi szláv Szvetozárok, Jaroszlávok, Bohusok stb. teszik. Ők ui. egvszerűen lefordíták a keresztény neveket, illetve helyesebben kikeresék ősi neveik közül azokat, amelyeknek jelentése a keresztény névvel egyezett. Így lett Miroszlav annyi, mint Friedrich (szláv mir = béke, németül Friede), Dragutin = Károly (mert drag = latin carus, kedves), Bozsidar = Teodor (mindkettő jelentése: Istenadta)

Másik eljárásuk a hasonló hangzáson alapszik. A latin eredetű Emil nevet azonosíták nemzeti Milán nevükkel, úgyhogy Milánnak védőszentje Szent Emilius.

Azt se higgyük, hogy a horvátok, csehek maguk találták ki e névazonosító módokat. Megvannak ezek, mióta népek más népektől nevet, szót, eltanultak.

I. Az Úr Simon Jónásfiát Kéfásnak, vagyis kőszálnak nevezi el, mi azonban az apostolfejedelmet görög-latinra lefordított nevén ismerjük: Petrusnak, Péternek. Mi különös van hát abban, ha a latinoktól meg átvéve a horvátok, Kamenko-ra váltják a Péter nevet (kamen kőszikla), vagy ha a magyarok ősi Keve (annyi mint kő) nevük pártfogójának Pétert tisztelnék? Középkori keresztneveink közt gyakori a Húsvét, Farkas, Kakas név; ezek a latin Paschalis, Lupus, Gallus egyszerű lefordításai. Nemcsak a szláv és magyar, a német is megtette ezt, Theophilus görögül „istenszeretőt” jelent, a német szótárak egynek veszik a Gottlieb névvel, amint a Gottlob is Theodosius stb.

II. A keresztnevek „lefordítása”, azaz jelentésszerinti azonosítása ősi eljárás. De nem kevésbé régi és igazolható az, amit az Emil-Milán példában láttunk, hogy különböző nyelvek hasonló hangzású neveit egynek veszik. Szintén a nyelv természetében rejlő okok alapján teszik ezt. Aki pl. nem tud németül s egy magyarhoz hasonló német szót hall, azt az ismerős magyar szóhoz kapcsolja, vele veszi egynek; így lett a német meile-ből mélyföld és mértföld, bernstein-ből borostyánkő stb. (A Petrus us végét is azért hagyták el a Péterben, mert a magyar becéző us-t érezték benne.)

Így volt a nevekben is. Pl. a Bánffy családban már a középkor folyamán hagyományos a Dénes-Dionysius név, a család őse ui. Tonuzaba s az utódok ezt a pogány nevet a keresztény Dionysius-Déneshez kapcsolták. Így azonosíták a török eredetű Ákos nevet Achatius-sal, az ősi Gyulát Julius-sal. (A humanisták Gyulafehérvárat is Alba Juliára deákosítják.) A nyelvújítás csak folytatta a hagyományokat, mikor Eugenius (ejtsd magyarországi latinsággal Eugyeniusnak) megfelelőjének a Jenő törzsnevet tette meg s a Dugonics leleménye Etelkát Sz. Adelheid nevével azonosítá.

A nyelvújítás kezdte nevek hamar népszerűsödnek. Tolnai Vilmos kutatásai megállapították, hogy az első Etelkára a Dugonics regényét követő évben (1789) keresztelték Almási Ignác leányát; az első Árpád az Árpád-koriak óta) a nagy történész Horvát István fia, Szendrey Júlia második ura volt, az első Zoltán meg Petőfi Sándor fia (Napkelet I. 399. Amint mindebből kitetszik, a nyelvészet számon tartja a keresztnevek terjedését, első viselőit. Hogy a jövő nyelvészeket megkíméljük a fáradságos nyomozástól, kérjük a közönséget, az először használt nevek fölvételét – a keresztelés helyét, idejét, a keresztelő és keresztelt nevét – írja meg akár a szerzőnek, akár e kérdés szakértőjének, Tolnai Vilmos pécsi egyetemi tanárnak.)

Ilyen névmegfelelésekkel találták meg a magyar tanítórendek is a kereszténységnek és magyarságnak nevekbeli egyezségét. Újabban, mint Schwartz Elemér ciszterci egyetemi tanár írja (Magyar Nyelv c. folyóirat 26. évf. 183–5.) szerzetesnévül a bencések és ciszterciek az Aladár, Árpád stb. nevet veszik föl olyképp, hogy a bencéseknél Aladár Alfredus, Árpád Arpotes, Csaba Sabbas, Elemér Ladimirus, viszont a cisztercieknél Aladár Wladimirus, Elemér Eleutherius. Ő is nyomatékozza, hogy szükség lenne a megfeleléseket rendezni, egységesen.

* * *

Mindezek gyakorlati megvalósítás módját mutassa néhány példa.

Ajtony a török altun = arany szóból származó nevünk. (Bizonyítja Melich MNy: 9. évf. 352–6): azért vegyük az Aurélius (aurum = arany) megfelelőjének; nem azt értve ezen, hogy Ajtony = Aurél, hanem hogy Sz. Aurélius két névnek védőszentje: egyfelől az Aurélnak, másfelől az ősmagyar Ajtony névnek is. Keresztlevélbe így iktathatni: „Ajtony (Aurél).”

Szëpës és a női Szëpe (lásd Melich MNy 25. évf. 39.: a „szép” szóból eredő ősmagyar név) jelentésben is, alakban is mása neki Sz. Speciózus római szerzetes neve (márc. 15.; speciosus = szép.)

Szovárd v. Zovárd egy ősmagyar vezér neve, viszont hangzás alapján kapja védőszentül Xavéri Sz. Ferencet (dec. 3.)

Az alább fölsorolandó névsor tehát ez elvek alapján készült. Különös gonddal azonban arra, hogy ahol lehetett, magyar szentet, boldogot válasszunk ősi neveink pártfogójául. Ha látjuk, hogy más nemzeteknél a szentek vezetéknevére is keresztelnek (Xavér, Gonzaga, Vianney stb.): mért ne lehetne ősi Csák nevünk védőszentje Boldog Csák nembeli Mór domonkosrendi, vagy a Bátor névé Boldog Báthory László pálos? Ha látjuk a cseheknél, hogy Szent Adalbert püspököt korábbi cseh nevén tisztelik (Vojtiech): nem lehetne-e Szent István királyunk az István név mellett a Vajk névnek is pártfogója? Az olasz Annunziata Gyümölcsoltó Boldogasszonyról (annuntiatio) kapta nevét, a mexikói női Guadelupe név meg éppen híres nemzeti kegyhelyükről, s védőszentje a guadelupei Szűz. Mért ne lehetne hát ősi férfinevünknek a Gyűd-nek védőszentje a gyűdi Szűz Mária, egy másiknak, a Sallód-nak, Sarlód-nak meg Sarlós Boldogasszony (júl. 2.)? S vallanák egyszersmind férfineveink is az Istenanya oltalmát.

Az alanti jegyzékben még több magyar szentet, boldogot találunk, előbb azonban néhány gyakorlati megjegyzést!

1. – Világért se higgyük, hogy már most Szent Speciózus magyar neve Szepes, hogy az Aurélt eztán Ajtonynak fordítjuk, hogy a Petrus név magyarul ezentúl Kevének hangzik. Nem! Sz. Petrus neve Péternek magyarosult meg, ez a fordítása és nem Keve. Keve Pétertől független, külön név, amelynek a jelen kis írás Sz. Petrusban (szerémi vértanú) keresett védőszentet. Keve ősmagyar, Péter teljesen megmagyarosult jövevény, – egymáshoz annyi a közük, hogy közös lesz a védőszentjük. De hisz' eddig is Sz. Andreas apostol nem vette-e pártfogásába egyarányos szeretettel az Andrásokat is, az Endréket is? Mária, Immakuláta, Annunciáta, Dolores nem egyképpen a Boldogságost tekintik-e pártfogóul? Ezek a megkeresztelendő szegény pogány magyarok nem tolakvók, senki helyét nem akarják bitorolni, de függetlenségüket sem hagyják: nem magyar fordításai ők egy idegen névnek, hanem ősmagyarok, akik azonban az égiek oltalmára szorulnak. Tehát végelemzésben más szentet is pártfogóul választhatnánk egy-egy ősmagyar névhez, de ha a hasonló hangzást, vagy jelentést keressük a védszent nevében, akkor – mint láttuk – leginkább a hagyomány és az észszerű meggondolások útját járjuk.

2. – Tudnunk kell, hogy a magyar nem tett különbséget férfi s női név közt, de okleveleinkben alig is maradt föl női név. Azért egypárat női névül újítsunk föl s amint eleddig tettük, képezhetünk a férfiból nőnevet (pl. György mellé Györgyike: ilyenekre hivatkozva ajánlta a Szent Imre jubileumkor Melich János nyelvész egyetemi tanárunk az Imre név női másául az Imrőkét, l. MNy 26. évf. 306.; 1930.) Hetény női alakja lenne Heténke, Szovárdé Szovárka (a -d kicsinyítő képzőt -ka-ra cserélve), Budáé Budácska, Kevéé Kevike stb. A jegyzékbe néhány ilyet zárójelben fölvettünk.

3. – Csak ezek a zárójelbeli nevek a szerző művei, Gyöngyvér Arany Jánosé, a többi név egytől-egyig árpádkori oklevelek lapjain őrződött meg. Viselték honfoglaló ősök, mint Lél, Kölpény, Ögyek, Örös, Bulcsú, Üllő, Kadocsa, – honépítő magyarok, mint Csanád vezér, Ernye és Búzád bán, Ugron érsek, Katapán püspök. Némelyéről nyelvészeti-történeti kutatás kideríté, hogy az ősi hún kapcsolatot valóvoltának bizonyítékai, mint az Ernye és Üllő név (Irnik, Ellek). Árpádházi királyok, vezérek és hercegek emléke ébred e nevekkel: Takson-, Décséé és Abáé. Hatalmas nemzetségeink szólalnak meg a Csák genus, Szabolcs vezér sarja és az Örkény-ivadéka Tomaj nem; a Hont-Pázmány, melynek fia Szalók, Bökény, Zovárd úr (a mai Zovárdffyak őse). Megjelenik a Tököl nemzetség Ötemér-Itemérje, a Miskóc genus Bors ispánja, Csabája, az Örsúr nemzetség Buzádja, a Zách-ok Torda, Tardos és Barakonyja. A Bodony név a Zovárd, Aba és Tököl nemből maradt föl; a Kölcse a Szente-Mágocs, Aba és Gug nemből s i. t. Hangzottak e nevek a királyi udvarban, az Esterházyak (Makód, Becse, Both) és a tihanyvidéki szántóvetők ősei közt, akiknek pl. az 1211-i oklevélben ezrekre menő nevét olvassuk.

A nevek mellé tett utalás egyébiránt jelzi, hol nézhetni utánuk.

Az ősmagyar nevek

Jeleink

EtSz

jelenti tehát a Magyar Etimológiai .Szótárt (Szerk. Gombócz Z. és Melich J.)

G

Gombocz Z.: Árpádkori török személyneveink MNy 10. és 11. évf.

HazO

Hazai Okmánytár

MNy

Magyar Nyelv folyóirat évfolyamai

NGy

Németh Gyula: A honfoglaló magyarság kialakulása c. könyve

P

Pais Dezső: Régi személyneveink jelentéstana MNy 17. és 18. évf.

PAn

Pais Dezső: Magyar Anonymus

PRT

Erdélyi L.: A Pannonhalmi Rend Története

VR

Váradi Regestrom, tatárjárás előtti ítélkezési jegyzőkönyv

W

Wenzel: Árpádkori Okmánytár

tr

= törökül

n

= női név

óm

ómagyar

szl

szláv

A szentekre vonatkozólag:

A pannoniai és magyar szenteket Zalka: Szentek életében és a Katolikus Lexikonban (KatL; Sch = Schütz: Sz. É.; UjMSion = Új Magyar Sion egyházirodalmi folyóirat), a többit a Martyrologium Romanumban is megtalálni.

Az ősmagyar nevek

– A –

ABA

tr apa G, EtSz – Paternus (nov. 12.)

ABÁD

ua. – Paternus (nov. 12.)

ABONY

ua. – Paterniánus (júl. 12.)

ACSÁD

EtSz – Akát szerémi vértanú (jan. 2.) l. Zalka

ADOMÁS

P, G – Deusdedit (=Istenadta; aug. 10., nov. 8.)

AJÁNDOK

P – Donátus szerémi vértanú (ápr. 9.; „ajándékozott”)

AJTONY (n Ajtonka)

tr arany EtSz, G – Aurélius (aurum = arany; júl. 27.)

ÁKOS

tr fehér sólyom – Achácius pannon vértanú (jan. 2.)

ALAP

tr hős EtSz – Alipius (aug 15.)

ALPÁR

tr hősférfi EtSz – Alexandrus pannon vért. katona (=„férfivédő”; márc. 27.)

AMBOD

VR 323 – Boldog Umberto magyar dömés (Sch. I. 107.; Emléke dec. 23.; UjMSion 1885:827)

APOR (n Aporka)

W 12:569 – Aprószentek (dec. 28.)

n ARACSA

óm ara, EtSz – Desponsatio, Boldogasszony Eljegyzése (jan. 23.)

ARAD

EtSz – Bold. Assz. Eljegyzése (jan. 23.)

ATA

óm atya, EtSz – Ottokár (júl. 2.)

ATÁD

EtSz – Athenodorus (nov. 11.)

ATÁNY (n Atánka)

EtSz – Antigonus szerémi vértanú (febr. 23.)

– B –

BÁCS

tr úr (-cs kicsinyítővel) G, – Boldog Dominici János raguzai érsek, dömés (KatL; jún. 10.; dominus = úr)

n BAJCSA

tr úr G – Bazilla pannoniai szent (aug. 29.)

BAKONY

MNy 23:565 – Pachomius (máj. 9.)

BALLOS

EtSz – Pollio cibalei vértanú (ápr. 28.)

BÁND

óm bán, EtSz – Panténus (júl. 7.) vagy Boldog Bánfi Lukács érsek (Zalka)

BÁNK

EtSz – Szkalkai Szent Benedek remete (máj. 1.)

BARAKONY

MNy 25:307 – Berchmans Szent János (aug. 13.)

BARÓT (n Barótka)

MNy 24:580 – Pirrotti Szent Pompilius (júl. 16.; 1934-ben szentté avatott piarista)

BARS

P – Barthusius szerémi vértanú (júl. 28., UjMSion 1879:779)

BÁTOR (n Bátorka)

EtSz. – Boldog Báthory László pálos (febr. 27.)

BECSE

W 6:372, 11:38 – Honórius (ápr. 24., szept. 30; honor = becsület)

BECSEND

W 7:228 – Honorátus (jan. 16., febr. 8.)

BÉKÉS (n Békéske)

PRT 1:290. – Pacifikus (szept. 24.)

BÉLD

EtSz – Béda (máj. 27.) vagy Boldog Temesvári Pelbárt (máj. 27.; UjMSion 1879:931)

BÉNYE (n Bényecske)

P – Benignus (jún. 28., ápr. 3.)

BERÉNY (n Berénke)

tr adakozó, W 2:261 – Brunó (oct. 6., 15.)

BEZEG

Etsz – Besszárion (jún. 17.)

n BÍBORKA

P – Rufina pannon vértanú (ápr. 6. rufus = piros)

BIZONYD

P – Fidencius (szept. 27. fidens = bízó)

BODONY (n Bodonka)

W 9:364 – Bononius (aug. 30.)

BODOR (n Bodorka)

EtSz – Krispus (okt. 4.; crispus=göndör)

BODROG

MNy 10:197: a Bodorból – Krispinus (nov. 19.)

BOGÁRD (n Bogárka)

P – Burchard bencés püspök (okt. 14.)

BOJTA

EtSz – Bonaventura (júl. 14.)

BORSA, BORSOD

P EtSz – Piperion vt. (márc. 11.; piper=bors)

BOTOND

P – Stock Szent Simon (máj. 16.)

BŐD

P, EtSz – Abundius vértanú (dec. 10.; ápr. 14.), vagy Bőd püspök Sz. Gellért vértanútársa (szept. 24.; UjMSion 1882:587)

BŐSS

P, EtSz – ua.

BÖKÉNY

VR 145, 383 – Becket Sz. Tamás (dec. 29.)

BÖLCS

EtSz – Prudencius (ápr. 28.; prudens=bölcs)

BUDA (n Budácska)

MNy 22:5. – Pudens (máj. 19.)

BULCSÚ

EtSz bocsátó – Szolutor (nov. 13, 20.; solutor=bocsátó, oldó)

BUZÁD (n Buzádka)

EtSz – Boldog Bánfi Buzád vértanú dömés (+1242, emléke dec. 8.; L. UjMSion 1885:820)

– C –

CEGE

szëg EtSz – Akucius (szept. 19.; acus=tű)

CEGÖ (n Cëgöke)

EtSz – ua.

– CS –

CSABA

Szabbás (dec. 5.)

CSÁK

EtSz – Boldog Csák Mór (márc. 20.)

CSAMA

P – Szamonas (nov. 15.)

CSANÁD (n Csanádka)

EtSz – Szenátor (máj. 28.), vagy Boldog Csanádi Albert pálos (Euchar. Értes. 1934.)

n CSANTA

P – Chantal Szent Franciska (aug. 21.)

CSÁNY

EtSz – Szancius (jún. 5.)

CSÁT

EtSz – Szatur szerémi vértanú (ápr. 6.)

CSATÓ, CSATÁD (n Csatóka)

EtSz – Sostratus szerémi vértanú (júl. 8.)

CSEBE

VR 113 – Boldog Sebestyén első esztergomi érsek (Zalka, KatL. III. 484.; Emléke dec. 3.; l. UjMSion 1885:830)

CSEGE, CSEGŐ (n Csegöke)

EtSz – Szekundinus pannon vértanú (júl. 15.)

CSEKEND

W 2:102 – Szekundus szerémi vértanú (ápr. 6.)

CSEKEZ

VR 59, W 9:487 – Stachisz püspök (okt. 31.)

CSELE

EtSz – Celzus vértanú (júl. 28.)

CSELLŐ

EtSz – Cecilius (jún. 3.)

CSENGER (n Csengerke)

EtSz – Engelbert (nov. 7.)

CSOBÁD

EtSz – Szabbás (dec. 5.)

CSOBÁN

pásztor; EtSz – Isteni Pásztor Anyja (szept. 3.)

n CSOBÁNKA

EtSz – ua.

CSOMON

MNy 23:571 – Sirmion szerémi vértanú (ápr. 9.)

CSONGOR

tr sólyomféle, EtSz – Sztratonikus pannon vértanú (jan. 13.)

– D –

DÉCSE, GYÉCSE

EtSz tr főúr, előkelő – Cézárius (aug. 27.) (Tulajdonképpen a „Géza” név a Gyécsének helytelen olvasása „Geysa” írásból)

n DÉVA, GYÉVA

EtSz, MNy 24:161 – ua.

DEVECSER

W 7:159, 4:203 – Demeter szerémi vértanú (ápr. 9.)

DOBOKA

domb szóból EtSz – Montánus pannon vértanú (márc. 26.; „hegyi”)

DOBSA, DABAS (n Dabaska)

EtSz – ua.

– E –

ECSEG

EtSz, öccs szóból – Adelphus (aug. 29.; = testvér)

ECSER (n Ecsërke)

EtSz ua. – Boldog Asztrik első kalocsai érsek (Zalka, Rosty, KatL. III. 484.; Emléke nov. 12.; l. UjMSion 1884:767)

ELŐD (n Elődke)

P – Szent István első vértanú (dec. 26.)

n EMESE

óm anyácska, EtSz – Emerenciána (jan. 23.)

n EMŐKE

EtSz – Immakuláta (dec. 8.)

n ENÉH

óm ünő, EtSz – Ennátha (nov. 13.)

ENYED, ENYESD (n Enyeske)

EtSz – Anastázius szerémi vértanú (jan. 6., 8.)

n EPERJES

EtSz – Eperenc szerémi vértanú (júl. 8.)

ÉRD (n Érdike)

P – Artax szerémi vértanú (jan. 2.)

ERDŐD (n Erdődke)

P – Szilvánus (febr. 20.; „erdei”)

ERK, ERKED

EtSz – Eraklius szerémi vértanú (júl. 8.)

ERNYE

EtSz – Ireneus szerémi püspök (márc. 25.)

ERŐD

P – Valérius, jan. 28., 29. (valere=erősnek lenni)

n ERŐKE

P – Valéria (ápr. 28.)

ESZÉNY

EtSz – Heszisszó szerémi vértanú (jan. 2.)

ETE, ETÉD

P – Ethelweld (aug. 1.)

ETES (n Eteske)

P – Eutiches (ápr. 15.)

ETECSÉNY

MNy 31:246 – Anicét (ápr. 17.)

– F –

n FEJÉRCSE

P – Tisztaságos Bold. Asszony: Puritas B. M. V. (okt. 16.)

FELED (n Feledke)

EtSz – Filotheus (nov. 5.), vagy Fileas (nov. 26., philos=barát, fél)

FIACSA, FIAD

P – Aprószentek (dec. 28.)

FINTA

óm fitos, P – Fintánus (febr. 17.)

– G –

n GALAMBOD

P – Kolumba (szept. 17.)

n GILVÁD

P – Godoléva (jul. 6. Sch)

– GY –

GYALÁN (n Gyalánka)

Geján szerpap vértanú Dáciában (Erdély, ápr. 10.; UjMSion 1879:676)

GYÉCSE, n GYÉVA

l. Décse, Déva

n GYÖNGY

P – Gyemma (máj. 13.; Zalka)

n GYÖNGYVÉR

(Aranytól) – Gyenovéva (jan. 3.)

n GYÖNYÖRŐ

P – Gyeneróza (júl. 17.)

GYÖRE

MNy 23, PRT 8:269 – Csepellényi György vértanu pálos 1674-ben

GYÜD (n Gyüdike)

MNy 23 – gyüdi Mária

– H –

HAMARD

P Celerinus (febr. 3.; celer=gyors)

HARKÁNY és HARKA

P, ősmagyar alvezéri tisztség – Prezidius (szep. 6.; = „főnök”)

n HAVAD

P – Havas Boldogasszony (aug. 5.)

n HETE  férfi HETÉNY (n Heténke)

P – Boldogasszony Hétfájdalma (szept. 15.)

HÍVED

P – Fidélis (ápr. 24.; fidelis=hű)

HOBA, HOBAJ

P – Hubertus (nov. 3.)

HÓDOS

P – Kastórius pannon vértanú (nov. 8.; castor=hód)

HÖSED (n Hösiké)

P – Nikostrátus szerémi vértanú (nov. 8.; „győztes-csatás”)

HÚSVÉT (n Húsvétka)

PRT 317 – Paszkális (máj. 17.)

– I –

INÁNCS

tr hívő, G – Innocentius szerémi vértanú (júl. 4.)

– J –

JUTAS (n Jutaska)

tr ínyes, NGy – Jukundus pannon vértanú (jan. 8.; „kellemes”)

– K –

KÁDÁR

W 7:383, 9:61 – Kastórius szerémi vértanú (nov. 8.)

KADOCSA

PAn – Gaudencius arbei püspök (jún. 1.)

KÁL, KÁLD

MNy 25:121 – Klaudius pannon vértanú (nov. 8.)

KÁLOZ, KÁLOZD

tr törzsnév, P – Kalazanti Szent József (aug. 27.)

KAPLONY (n Kaplonka)

tr tigris G – Tigrius (jan. 12.)

n KARALD, KARALT

tr fekete menyét, vö. Sarolta, MNy 20:110 – Kordula (okt. 22.)

KARCSA

sólyomféle, G – Krescencius (dec. 29.)

KARTAL (n Kartalka)

tr sas; G, P – Akvila (júl. 8.; „sas”)

KASSA (n Kassácska)

MNy 22:5 – Három Szent Kassai vértanú (szept. 7.)

KATAPÁN

óm tisztség, W 6:183 – Kapisztrán Szent János (márc. 28.)

KEMÉND

P – Geminiánus szerémi vértanú (ápr. 6.)

KENDE

P NGy; vezér – Principius (szept. 25.; „fejedelem”)

KESELŐD

P G – Kastulus (jan. 12.)

KEVE (n Këvike)

kő P – Petrus szerémi vértanú (jan. 8.; „kőszál”)

KÉZD

MNy 31:268; VR 16: Kezed – Szent Jobb ünnepe (máj. 30.)

KÖLCSE

W 10:106, PRT 1:597 – Concessus szerémi vértanú (ápr. 9.)

KÖLESD

P – Gelásius (nov. 21.)

KÖLPÉNY

PAn, NGy – Kaluppánus (márc. 3.)

KÖKÉND

P; Konkordius (szept. 2., dec. 16.)

KÜCSID (n Kücsike)

P – Kis Boldogasszony (szept. 8.)

– L –

LATAMÁS

P – Vizitáció: Sarlós Boldogasszony (júl. 2.; visitat=látogat)

LEGÉND

P – Leonides (ápr. 22.)

LÉL

PAn, NGy; lélek, lehelet – Szentlélek ünnepe: pünkösd

n LELLE

MNy 14:227 – a Lél női mása

LENTE

MNy 13:237 – Leander (febr. 27.)

LEVÉD

óm létező, P – Libius szerémi vértanú (febr. 23.)

LÖVÖLD

MNy 23:54 (=lövőke) – Bianor (júl. 10.; „nyilasférfi”)

– M –

MADACS

óm madár, MNy 17:120 – Boldog Eskandélyi Mátyás hittérítő vértanú, szül. Budán (KatL okt. 8.; jún. 17.; UjMSion 1879:850)

MADOCSA

uo. – ua.

MÁGOCS

óm mag, HazO 6:375 – Maximius pannon vértanú (júl. 15.)

MAGOD

P – Frumencius (okt. 27. „gabonás”)

MAGYARD (n Magyarka)

P – Magyarok Nagyasszonya (okt. 8.)

MAKÓ

P – Majkó szerémi vértanú (márc. 28.; UjMSion 1879:516)

MÁVOGY

óm „malevő”, P – Machutus (nov. 15.)

MEDE

P – Medárd (jan. 8.)

MELEGD

MNy 20:11 – Melkiádes (dec. 10.)

METŐ (n Metőke)

metsző P – Gyümölcsoltó Boldogasszony (márc. 25.)

MUNKÁCS

P – Szent József (márc. 19.)

– N –

NAGYOD (n Nagyóka)

P – Nagyboldogasszony (aug. 15.)

NEGYE

P – „Négy koronázott” szerémi vértanú (nov. 8.)

NEMÉLY (n Nemélke)

P – Nemézius (júl. 18., dec 19.)

n NESTE

MNy 11:385 – Anastázia szerémi vértanú (okt. 28.; Sch)

NOMVAGY

P – Nimfánion (júl. 4.)

– NY –

n NYÚSZ

nyuszt MNy 11:385 – Musztiola (júl. 3.; mustela=menyét)

– O –

ÓCSÁD

PAn – Ozeás (júl. 4.)

ÓND

ó, kis, öreg; PAn – Veturius (júl. 17.; vetus=öreg)

ÓZD

P – Ozmund (dec. 4.)

– Ö –

ÖCSÉNY (n Öcsénke)

EtSz (Ecsernél) – Germánus (máj. 12.; „fivér”)

n ÖCSE

uo. – Germána (jún. 15.; „nővér”)

ÖGYEK

igy-ügy=szent szóból, PAn – Mindszentek (nov. 1.)

ÖLYVED

P – Akvilinus (jan. 29.; „sasszerű”)

ÖRKÉNY és ÖRKÖND

tr férfi MNy 22:6 – Agrippinus pannon vértanú (júl. 15.)

ŐRÖS, ÖRS (n Öröske)

MNy 22:6 – Őrzőangyalok ünnepe (okt. 2.)

ÖSBÖ

MNy 24, PAn – Boldog Özséb pálos alapító (jan. 20.) és Özséb szerémi vértanú (ápr. 28.)

n ÖSE

P – Éva (dec. 24.)

ÖSED

P – Ádám (dec. 24.)

ÖSÖNY (n Ösönke)

P: ős – Avitus (=ősi; jan. 27.)

ÖTEMÉR, ITEMÉR

tr ütközet, G – Ottmár (nov. 16.)

ÖTÉNY (n Öténke)

P – Kvintiliánus (ápr. 13.; „ötös”)

– P –

POZSON

MNy 15:49 – Posszidius (máj. 16.)

– S –

SALLÓD (n Sallóka)

P – Sarlós Boldogasszony (júl. 2.)

SARKAD

Melich MNy 10:150 – Szokrates (ápr. 19.)

SÓLYOM

P – Solemnius (szept. 25.)

SOLTONY

MNy 28 – Szuithunus (júl. 2.)

SOMOGY

P – Kornélius (febr. 2., szept. 16.; cornus=som)

– SZ –

SZABOLCS

PAn – Szabbácius (szept. 19.), ill. Szabbácia szerémi vértanú (júl. 4.)

SZALÓK

PAn – Szalézi Szent Ferenc (jan. 29.)

SZATMÁR

PAn, W 2:75 – Szatur szerémi vértanú (ápr. 6.)

SZEMENY

P – Szennen (júl. 30.)

SZEMERE

PAn – Szenerót szerémi vértanú (febr. 23.)

n SZEMÖ

P – Szimforóza (júl. 18.)

SZEPES

szép MNy 25:39 – Speciózus (márc. 15.; „szép”)

n SZÉPE

uo. – ua.

SZEREDA

HazO 5:3 – Merkurius (nov. 25.; dies Mercurii=szerda)

SZÓD és SZOLNOK (n Szolnocska)

„szó” kicsinyítőkkel, MNy 21:326 – Fakundus (nov. 27.; „ékesszóló”)

SZÓLÁT (n Szólátka)

W 7:407, VR – Szalutáris (júl. 13.)

n SZOMOR

MNy 11:426 – Hétfájdalmú Szűz (szept. 15.)

SZOVÁRD, ZOVÁRD (n Zovárka)

PAn, NGy – Xavéri Szent Ferenc (dec. 3.)

SZŐD, SZŐNY

P: szőke – Rutilus két pannon vértanú (jún. 4., febr. 23.; „aranysárga”)

SZÖLLŐS (n Szöllőske)

P – Kármelhegyi Boldogasszony (júl. 16.; kármel=szőlőskert)

SZÖRÉNY

MNy 26:358 – Szeverinus, Ausztria apostola (jan. 8.)

SZŐREG

uo. – Szevér szerémi vértanú (febr. 21.; UjMSion 1879:345)

– T –

TAKSON

tr jóllakott; MNy 23:274 – Szatur szerémi vértanú (ápr. 6.; satur=jóllakott)

TALMÁCS (n Talmácska)

MNy 17:161 – Mediatrix Omnium Gratiarum, Közbenjáró Szent Szűz ünnepe (máj. 31.)

TANÁCS

P – Jótanács Anyja (ápr. 26.)

TARCAL (n Tarcalka)

PAn – Tharázius (febr. 25.)

TARDOS (n Tardoska)

MNy 25:124 – Theodardus (szept. 10.)

TARCSA

P – Tharzicius (aug. 15.)

TAS

tr kő G, PAn – Petrus szerémi vértanú (jan. 8.; „kőszál”) l. Keve

TEGE

G P – Theogenes (jan. 26.)

n TEGZE

VR 4 – Tekúza szűz (máj. 18.)

TELEGD

P – Tigides (febr. 3.)

TENGERD, TENGORD (n Tengërke)

P – Mária nevenapja (szept. 12.; „Tenger csillaga”, maria=tengerek)

TÉTÉNY (n Téténke)

tr hercegecske PAn, NGy – Szent Imre (nov. 5.)

TEVEL

MNy 25:88 – Theophilus (okt. 13.)

TIVÁN, TIVÁND (n Tivánka)

tr sólyomfaj, G – Tiballus szerémi vértanú (ápr. 28.)

TOLD

MNy 25:124 – Theodulus (jún. 18., szept. 12.)

TOMAJ (n Tomajka)

MNy 23:315, 369 – Szombathelyi Boldog Tamás pálos, rendfő (Saly: Egyetemi temp. tört. 18. I.; Euchar. Értes. 1934. 4–6. sz.)

TORDA (n Tordácska)

MNy 25:124; PAn – Theodorus (jan. 7., szept. 19., nov. 9.)

TORONTÁL

tr sólyomféle, G – Terenciánus (szept. 1.)

TÖMÖRD

tr vas, G – Ferrutius vértanú (okt. 28.; ferrum=vas)

TÖMÖRKÉNY

tr vas G – Ferreolus vértanú (szept. 18.)

n TÖMÖRKE

ua – Ferreola (szept. 18.)

TÖRKED

W 5:243 – Torkvátus (máj. 15.)

TÖRTEL (n Törtelke)

tr „négy vidék(ű)”, G – Tertullinus (aug. 4.)

TURUL

G – Akvila (júl. 8., máj. 20., jan. 23.; „sas”)

– U –

UGOCSA

onogur tr–óm–szl, MNy 14:193 – Szent Ugoccio Ricovero szervita alapító (máj. 3.)

UGOD

uo – Ubald (máj. 16.)

URAJ

úr P – Boldog Dominici János (jún. 10.; dominus=úr)

– Ü –

ÜLLÖ, ÖLLŐ

tr fejedelem; P, NGy – Krisztus király ünnepe (okt. utolsó vasárnap), vagy Három királyok, Vízkereszt (jan. 6.)

– V –

VADAD

P – Venancius (máj. 18.; „vadászó”)

VAGYOS

levő; P – Vitális (ápr. 28.; „eleven”)

VAJK

MNy 24:150 – Szent István király (aug. 20.)

VÁLTÓD (n Váltódka)

P – Fogolyváltó Mária, Mercedes (szept. 24.)

VÁRÓD (n Váródka)

VR, MNy 18:34 – Urváró Boldogasszony: Expectatio Partus (dec. 18.)

VASOD

P, HazO 5:3 – Vasas Szent Péter (aug. 1.)

VÉCSE

HazO 5:4, W 7:431 – Vécius vértanú (jún. 2.)

VÉNES

P – Vianney Szent János (aug. 9.)

VÉRBULCSÚ

vérbocsátó; MNy 10:428 – Szent Vér ünnepe (júl. 1.)

n VIRÁG

P – Flóra, ill. Flórus szerémi vértanú (jan. 8.)

n VIRÁGOS

P – Flóriána, ill. Floriánus szerémi vértanú (jan. 8.)

VERSÉNY

tr férfi; MNy 22:7 – Arsénius (júl. 19; „férfias”)

– Z –

ZONGOR (n Zongorka)

G – Szinkrotas szerémi vértanú (febr. 23.)

ZOVÁRD (n Zovárka)

l. Szovárd

– ZS –

ZSADÁNY

W 6:512, 7:90 – Sidónius (aug. 23.)

ZSOMBOR, ZOMBOR (n Zsomborka)

PAn – Szemproniánus szerémi vértanú (nov. 8.)

Jegyzet: Nem vettük fel már elterjedt ősmagyar neveinket – Aladár, Álmos, Aranka, Árpád, Béla, Elemér, Etele, Farkas, „Géza”, Gyula, Jenő, „Lehel”, Sarolta, „Töhötöm”, Zoltán, Zsolt –, mivel egy részének különféle azonosítása van, és rendezésüket a szerzetesrendsk (bencés-, ciszterciek) megegyezésétől várhatjuk, négye pedig már közismert egyeztetéssel bír (Béla – Adalbert, Gyula – Julius, Jenő – Eugenius, Sarolt – Karolina v. Charlotte) Az Ákos, Alap, Csaba, Erdőd, Ernye, Neste (nem Neszte!) és Szörény névben csak elkönyveltem a régi, részben feledségbe tűnt egyeztetést (l. Zalka: Szentek Élete).

Külön felsoroljuk még azon rég megmagyarosodott neveinket, melyek feledésbe múlva, ma többnyire idegen formájukban járják, illetve egy és más ok javallja fölújításukat.

ANDOCS

az András régi változata. (Felújíthatnók, mint amelynek védőszentje az andocsi Szent Szűz)

n ANGYÉLA

Angela

n APALIN

Apollónia

ARDÁN

Jordánus

BERECK

Brikcius

n CICELLE

Cecília, Cécile

EHELLÖS

Aphilles

ENZSEL

Anselm

ÉZSIÁS, ÉZSAJÁS

Izaiás

GYARMÁN

Germánus

LESTÁR

Euszták

KERÉNY

Quirinus

KILLÉNY

Kilián

KÖRÖSPÉNY

Krispinus

LADOMÉR

Wladimir

OZSVÁT

Oszwald

PENTELE

Pantaleon

PÓSA

a Pál régi változata: fölújíthatnók, mint amelynek pártfogója magyarországi Boldog Pál dömés vértanú (febr. 10.)

RÉZMÁN

Erazmus

SÜKÖSD

Sixtus

SZEVERÉD, SZÖVÖRÉD

Siegfried

TIBOLD

Theobald

VÁSZOLY

„Vazul” (ez hibás olvasat)

ZSÓTÉR

Soter

Befejezés

Ősi neveink keresztény szellemű felújításával

1) nemzeti ügyet szolgálnánk. Sok ősi név helynévvé lett (az alapítók neve). A velükélés tehát külföld előtt tanúskodik, hogy az illető helyek magyar alapítások, de minmagunknak is figyelmeztet, hogy mindig rájuk gondoljunk. Akit Arad, Kassa, Pozsony, Torontál, Bács, Enyed stb. névre kereszteltek, élete fogytáig közel érzi majd magát e megszállt helyekhez.

2) A kereszténységet és magyarságot még szorosabban összefűzzük majd ősmagyar-keresztény neveink útján, kivált a magyar szentek és boldogok tiszteletének növelésével. Bizonyára senki sem meri állítani, hogy eléggé ismerjük és felkaroltuk eddig ezt az ügyet! (Lásd Katolikus Szemle 1935. szeptember 1. Balanyi György cikkét.)

3) Őseink örökségét mentjük meg, a magyar középkornak (a kereszténynek!) hagyományait folytatjuk. A magyar középkorét, amelyet hősies lendületével, keresztény és magyar egyértelműségével, pálosaival és pilishegyi zárdáival, – alig néhány éve – egy lobogó magyar géniusz ébresztgetett köztünk. Ő „vette fel és szőtte tovább a magyar katolikumnak ama szálait, amelyeket századokra megszakított egy súlyos magyar tragikum.” (Schütz Prohászka temetésén) s amelybe ez a kis fonal is bele szeretne fűződni.

Az Árpádkorban általános ősi neveink az Anjouk idején gyérülnek s a 15. században már csak föl-fölvillannak.

Egy idegen áradatokba fulladt, egy tatárjárás és hódoltság véres romjaiba süllyedt magyarság emléke kér itt szívbefogadást; az unokáktól-e, vagy „más faj állott a kihunyt helyére?” (Köcsey)  – egyremegy most. Az Egyház nem fogja útját szegni, hisz az oltár előtt legyilkolt Búzád bánok, Mohinál halt Ugron püspökök, a Csanádok és Ecserek vére érte is folyt. S talán egy kissé értünk is, kik tőlünk szeretnők magunkat származtatni, hamar feledő utódokért.

Table of Contents

Impresszum

Tartalomjegyzék

Bevezetés

Az ősmagyar nevek

Befejezés