Karácsonyi versek, himnuszok, énekek

mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Karácsonyi versek, himnuszok, énekek

____________________

A könyv elektronikus változata

Ennek az elektronikus publikációnak a leírását és használatának feltételeit lásd a Bevezető szakaszban.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

Bevezető

A versek cím szerint

Ady Endre: A Jézuska tiszteletére

Ady Endre: A karácsony férfi-ünnep

Ady Endre: A lelkem Kánaán-magvai

Ady Endre: A nagyranőtt Krisztusok

Ady Endre: A téli Magyarország

Ady Endre: Békesség ünnepén

Ady Endre: Egy jövendő karácsony

Ady Endre: Egy megíratlan naplóból

Ady Endre: Ének karácsony ünnepén

Ady Endre: Karácsony – Harang csendül…

Ady Endre: Karácsony – Ma tán a béke…

Ady Endre: Kató a misén

Ady Endre: Kis, karácsonyi ének

Ady Endre: Virágos karácsonyi ének

Alföldi Géza: A tél

Alföldi Géza: Áldás! Béke! Húgomasszony!

Alföldi Géza: Ha nálunk született volna…

Alföldi Géza: Krisztus!… Krisztus!…

Alföldi Géza: Krisztus lehajolt

Alföldi Géza: Mária dalolja…

Ányos Pál: Három királyok napján

Arany János: Almanach 1878-ra

Arany János: Hej! Iharfa…

Arany János: Karácsonyi éjszakán

Áprily Lajos: Karácsony-est

Babits Mihály: A felnőtt karácsony

Babits Mihály: Beteg-klapancia

Babits Mihály: Csillag után

Babits Mihály: Himnusz

Babits Mihály: Karácsonyi ének

Babits Mihály: Karácsonyi lábadozás

Babits Mihály fordítása – középkori portugál ismeretlen: Krisztus születésére

Baja Mihály: Karácsony

Barna Kornél: Karácsonyéji álom

Batthyány-kódex (XVI. sz.), Kolozsvár, 1744: Új világosság jelenék

Bernáth William: Karácsony

Bodor Miklós: Betlehemi csillag

Borsiczky Imre: Karácsony – újév

Bujdosó Bálint fordítása – ismeretlen szerző: Adventi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint: Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

Bujdosó Bálint fordítása – Sedulius: Karácsonyi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint fordítása – 14–16. századi ismeretlen szerző: Kisded Jézus és Szűzanya

Bujdosó Bálint fordítása – Szentviktori Ádám: Urunk születéséről

Csákváry Zoltán: Újévi imádság

Csanád Béla fordítása – Angelus Silesius: Karácsonyi párversek

Csighy Sándor: Karácsonyfa előtt

Csokonai Vitéz Mihály: Újévi ajándék

Dömötör Tibor: Karácsony

Dsida Jenő fordítása – ó-német karácsonyi dal: Egy rózsa zsenge szára

Dsida Jenő: Itt van a szép karácsony

Dsida Jenő: Közeleg az emberfia

Dutka Ákos: Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

Farkasfalvy Dénes fordítása – IX. századi ismeretlen szerző: Adventi himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása – Szent Ambrus: Karácsonyi himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása – Prudentius: Vízkereszti himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása – Sedulius: Vízkereszti himnusz

Fáy Ferenc: Betlehem

Fáy Ferenc: Pásztor-ének

Gábor Éva: Kicsi Jézus (részlet)

Gárdonyi Géza: Fel nagy örömre!

Gyóni Géza: Betlehemesek

H. M. R.: A karácsonyi ajtó

Harangi László: Kis Jézusom

Hervay Gizella: XXXVI. gyalogzsoltár

Hevesi M. Angelika: Óda a Jászolhoz

Hódsághy Béla: Fenyőfát vettem

József Attila: Betlehemi királyok

József Attila: Karácsony

Juhász Gyula: Betlehem

Juhász Gyula: Betlehemes ének

Juhász Gyula: Betlehemi üzenet a vakoknak

Juhász Gyula: Búcsúfia

Juhász Gula: Karácsony felé

Juhász Gyula: Karácsonyi ének

Juhász Gyula: Karácsonyi köszöntés

Juhász Gyula: Karácsonyi óda

Juhász Gyula: Rorate

Juhász Gyula: Vízkeresztre

Kacsó Sándor: Advent a lágerben

Kalotay Mária: Legenda: 1956 Karácsonyán

Karinthy Frigyes: Hit, remény, szeretet

Karinthy Frigyes: Karácsonyi elégia

Karinthy Frigyes: Karácsonyi karének

Kányádi Sándor: Isten háta mögött

Kasza-Marton Lajos: Karácsony küszöbén

Kasza-Marton Lajos: Utak fehér szőnyegén

Kertész László: A Kisdeddé vált Ige

Kiss Jenő: Pásztorok zavara

Kosztolányi Dezső: Karácsony

Kovásznai Kővér János: Karácsonyi óhaj

Lajossy Sándor: Karácsonykor

Lendvai István: A szent éj zenéje

Lendvay Hedvig: Karácsonyi utazás

Lendvai István: Könyörgés Betlehembe

Magyar Cantionale XVII. sz. – Mentes Mihály: Mária Szűzanya

Magyar Cantionale, XVII. sz.: Szép Violácska

Mányoki-Németh Károly: Jászol körül

Mécs László: Karácsony

Medriczky Andor: Karácsonyi pásztorének

Mentes Mihály: Proletárkarácsony

Miskolczy Kálmán: Magyar Karácsony

Móra László: Karácsony édes ünnepén

Móra László: Karácsonyi imádság

Móra László: Karácsonyi csengő

Murányi Marianna: Jézust, ha jő

N. N. (ismeretlen): 1949 Karácsony

N. N. (ismeretlen): Fehér Karácsony

N. N. (ismeretlen): Ha soha egyébkor…

N. N. (ismeretlen): Ily szegényen mint én

N. N. (ismeretlen): Imádság

Nagyfalusy Lajos Ó boldog éj!

Negyedi Szabó Margit: Karácsonyi emlékezés

Negyedi Szabó Margit: Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

Négyesy Irén: Karácsony

Németh Ernő: Fekete karácsony

Népi imádság: A kis Jézus aranyalma

Népi imádság: Karácsonyi éjfélóra

P. Jánossy Béla: Az ingecske

P. Pál Ödön: Karácsony éjjele

Paksy Gáspár: Adventben

Pálóczi Horváth Ádám: Örvendjetek, keresztyének

Panajóthné László Márta: Karácsonyvárás

Petőfi Sándor: Karácsonkor

Pécselyi Király Imre: Krisztus Urunknak áldott születésén

Pilinszky János: A fényességes angyal is

Pohárnok Jenő: Karácsonyfa alatt

Puszta Sándor: Betlehemi éj

Radványi Kálmán: Azt kérded, kis fiam…

Radványi Kálmán: Én Jézust várom, a kis Gyermeket

Reményik Sándor: A betlehemes

Reményik Sándor: A karácsonyfa énekel

Reményik Sándor: A karácsonyfa megérkezik

Reményik Sándor: A karácsonyfa panaszkodik

Reményik Sándor: Karácsonykor

Reményik Sándor (Végvári): Nagy Magyar télben

Reviczky Gyula: Karácsonykor

Sajó Sándor: Karácsonyi ének

Samu Margit: Csillogó karácsony

Samu Margit: Karácsony várása

Samu Margit: Karácsonyi zsoltár

Sándor Dénes: Csendes karácsonyi dal

Sík Sándor: A napkeleti bölcsek

Sík Sándor fordítása – Szent Ambrus: Ádventi himnusz

Sík Sándor fordítása – középkori ismeretlen szerző: Himnusz Krisztus születéséről

Sík Sándor: Karácsonyi álom

Sík Sándor fordítása – magyarországi ismeretlen szerző: Karácsonyi himnusz

Sík Sándor fordítása – Szentviktori Ádám: Karácsonyi himnusz

Sík Sándor: Regös ének

Sík Sándor fordítása – Aurelius Prdentius Clemens: Vízkereszti himnusz

Sipos Domokos: Megszületett

Szabó Endre: Karácsonykor

Szabolcska Mihály: Karácsony

Szalay Mátyás: Békesség a földön!

Szappanos Márta Mária: Karácsony éjjelén

Szegedi: Cantus Catholici (1674) – Harsányi Lajos: Az égből színméz

Szemlér Ferenc: Karácsonyra

Tarné Lévay Pálma: Karácsonyok

Tollas Tibor: Fekete karácsony

Tollas Tibor: Fenyők

Tompa Mihály: Karácsony estéjén

Tóth Árpád: Karácsonyi emlék

Túrmezei Erzsébet: Gyertya

Túrmezei Erzsébet: Kérdez a gyermek

Tűz Tamás: Késő karácsonyok

V. M.: Karácsony előtt

Varga Andrásné Kovács Ilus: Karácsonyvárás 1949-ben

Várad, 1566: Jer, mindnyájan örüljünk

Wass Albert: Karácsonyi versek I.

Wass Albert: Karácsonyi versek II.

Zsitvay Tibor: Magyar gyermek imája

A Szent vagy, Uram! adventi, karácsonyi, évvégi, újévi és vízkereszti énekei

Adventi énekek

1: A kereszténységben hisszük (Miseének)

2: Harmatozzatok (Miseének)

3: Ó, bezárult Édenünk (Miseének)

4: Téged vár (Miseének)

5: Ave María

6: Az Úristen Ádám atyánknak

7: Áron vesszeje virágzik

8: Bűnös néped sírva kiált

9: Ébredj, ember

10: Mária, szűz virág

11: Ó, fényességes szép hajnal

12: Mennyországi fényes hajnal

13: Mint forró sóhaj

14: Ó, nemes, ékes

185: Mária, Szűzanya

193: Ó dicsőült szép kincs

Karácsonyi énekek

15: Üdvözlégy, ó drága vendég (Miseének)

16: Az angyal énekel (Miseének)

17: Az égből színméz csörgedez

18: Az Ige megtestesült

19: A szép Szűz Mária

20: Csorda-pásztorok

21: Dicsőség mennyben az Istennek

22: Ez nap nékünk dícséretes nap

23: Istengyermek

24: Jászolodban áldunk

25: Mennyből az angyal

26: Midőn a Szűz Magzatát

27: Mind a világ

28: Nagy örömnap ez nékünk

29: Ó, gyönyörűszép titokzatos éj

30: Ó, Jézus, szüzen született

31: Örülj, te boldog Betlehem

32: Pásztorok, pásztorok örvendezve

33: Szép violácska

34: Szülte a Szűz szent Fiát

35: Szűz Mária e világra nékünk

36: Vígasságos, hangos, nagy örömünk

219: Az Úrnak dobban (Miseének)

Évvégi hálaadó énekek

37: Isten, ki az időnek

38: Az esztendő fordulóján

Újévi énekek

39: Szép kelet, szép nap

40: Kél a magasból tiszta fény

41: Ó, szép Jézus

Vízkereszti énekek

42: Égi lakomára készüljünk (Miseének)

43: Az isteni gyermeket

44: Fényességén e mai napnak

45: János áll a part felett

46: Ím az égen feltűnik

Bevezető

Ez a gyűjtemény 167 karácsonyi verset, himnuszt és 49 egyházi éneket nyújt át. A gyűjtemény alapja a Karácsonyi versek című könyv, amelyet az Egyesült Államok Passaic városában működő Szent István Magyar Iskola adott ki 1997-ben, Kerkayné Maczky Emese szerkesztésében. Az ott található verseket kiegészítettük a Néri Szent Fülöpről elnevezett Hittanya Alapítvány által gyűjtött versekkel, majd a Magyar Elektronikus Könyvtárból átvett anyaggal, végül pedig a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár által bevitt művekkel. Az alábbi táblázat tartalmazza a versek eredetét. A program címoldalának grafikája Kerkay Béla munkája, aki az előbb említett Karácsonyi versek című könyv egyik illusztrációja. A Szent vagy, Uram! énekeit a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár első számú tételéből vettük át.

Az elektronikus kiadáshoz nem kértük meg a szerzői jog alatt álló versek kiadási jogát. A gyűjteményt lelkipásztori használatra szántuk, abban bízva, hogy erre a célra mindenki megadja hozzájárulását. Más célokra a jogvédelem alatti anyagokat felhasználni nem szabad. Amennyiben a szerzői jogot a lelkipásztori célra sem adja meg valamelyik szerző vagy annak örököse, a verset ki fogjuk törölni a programból.

A gyűjteményben szereplő művek forrásuk szerint. Jelmagyarázat:

KV Karácsonyi versek című könyv

HIT Néri Szent Fülöpről elnevezett Hittanya Alapítvány

MEK Magyar Elektronikus Könyvtár

PPEK Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

KV Ady Endre A Jézuska tiszteletére

KV Ady Endre A karácsony férfi-ünnep

HIT Ady Endre A lelkem Kánaán-magvai

HIT Ady Endre A nagyranőtt Krisztusok

MEK Ady Endre A téli Magyarország

HIT Ady Endre Békesség ünnepén

KV Ady Endre Egy jövendő karácsony

MEK Ady Endre Egy megíratlan naplóból

HIT Ady Endre Ének karácsony ünnepén

KV Ady Endre Karácsony – Harang csendül…

KV Ady Endre Karácsony – Ma tán a béke…

HIT Ady Endre Kató a misén

KV Ady Endre Kis, karácsonyi ének

HIT Ady Endre Virágos karácsonyi ének

KV Alföldi Géza A tél

KV Alföldi Géza Áldás! Béke! Húgomasszony!

KV Alföldi Géza Ha nálunk született volna…

KV Alföldi Géza Krisztus!… Krisztus!…

KV Alföldi Géza Krisztus lehajolt

KV Alföldi Géza Mária dalolja…

MEK Ányos Pál Három királyok napján

HIT Arany János Almanach 1878-ra

HIT Arany János Hej! Iharfa…

KV Arany János Karácsonyi éjszakán

PPEK Áprily Lajos Karácsony-est

HIT Babits Mihály A felnőtt karácsony

HIT Babits Mihály Beteg-klapancia

MEK Babits Mihály Csillag után

HIT Babits Mihály Himnusz

HIT Babits Mihály Karácsonyi ének

HIT Babits Mihály Karácsonyi lábadozás

PPEK Babits Mihály (fordítás) Krisztus születésére

KV Baja Mihály Karácsony

KV Barna Kornél Karácsonyéji álom

KV Batthyány-kódex (XVI. sz.) Új világosság jelenék

KV Bernáth William Karácsony

KV Bodor Miklós Betlehemi csillag

KV Borsiczky Imre Karácsony - újév

PPEK Bujdosó Bálint (fordítás) Adventi zsolozsma himnusz

PPEK Bujdosó Bálint Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

PPEK Bujdosó Bálint (fordítás) Karácsonyi zsolozsma himnusz

PPEK Bujdosó Bálint (fordítás) Kisded Jézus és Szűzanya

PPEK Bujdosó Bálint (fordítás) Urunk születéséről

KV CsáKVáry Zoltán Újévi imádság

PPEK Csanád Béla (fordítás) Karácsonyi párversek

PPEK Csighy Sándor Karácsonyfa előtt

HIT Csokonai Vitéz Mihály Újévi ajándék

KV Dömötör Tibor Karácsony

MEK Dsida Jenő (fordítás) Egy rózsa zsenge szára

MEK Dsida Jenő Itt van a szép karácsony

MEK Dsida Jenő Közeleg az emberfia

KV Dutka Ákos Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

PPEK Farkasfalvy Dénes (fordítás) Adventi himnusz

PPEK Farkasfalvy Dénes (fordítás) Karácsonyi himnusz

PPEK Farkasfalvy Dénes (fordítás) Vízkereszti himnusz

PPEK Farkasfalvy Dénes (fordítás) Vízkereszti himnusz

KV Fáy Ferenc Betlehem

KV Fáy Ferenc Pásztor-ének

KV Gábor Éva Kicsi Jézus (részlet)

KV Gárdonyi Géza Fel nagy örömre!

KV Gyóni Géza Betlehemesek

KV H.M.R. A karácsonyi ajtó

PPEK Harangi László Kis Jézusom

KV Hervay Gizella XXXVI. gyalogzsoltár

PPEK Hevesi M. Angelika Óda a Jászolhoz

PPEK Hódsághy Béla Fenyőfát vettem

KV József Attila Betlehemi királyok

KV József Attila Karácsony

HIT Juhász Gyula Betlehem

MEK Juhász Gyula Betlehemes ének

MEK Juhász Gyula Betlehemi üzenet a vakoknak

MEK Juhász Gyula Búcsúfia

PPEK Juhász Gyula Karácsony felé

KV Juhász Gyula Karácsonyi ének

KV Juhász Gyula Karácsonyi köszöntés

HIT Juhász Gyula Karácsonyi óda

MEK Juhász Gyula Rorate

MEK Juhász Gyula Vízkeresztre

KV Kacsó Sándor Advent a lágerben

KV Kalotay Márta Legenda: 1956 Karácsonyán

KV Kányádi Sándor Isten háta mögött

KV Kasza-Marton Lajos Karácsony küszöbén

KV Kasza-Marton Lajos Utak fehér szönyegén

KV Kertész László A Kisdeddé vált Ige

PPEK Kiss Jenő Pásztorok zavara

KV Kosztolányi Dezső Karácsony

KV Kovásznai Kővér János Karácsonyi óhaj

KV Lajossy Sándor Karácsonykor

KV Lendvai Hedvig Karácsonyi utazás

PPEK Lendvai István A szent éj zenéje

PPEK Lendvai István Könyörgés Betlehembe

KV Magyar Cantionale (XVII. sz.) Mária Szűzanya

KV Magyar Cantionale (XVII. sz.) Szép Violácska

KV Mányoki-Németh Károly Jászol körül

KV Mécs László Karácsony

KV Medriczky Andor Karácsonyi pásztorének

PPEK Mentes Mihály Proletárkarácsony

KV Miskolczy Kálmán Magyar Karácsony

PPEK Móra László Karácsony édes ünnepén

KV Móra László Karácsonyi csengő

KV Móra László Karácsonyi imádság

KV Murányi Marianna Jézust, ha jő

PPEK N. N. (ismeretlen) 1949 Karácsony

KV N. N. (ismeretlen) Fehér Karácsony

KV N. N. (ismeretlen) Ha soha egyébkor

KV N. N. (ismeretlen) Ily szegényen mint én

KV N. N. (ismeretlen) Imádság

PPEK Nagyfalusy Lajos Ó boldog éj!

KV Negyedi Szabó Margit Karácsonyi emlékezés

KV Negyedi Szabó Margit Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

KV Négyesy Irén Karácsony

KV Németh Ernő Fekete karácsony

PPEK Népi imádság A kis Jézus aranyalma

PPEK Népi imádság Karácsonyi éjfélóra

PPEK P. Jánossy Béla Az ingecske

PPEK P. Pál Ödön Karácsony éjjele

PPEK Paksy Gáspár Adventben

KV Pálóczi Horváth Ádám Örvendjetek, keresztyének

KV Panajothné László Márta Karácsonyvárás

PPEK Petőfi Sándor Karácsonkor

KV Pécselyi Király Imre Krisztus Urunknak áldott születésén

MEK Pilinszky János A fényességes angyal is

KV Pohárnok Jenő Karácsonyfa alatt

PPEK Puszta Sándor Betlehemi éj

PPEK Radványi Kálmán Azt kérded, kis fiam…

PPEK Radványi Kálmán Én Jézust várom, a kis Gyermeket

MEK Reményik Sándor A betlehemes

KV Reményik Sándor A karácsonyfa énekel

MEK Reményik Sándor A karácsonyfa megérkezik

KV Reményik Sándor A karácsonyfa panaszkodik

MEK Reményik Sándor Karácsonykor

KV Reményik Sándor (Végvári) Nagy Magyar télben

KV Reviczky Gyula Karácsonykor

PPEK Sajó Sándor Karácsonyi ének

KV Samu Margit Csillogó karácsony

KV Samu Margit Karácsonyi zsoltár

KV Samu Margit Karácsony várása

PPEK Sándor Dénes Csendes karácsonyi dal

KV Sík Sándor A napkeleti bölcsek

PPEK Sík Sándor (fordítás) Ádventi himnusz

PPEK Sík Sándor (fordítás) Himnusz Krisztus születéséről

KV Sík Sándor Karácsonyi álom

PPEK Sík Sándor (fordítás) Karácsonyi himnusz

PPEK Sík Sándor (fordítás) Karácsonyi himnusz

KV Sík Sándor Regös ének

PPEK Sík Sándor (fordítás) Vízkereszti himnusz

PPEK Sipos Domokos Megszületett

KV Szabó Endre Karácsonykor

KV Szabolcska Mihály Karácsony

PPEK Szalay Mátyás Békesség a földön!

PPEK Szappanos Márta Mária Karácsony éjjelén

KV Szegedi Cantus Catholici (1674) Az égből színméz

PPEK Szemlér Ferenc Karácsonyra

KV Tarné Lévay Pálma Karácsonyok

KV Tollas Tibor Fekete karácsony

KV Tollas Tibor Fenyők

KV Tompa Mihály Karácsony estéjén

HIT Tóth Árpád Karácsonyi emlék

KV Túrmezei Erzsébet Gyertya

KV Túrmezei Erzsébet Kérdez a gyermek

KV Tűz Tamás Késő karácsonyok

KV V. M. Karácsony előtt

KV Varga Andrásné Kovács Ilus Karácsonyvárás 1949-ben

KV Várad, 1566 Jer, mindnyájan örüljünk

KV Wass Albert Karácsonyi versek I.

KV Wass Albert Karácsonyi versek II.

KV Zsitvay Tibor Magyar gyermek imája

A versek cím szerint

1949 Karácsony

N. N. (ismeretlen)

A betlehemes

Reményik Sándor

A felnőtt karácsony

Babits Mihály

A fényességes angyal is

Pilinszky János

A Jézuska tiszteletére

Ady Endre

A karácsony férfi-ünnep

Ady Endre

A karácsonyfa énekel

Reményik Sándor

A karácsonyfa megérkezik

Reményik Sándor

A karácsonyfa panaszkodik

Reményik Sándor

A karácsonyi ajtó

H.M.R.

A kis Jézus aranyalma

Népi imádság

A Kisdeddé vált Ige

Kertész László

A lelkem Kánaán-magvai

Ady Endre

A nagyranőtt Krisztusok

Ady Endre

A napkeleti bölcsek

Sík Sándor

A szent éj zenéje

Lendvai István

A tél

Alföldi Géza

A téli Magyarország

Ady Endre

Advent a lágerben

Kacsó Sándor

Adventben

Paksy Gáspár

Adventi himnusz

Farkasfalvy Dénes (fordítás)

Ádventi himnusz

Sík Sándor (fordítás)

Adventi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint (fordítás)

Áldás! Béke! Húgomasszony!

Alföldi Géza

Almanach 1878-ra

Arany János

Az égből színméz

Szegedi Cantus Catholici (1674)

Az ingecske

P. Jánossy Béla

Azt kérded, kis fiam…

Radványi Kálmán

Békesség a földön!

Szalay Mátyás

Békesség ünnepén

Ady Endre

Beteg-klapancia

Babits Mihály

Betlehem

Fáy Ferenc

Betlehem

Juhász Gyula

Betlehemes ének

Juhász Gyula

Betlehemesek

Gyóni Géza

Betlehemi csillag

Bodor Miklós

Betlehemi éj

Puszta Sándor

Betlehemi királyok

József Attila

Betlehemi üzenet a vakoknak

Juhász Gyula

Búcsúfia

Juhász Gyula

Csendes karácsonyi dal

Sándor Dénes

Csillag után

Babits Mihály

Csillogó karácsony

Samu Margit

Egy jövendő karácsony

Ady Endre

Egy megíratlan naplóból

Ady Endre

Egy rózsa zsenge szára

Dsida Jenő (fordítás)

Én Jézust várom, a kis Gyermeket

Radványi Kálmán

Ének karácsony ünnepén

Ady Endre

Fehér Karácsony

N. N. (ismeretlen)

Fekete karácsony

Németh Ernő

Fekete karácsony

Tollas Tibor

Fel nagy örömre!

Gárdonyi Géza

Fenyőfát vettem

Hódsághy Béla

Fenyők

Tollas Tibor

Gyertya

Túrmezei Erzsébet

Ha nálunk született volna…

Alföldi Géza

Ha soha egyébkor

N. N. (ismeretlen)

Három királyok napján

Ányos Pál

Hej! Iharfa…

Arany János

Himnusz

Babits Mihály

Himnusz Krisztus születéséről

Sík Sándor (fordítás)

Ily szegényen mint én

N. N. (ismeretlen)

Imádság

N. N. (ismeretlen)

Isten háta mögött

Kányádi Sándor

Itt van a szép karácsony

Dsida Jenő

Jászol körül

Mányoki-Németh Károly

Jer, mindnyájan örüljünk

Várad, 1566

Jézust, ha jő

Murányi Marianna

Karácsonkor

Petőfi Sándor

Karácsony

Baja Mihály

Karácsony

Bernáth William

Karácsony

Dömötör Tibor

Karácsony

József Attila

Karácsony

Kosztolányi Dezső

Karácsony

Mécs László

Karácsony

Négyesy Irén

Karácsony

Szabolcska Mihály

Karácsony – Harang csendül…

Ady Endre

Karácsony – Ma tán a béke…

Ady Endre

Karácsony – újév

Borsiczky Imre

Karácsony édes ünnepén

Móra László

Karácsony éjjele

P. Pál Ödön

Karácsony éjjelén

Szappanos Márta Mária

Karácsony előtt

V. M.

Karácsony estéjén

Tompa Mihály

Karácsony felé

Juhász Gyula

Karácsony küszöbén

Kasza-Marton Lajos

Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

Bujdosó Bálint

Karácsony várása

Samu Margit

Karácsonyéji álom

Barna Kornél

Karácsony-est

Áprily Lajos

Karácsonyfa alatt

Pohárnok Jenő

Karácsonyfa előtt

Csighy Sándor

Karácsonyi álom

Sík Sándor

Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

Dutka Ákos

Karácsonyi csengő

Móra László

Karácsonyi éjfélóra

Népi imádság

Karácsonyi éjszakán

Arany János

Karácsonyi emlék

Tóth Árpád

Karácsonyi emlékezés

Negyedi Szabó Margit

Karácsonyi ének

Babits Mihály

Karácsonyi ének

Juhász Gyula

Karácsonyi ének

Sajó Sándor

Karácsonyi himnusz

Farkasfalvy Dénes (fordítás)

Karácsonyi himnusz

Sík Sándor (fordítás)

Karácsonyi himnusz

Sík Sándor (fordítás)

Karácsonyi imádság

Móra László

Karácsonyi köszöntés

Juhász Gyula

Karácsonyi lábadozás

Babits Mihály

Karácsonyi óda

Juhász Gyula

Karácsonyi óhaj

Kovásznai Kővér János

Karácsonyi párversek

Csanád Béla (fordítás)

Karácsonyi pásztorének

Medriczky Andor

Karácsonyi utazás

Lendvai Hedvig

Karácsonyi versek I.

Wass Albert

Karácsonyi versek II.

Wass Albert

Karácsonyi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint (fordítás)

Karácsonyi zsoltár

Samu Margit

Karácsonykor

Lajossy Sándor

Karácsonykor

Reményik Sándor

Karácsonykor

Reviczky Gyula

Karácsonykor

Szabó Endre

Karácsonyok

Tarné Lévay Pálma

Karácsonyra

Szemlér Ferenc

Karácsonyvárás

Panajothné László Márta

Karácsonyvárás 1949-ben

Varga Andrásné Kovács Ilus

Kató a misén

Ady Endre

Kérdez a gyermek

Túrmezei Erzsébet

Késő karácsonyok

Tűz Tamás

Kicsi Jézus (részlet)

Gábor Éva

Kis Jézusom

Harangi László

Kis, karácsonyi ének

Ady Endre

Kisded Jézus és Szűzanya

Bujdosó Bálint (fordítás)

Könyörgés Betlehembe

Lendvai István

Közeleg az emberfia

Dsida Jenő

Krisztus lehajolt

Alföldi Géza

Krisztus születésére

Babits Mihály (fordítás)

Krisztus Urunknak áldott születésén

Pécselyi Király Imre

Krisztus!… Krisztus!…

Alföldi Géza

Legenda: 1956 Karácsonyán

Kalotay Márta

Magyar gyermek imája

Zsitvay Tibor

Magyar Karácsony

Miskolczy Kálmán

Mária dalolja…

Alföldi Géza

Mária Szűzanya

Magyar Cantionale (XVII. sz.)

Megszületett

Sipos Domokos

Nagy Magyar télben

Reményik Sándor (Végvári)

Ó boldog éj!

Nagyfalusy Lajos

Óda a Jászolhoz

Hevesi M. Angelika

Örvendjetek, keresztyének

Pálóczi Horváth Ádám

Pásztor-ének

Fáy Ferenc

Pásztorok zavara

Kiss Jenő

Proletárkarácsony

Mentes Mihály

Regös ének

Sík Sándor

Rorate

Juhász Gyula

Szép Violácska

Magyar Cantionale (XVII. sz.)

Új világosság jelenék

Batthyány-kódex (XVI. sz.)

Újévi ajándék

Csokonai Vitéz Mihály

Újévi imádság

Csákváry Zoltán

Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

Negyedi Szabó Margit

Urunk születéséről

Bujdosó Bálint (fordítás)

Utak fehér szönyegén

Kasza-Marton Lajos

Virágos karácsonyi ének

Ady Endre

Vízkereszti himnusz

Farkasfalvy Dénes (fordítás)

Vízkereszti himnusz

Farkasfalvy Dénes (fordítás)

Vízkereszti himnusz

Sík Sándor (fordítás)

Vízkeresztre

Juhász Gyula

XXXVI. gyalogzsoltár

Hervay Gizella

Ady Endre:

A Jézuska tiszteletére

A született Jézus,

Ez igézetes gyermek,

Áldja meg azokat,

Kik a szívünkbe vernek

Mérges szuronyokat.

Áldassanak bennünk

A kifeslett vér-rózsák:

Bánat, kín, szenvedés,

Mert Jézus volt a Jóság

S a nagy, szent türelem.

Csengessünk csengőkkel,

Szeressünk szeretettel,

Örüljünk, ha sírunk,

Ha ránk tör minden ember

S ha álul bántatunk.

A született Jézus

Született így s kívánta,

Hogy ez legyen az üdv:

Minden hívság kihányva

Életünk gömbiből.

Ady Endre:

A karácsony férfi-ünnep

Betlehem, a te hajnalod

Férfi-hajnal volt. S férfi-bánat,

Hogy fia fogant Máriának.

Mienk az arany, myrrha, tömjén

S a nagy fájó gondolatok.

Mienk az élet s kötelez:

Kisded-sírás velünk veszekszik,

A nagy Titok fejünkre fekszik.

Óh, testvérek, miénk az élet,

Bennünket bíztat és sebez.

Óh, élni bús és élni szép:

Áldott az, aki befogadja.

Ma, akinek van édesanyja,

Hím testvérem borulj elébe

S csókold meg sírva a kezét.

Ady Endre:

A lelkem Kánaán-magvai

Majd elmulnak ezek a remegések,

Lesz az Életnek cukros bora,

Majd zúgni fog kis templomban az ének,

Havas karácsony s Úr-vacsora

És rigmusos gyermekek jönnek.

S tán árka lesz ennek a vád-özönnek,

Győztesre szárad ázott szárnyam

S eljön, hogy majd csak azt kivánjam,

Ami beteljesedhetik

S hogy újból és fentujjongva akarjak.

Majd galambok lesznek a lomha varjak,

Finom nő-testek, remegősek

Várják vágyón, hogy lepleiktől

Szabadítsam meg őket

És nagyon sokan szeretnek ismét

S én sokakat fogok nagyon szeretni.

Szent szántásba akkor fogom majd vetni

Lelkem Kánaán-magvait,

Melyek ma még, jaj jaj, rohadnak.

Dicső leszek s örülni fogok

Mindennek és magamnak

S a földnek, melybe áldott, bő markom

Hitet, jövendőt, örömet hintett:

De ha nem igy lesz, az is mindegy.

Ady Endre:

A nagyranőtt Krisztusok

Eső után a buja gombák

S mint Florencban a májusi virágok,

Úgy születnek szent garmadával

Mostanában az új és új világok.

A Bibliának egy világa

Milyen lassu, tétova kézzel készült

S ma egy-egy új világ mily készen

Ugrik ki terhes, tüzes emberészbül.

Bethlehem híres csillagának

Híre maradt csak, se hamva, sem üszke,

De ezernyi fényes csillagra

Az ember-agy lobogóját kitűzte.

Az Élet egy elgondolása,

Egy dal, melytől egy csúf óránk megszépült,

Teremtés volt a lelkeinkben,

Újra-újra egy-egy új világ épült.

Repülő, lármás gépmadárnak

Istenkisértő, bátor, büszke szárnya

Vallja: Emberé a teremtés

S Isten csak egy megócskult koronája.

S mert halhatunk bármelyik percben

S célunk mégis az örökkévalóság,

Minden igaz ember ezért hős

S az emberszívben van a legtöbb jóság.

Tömjénbűzös, gaz korszakokban,

Mikor öltek, raboltak Krisztus-hitben:

Akkor is az Emberben maradt meg

Egyedül és legtisztábban az Isten.

S az emberszívben mind tisztábbak,

Boldogabbak, kedvesebbek a lángok

S miket teremt a vágyó ember,

Egyre szebbek az új és új világok.

Egyre erősebb a nagy Szándék,

Hogy az Istent ne szavakban vitassák,

De adassék meg az Embernek

Itt a Földön minden szépség, igazság.

Egyre többen hisszük és valljuk:

Kenyér jár nekünk a ránk-dobált kőért

S nem-magunkért mind többen küzdünk:

A leendőkért, az ékes Jövőért.

Érezzük növekvő lelkünkben

A Lehetetlent legyőző hatalmat

S hogy egykor eggyé egyesülnek

Az új világok, az új birodalmak.

Egy lesz majd millió világból,

De ez az egy minden örömmel teljes

S ez a szegény Siralom-Völgye

Mindenkinek kedves, jó lakóhely lesz.

Kik most élünk, mink is örüljünk,

Bár utódinknak fog Mennyország jutni,

Ez a miénk sziveink által,

Bennünk ragyog, él, mert mi gondoltuk ki.

*

Karácsony van, Krisztusok járnak,

Nagy hadakban és nagyranőtt Krisztusok,

Zengjen a dalod, szent Forrongás

S te nagy Egy-Világ, zengjen a himnuszod.

Ady Endre:

A téli Magyarország

Magyar síkon nagy iramban át

Ha nyargal a gőzös velem

Havas, nagy téli éjjelen,

Alusznak a tanyák.

Olyan fehér és árva a sík,

Fölötte álom-éneket

Dúdolnak a hideg szelek.

Vajjon mit álmodik?

Álmodik-e, álma még maradt?

Én most karácsonyra megyek,

Régi, vén, falusi gyerek.

De lelkem hó alatt.

S ahogy futok síkon, telen át,

Úgy érzem, halottak vagyunk

És álom nélkül álmodunk,

Én s a magyar tanyák.

Ady Endre:

Békesség ünnepén

Békesség most tinéktek, emberek.

Örvendezzél, derék világ,

Hangozzatok, jámbor legendák,

Zsolozsmák, bibliák, imák.

Kicsi gyertyák, lobogjatok föl,

Bóduljunk tömjénnek szagán!…

Szép dolog ez!… Így kell csinálni

Minden karácsony-éjszakán…

Hejh, szép az istenes legenda,

A csillag, a jászol, az élet,

Ki lehetne még vele húzni

Talán még néhány ezer évet…

Békesség hát néktek, emberek,

Örvendezzék a vak, a béna:

A jászol benne van a legendában

S a jászolban benne a széna…

Különben is az élet csupa vígság,

Útvesztőkből csillag vezet ki,

A pásztorok és bölcs királyok

Szinte futnak - egymást szeretni

S a betlehemi félhivatalosban

Miként egykor meg vala írva:

Mindenkit jászolánál várja

Az arany, a tömjén, a mirrha…

Örvendezzél, derék világ,

Harsogjatok, jó, égi villik,

Örvendezzél, derék világ,

Te meg vagy váltva tudniillik.

Lobogj, kis gyertya! Meg nem árthat

Ennyi kis fény tán a világnak.

Odakint szörnyű nagy a kétség,

Odakint szörnyű a sötétség.

Odakint szörnyű vaksötétben

Sirály sikoltoz, vércse vijjog,

Bagoly huhog, kóbor eb szűköl…

Odakint valami nagy titkot

Rejteget a sötét világ,

Jó lesz mormolni szaporábban

A szent zsolozsmát, bibliát.

A föld könnyektől terhesült meg

S a terhesült föld ing, remeg,

A vajudó kínnak gyümölcse

Nem lehet más, csak szörnyeteg…

Ami sóhaj, nyögés, kín, szenny volt

És rettentett a földgolyón,

Vad orkánban kitörni készül,

Világot törve, rombolón,

Évezredes tragédiának

Bosszuló vége fenyeget,

Vad-éhesen, vad harcra készen

Állnak iszonyú seregek…

A Messiást nem várják immár,

Nem kell többé a Messiás,

Hazug a megváltás meséje,

Szentségtelen a szentirás,

Hazug minden, amit az ember

Évezredekkel istenné tett,

Csak egy igazság - közös jussú

S egyenlő végű - ez az: élet…

Ám ne nézz ki az éjszakába,

Örvendezzél, derék világ,

Hangozzatok, jámbor legendák,

Zsolozsmák, bibliák, imák,

Ne halljátok a föld-dübörgést,

Menjen tovább a szürke élet,

Közelg a földi végitélet…

Addig lobogj csak, kicsi gyertya,

Harsogjatok csak, égi villik,

Örvendezzél, derék világ,

Te meg vagy váltva tudniillik.

Ady Endre:

Egy jövendő karácsony

Jön a Karácsony fehéren

S én hozzám is jön talán majd

Valaki a régiekből.

Csöndesen lép a szobámba

S én köszöntöm: „Béke, béke.”

A küszöbön sápadt orvos.

És szorongva szól a vendég:

„Ma Karácsony van, Karácsony,

Emlékszel a régiekre?”

És bámulva és vidáman

És kacagva mondom én majd:

„Ma Karácsony van, Karácsony.”

És szorongva szól a vendég:

„Valami tán fáj a múltból?”

Megmozdul a sápadt orvos.

És bámulva és vidáman

És kacagva mondom én majd:

„Hiszen én még sohse éltem.”

És hörögve mondom én majd:

„Ki a szobámból, pogányok.”

Döng az ajtóm és bezárul.

És hörögve mondom én majd:

„Hiszen én meg se születtem.

Karácsony van, száll az angyal.”

És a nagy, szomorú házban

Zsoltárokat énekelve

Hajnalig várom az angyalt.

Ady Endre:

Egy megíratlan naplóból

dec. 25.

Itt jött rám a Karácsony,

Rám, a kesely arcú pogányra,

Itt jött rám a Karácsony,

Gyermekségem falujában

S azt hitte, hogy megtérít,

Hogy szépen visszaingat.

dec 26.

Talán-talán jobb volna

Mégiscsak visszaesni,

Betegen is a Krisztust,

A régi Krisztust keresni.

Talán-talán jobb volna,

Mint lelkem keserülni:

Krisztus előtt, templomban,

Úgy, miként régen, leülni.

Talán-talán jobb volna

Most a faluban, itten,

Fájó haraggal szólni:

Hajh, mégiscsak élsz te, Isten.

dec. 27.

Ez már nem is Karácsony

S kinek mi köze hozzá,

Embernek vagy Istennek,

Hogy én mint fogok élni,

Vagy én mint fogok halni?

Békesség az Istennek,

Békesség az embernek,

Békesség a halálnak,

Békesség mindeneknek,

De nékem

Maradjon a háborúság.

(1908)

Ady Endre:

Ének karácsony ünnepén

Ma a bilincses millióknak

Éhnyavalyás, kínos élete gyászol

S újra megátkoz téged,

Csalárd legenda, betlehemi jászol,

Hazug fölkentség, ál szeretet.

Ma sem hiszünk a pásztoroknak,

Sem a prémbundás, víg örvendezőknek,

Sem a vezér-csillagnak,

Csupán mi saját, szomorú erőnknek,

Mely megfeszíttetett igazán.

Ma a sírokat bontogatjuk

S minden léptünknél átok-sírok nyílnak,

Melyekbe, hajh, becsalta

Hazug fénnyel a betlehemi csillag

A Szeretet hiszékenyeit.

Ma hóhéraink Jézusához

Hallelujázni nem vihetnek minket,

Megmutatjuk egymásnak

Gyűlölet-szító, nehéz sebeinket

S bosszura hívjuk a szíveink.

Ma bús fejünk álomra hajtván,

Enyhet álmodunk: piros bosszú népe

Kél iszonyú rajban

S lép a Krisztus-hydra ezer fejére,

Megfizetni vad századokért.

Ma is Gyülöletet ünneplünk,

Miként tegnap, holnap és újra-újra,

Gyülöletet és Harcot,

Míg új Karácsony jelét ki nem gyujtja

Az egész Földön a mi szivünk.

Ady Endre:

Karácsony – Harang csendül…

I.

Harang csendül,

Ének zendül,

Messze zsong a hálaének

Az én kedves kis falumban

Karácsonykor

Magába száll minden lélek.

Minden ember

Szeretettel

Borul földre imádkozni,

Az én kedves kis falumban

A Messiás

Boldogságot szokott hozni.

A templomba

Hosszú sorba'

Indulnak el ifjak, vének,

Az én kedves kis falumban

Hálát adnak

A magasság Istenének.

Mintha itt lenn

A nagy Isten

Szent kegyelme súgna, szállna,

Az én kedves kis falumban

Minden szívben

Csak szeretet lakik máma.

II.

Bántja lelkem a nagy város

Durva zaja,

De jó volna ünnepelni

Odahaza.

De jó volna tiszta szívből

– Úgy mint régen –

Fohászkodni,

De jó volna megnyugodni.

De jó volna, mindent,

Elfeledni,

De jó volna játszadozó

Gyermek lenni.

Igaz hittel, gyermek szívvel

A világgal

Kibékülni,

Szeretetben üdvözülni.

III.

Ha ez a szép rege

Igaz hitté válna,

Óh, de nagy boldogság

Szállna a világra.

Ez a gyarló ember

Ember lenne újra,

Talizmánja lenne

A szomorú útra.

Golgota nem volna

Ez a földi élet,

Egy erő hatná át

A nagy mindenséget.

Nem volna más vallás,

Nem volna csak ennyi:

Imádni az Istent

És egymást szeretni…

Karácsonyi rege

Ha valóra válna,

Igazi boldogság

Szállna a világra.

Ady Endre:

Karácsony – Ma tán a béke…

Ma tán a béke ünnepelne,

A Messiásnak volna napja,

Ma mennyé kén' a földnek válni,

Hogy megváltóját béfogadja.

Ma úgy kén', hogy egymást öleljék

Szívükre mind az emberek –

De nincs itt hála, nincs itt béke:

Beteg a világ, nagy beteg…

Kihült a szív, elszállt a lélek,

A vágy, a láng csupán a testé;

Heródes minden földi nagyság,

S minden igazság a kereszté…

Elvesztette magát az ember,

Mert lencsén nézi az eget,

Megátkozza világra jöttét –

Beteg a világ, nagy beteg…

Ember ember ellen csatázik,

Mi egyesítsen, nincsen eszme,

Rommá dőlt a Messiás háza,

Tanítása, erkölcse veszve…

Oh, de hogy állattá süllyedjen,

Kinek lelke volt, nem lehet!…

Hatalmas Ég, új Messiást küldj:

Beteg a világ, nagy beteg!…

(1899)

Ady Endre:

Kató a misén

Pompás, fehér Karácsony-éjen

Kidobta a szikrázó hóba,

Kidobta a havas semmibe

Magzatját a papék Katója.

Aztán Kató, a kis cseléd-lyány,

Szédülve, tántorogva, félve,

Ahogy illik, elment maga is

Éjféli, szent, vidám misére.

Kató gazdája, az izmos pap

S falusi nyája énekelnek:

'Dicsértessék az egek ura,

Hogy megszületett az a gyermek,

Az a gyermek, ott Betlehemben.'

Kató fölsír a papi szóra

S az a gyermek, a betlehemi,

Könnyezve tekint le Katóra.

Ady Endre:

Kis, karácsonyi ének

Tegnap harangoztak,

Holnap harangoznak,

Holnapután az angyalok

Gyémánt-havat hoznak.

Szeretném az Istent

Nagyosan dicsérni,

De én még kisfiú vagyok,

Csak most kezdek élni.

Isten-dicséretére

Mégis csak kiállok,

De boldogok a pásztorok

S a három királyok.

Én is mennék, mennék,

Énekelni mennék,

Nagyok között kis Jézusért

Minden szépet tennék.

Új csizmám a sárban

Százszor bepiszkolnám,

Csak az Úrnak szerelmemet

Szépen igazolnám.

(Így dúdolgattam én

Gyermek hittel, bátran

1883

Csúf karácsonyában.)

Ady Endre:

Virágos karácsonyi ének

Óhajtozom el a Magasságba,

Nagy a csúfság idelenn,

De van Karácsony, Karácsony,

Istenem, én Istenem

S ember-vágy küldte Krisztusunkat.

Két gerlicét vagy galamb-fiókát,

Két szívet adnék oda,

Hogyha megint vissza-jönne

A Léleknek mosolya

S szeretettel járnánk jászolhoz.

Krisztus kivánata, Megtartóé,

Lázong át a szívemen,

Mert Karácsony lesz, Karácsony,

Istenem, én Istenem,

Valaha be szebbeket tudtál.

Óhajtozom el a Magasságba

Gyermekségemben kötött

Minden szűzséges jussommal,

Mert az emberek között

Nem így igértetett, hogy éljek.

Követelem a bódító álmot,

Karácsonyt, Krisztus-javat,

Amivel csak hitegettek,

Amit csak hinni szabad,

Csúfság helyett a Magasságot.

Lábainknak eligazitását

Kérem én szerelmesen,

Karácsony jöjjön, Karácsony

És száz jézusi seben

Nyiladozzék ékes bokréta.

Alföldi Géza:

A tél

Tél. Nagyapám hogy szerette

a csillogó havat.

Gyermekkedvvel nézte.

A hó megérezte,

s hálás volt érte.

Hálás, mert egy bánatos karácsony este,

mikor a vér agyát eszméletlenre verte,

s elesett,

úgy találtam rá

a hó felett,

hogy a láb magas hó

karjába vette,

s hogy meg ne üsse

élet-marta testét,

puha párnának aláterítette

millió legszebb ezüst hópehelyke

ragyogó szemét.

Alföldi Géza:

Áldás! Béke! Húgomasszony!

Áldás! Béke! Húgomasszony!

Hallom, hogy az éjjel,

Sákok népe gazdagabb lett

Egy kis csemetével.

Szomorú, hogy istállóban

Szakadt rád az este,

Sákok népét Ata-Tenünk

Nagyon megkereste.

Én magam is véred vagyok,

Szolga itt e házban,

Eljöttem, hogy kis porontyod

Elsők között lássam.

Megkéstem bár, a pásztorok

Előttem itt jártak,

Hadd kívánjak sok szerencsét

Ennek a családnak.

Áldás legyen kisfiadon,

Áldás legyen rajtad,

Legyen néktek boldogság és

Öröm ez a magzat!

Aranyozza napjaitok,

Nevelgesse nagyra

Csöndben alvó kicsi testét

Anyja óvó karja.

Mutassad már, öreg Ond-úr,

A zsidónál pásztor,

Reggeltájban könnyes szemmel

Beszélt e csodáról.

Azt mondta, hogy születését

Csillag jelentette,

Ősi jóslat szerint hát a

Szabadítónk lenne.

Jaj, de édes, kicsi keze,

Milyen kicsi lába,

Csak hogy öreg, könnyes szemem

Mosolygását látta.

Van egy öreg, kopott bundám,

Hull a szőr is róla,

Elhoztam, hogy legyen egy jó

Meleg takarója.

Nincs egyebem, egy kis túrót,

Egy kis tejfölt hoztam,

Fogyassza el, húgomasszony,

Egészséggel nyomban.

Addig én majd totojgatom,

Mintha enyém volna,

Adja ide, édes lelkem,

Szúvas vén karomba.

Hogy idejött, nem is sírt fel,

Hogy nevet a szentem!

Azt mondja, hogy: Sákok népe,

Szebb jövőd jelentem.

Ő lesz biz a szabadítónk,

Ő az, akit várunk,

Hogy segítsen, Ata-Tenhez

Szent szavú tolmácsunk.

Szegény fiam, ha te tudnád,

Mi sors vár még arra,

Aki itt e földön ma az

Igazat akarja!?

Megszülettél, Tenünk küldött,

Legyen érte áldott,

Váltsd meg ezt a bűnben úszó

Megrothadt világot.

Legyen lelked világosság,

Szavad bátran zengjen,

A Te szódra vár ma minden

Földön és a mennyben.

Dicsőség a nagy Ős-tennek,

Hogy elküldött végre,

Sákok népe s minden népek

Örök dicsősége.

(Teising, 1955. XII. 18.)

Alföldi Géza:

Ha nálunk született volna…

Népszámlálás volt Betlehemben, –

így szól a Karácsony története, –

s akkor született meg egy istállóban

az Úr egy Fia, – Mária Gyermeke…

Nem volt, ki szállást adjon nékik.

Barmok lehelték rá a meleget.

Nem volt egy pólyája, egyetlen takarója,

Meséli a monda… Mert ott született!

De Cegléden, vagy Kecskeméten,

a Hortobágyon ha született volna,

az első Karácsony igaz történetéről

így szólna ma a bibliai monda:

… Rozál épp az udvart seperte.

János meg a jószágnak almozott.

A kis Péterke az öreg kandúrral játszott.

A Puli, az meg hátul kalandozott.

Akkor ért a ház elé József.

Jó tejszagot lehelt a méla csönd.

Mária, fáradtan, alig vonszolta magát

S a kerítésen át József beköszönt.

Rozál fogadta hangos szóval:

– Mi szél sodorta erre kendteket? –

– Törvénybe mennénk. De beteg lett az asszony

s pihenni kéne, mert – ránk esteledett.

Kerestünk födélt a korcsmában.

De szállást a bérlője nem adott.

Hej pedig az asszony az utolsóban van már,

de hiába – nincs pénz, mert szegény vagyok…

Már istálló is elég lenne,

Csak tető legyen már fejünk felett… –

Rozál a seprűjét a falnak támasztotta,

Bodri a kiskapuig settenkedett.

– Takarodsz vissza, beste lelke!

Kerüljenek csak kietek bentébb!

Talán egy ágy, az csak akad majd még a háznál.

Hogy elfáradt, szegény!… Eszem a lelkét!…–

Szélesre tárta a kiskaput.

Mária arca, mint viasz: sápadt.

– Ne ugass már, Bodri!… Hát nem látod, hogy vendég?!

Eredj csak, Péterke s szólj az apádnak!

Jöjjön csak, lelkem, segítek én…

Támaszkodjék rám!… Óvatost lépjen!…

Úgy-úgy, lelkem!… Kend meg csukja be csak a kaput,

de siessen, oszt maga is segéljen!…–

János is sebten előkerült.

Kemény keze még a villát fogta.

– Utasok… Nincsen szállásuk… S beteg az asszony…

Behívtam őket…– Mért ne tettek volna?

– Az asszonynak vess tiszta ágyat!

Az ember meg a lócán elalhat.

És valami enni is akad tán a háznál…

Péter, egy kis borért, fiam, szaladj csak!…–

A Bodri is odasündörgött.

Péter a butykossal máris kocog.

S ameddig az asszony megvetette az ágyat,

János kolbászt s egy köcsög tejet hozott.

Máriát már a fájdalom rázta.

A párnák között csöndesen feküdt.

S amíg az asszony terít, megnyugodva látja,

Hogy János a szobába épen befűt.

A kemencében lángolt a tűz.

Rozál az ágynál csendesen állt ott

És lelkükre a tiszta ágy friss párna-szaga,

Mint békesség, csendesen leszállott…

Kint az égen holdfény ragyogott.

Házra, tájra ezüstszín-port hintett.

S még nem volt éjfél, mikor a meleg szobában,

ím, megszületett a régenvárt Kisded…

A szomszédságból akadt bölcső…

Nagy Andráséktól csipkés kis paplan.

S négy-öt asszony zsibongott a szomszéd szobában,

a kis teknő körül szép kör-alakban…

Jaj de szép… s fiú!… Nézd csak, apjuk!…

Ujjongott Rozál, míg óva mosta…

És ígyen született meg az Isten Gyermek…

… Már… hogyha nálunk születhetett volna!…

(1948. december 24.)

Alföldi Géza:

Krisztus!… Krisztus!…

Karácsony éjjel,

kint most verte az éjfelet,

az égen

furcsa fehérlő fény remeg.

Az éjben

apró lámpások pisla fénye

forrósítja

az éjjel áhitatát,

mintha élne

a tiszta

hótól felsugárzó visszfény

s a kispatak vizén

valaki jár.

Felnevet a sivár

erdők hólepte

fáira,

s a mosoly lelke

mámort hint a

hallgató tájra,

az éjjel szája

is mosolyra rándul,

a völgy felett

valaki átnyúl

s óriás diadalíveket

feszít a patak

fölé, hogy aki a

víz színén halad

érezze, várják;

hívja

a rét, a hegy, a táj, –

valaki jár

a patak vizén.

A szél himnuszt

orgonál a vén

fák koronáján,

a víz hátán

ezüstszőnyeg feszül

a titokzatos gyerek

lába elé. A hegyek

orma fejet

hajtó öreg anyóka,

a hold a

lámpását lopva

a parti bokrokra akasztotta.

S megy a gyerek a patak

vizén a diadal

ívek alatt:

megy-megy,

halad

éjféli misére.

Az egek fénye

baldachinként

alázatot bíborlik

a tájra,

s a szél az ég orgonása

fortissimóra

hangolja

a hegyek, a víz, az árva

erdők kórusát.

Zeng-zúg a dallam

a kórus ajkán.

Csupa áhítat minden

az égen, a réten, a vízen

és itt lenn.

Hat szólamra

zsolozsmázik az éjjel,

csupa vágy a táj,

csupa megrázó ritmus,

diadalmasan zeng

minden:

Isten….. Isten,

Krisztus….. Krisztus!

(Miltach, 1952. XII. 24.)

Alföldi Géza:

Krisztus lehajolt

Hulló hó fátylán át igézett a hold

Mosolya ezüst-sugár

s a kopottan is sudár

jegenyékre szerelmesen hajolt.

A havas réten egy árva nyúl mosdott.

Nem figyelt, észre sem vett.

S míg a nyár éneke lett,

messziről egy öreg harang bongott.

Babonás, különös téléjszaka volt.

Álltam egy kereszt tövén,

s fázós, topogós fölém

kitárt karjával Krisztus lehajolt.

(Budapest, 1937)

Alföldi Géza:

Mária dalolja…

Karácsony este. És esik.

Gyermekként sírva csorog az eresz.

S halk szél, mint altatódal

az anyák ajkán halkan neszez.

Ring a csodás égi bölcső:

– a gyermek sír, ki ma született, –

s Mária dalolja altató dalát

a csillagszemű fia felett.

(1947. XII. 24.)

Ányos Pál:

Három királyok napján

Kiss Boldizsár tiszteletére

Egek, mit szemlélek napkelet tájáról?

Három koronás fő költözik honnyáról;

Siet Sidóország anyavárosában,

Mondanád sas repül kőszál nyilásában,

Sok tevék követik megterhelt hátokkal,

Izzadnak, fehéről szájuk tajtékokkal.

Vallyon mit jelentnek e gyors jövevények?

Talám a városhoz van menni törvények?

De tovább mit látok az égnek kékségén?

Egy ragyogó csillag ballag kerekségén.

Sugarát intézi a koronás főkre,

Mint a felkelő nap bércekek s erdőkre.

Ez már a természet rendét fellyül mulja,

S az álló csillagok törvényét feldólja.

Vagy csak kaprozása a megcsalt szemfénynek?

Ó természet, ezek benned mért történnek?

Nem! - igaz látás ez, értem már rejtekét,

Illik, hogy kihágja természet mértékjét.

Amint Betlehemből jobb felé utaznak,

Egy istálló födő fái akadoznak.

Födetlen tetejét hófúvás takarja,

Rongyos oldalait éjszaki szél marja.

Ott fekszik emberi nemünk megváltója,

Kinek olly sok század vala sohajtója.

A jászolban reszket egy szénanyalábban,

Nem pedig kárpitos kevély palotában!

Szüz annya Józseffel állnak körülette,

Üzi a hideget barmok lehelete.

Talám ezt idézi e három jövevény?

Kinek kalauzza az a szokatlan fény?

Ugy van, béléptek már, bókulva imádgyák,

Olly nagy kegyelmekért az egeket áldgyák!

Tisztelik királi ajándékjaikkal,

Illetvén kis kezét édes csókjaikkal!

Örülj mármost ember illyen változáson,

S térdet, fejet hajtsál e csudalátáson!

Kiss Boldizsár, te is jelentsd örömedet,

Ki egy szent királnak köszönöd nevedet.

De, hogy hosszas légyen buzgó vigasságod,

Élj, s azután égben légyen boldogságod!

(1778)

Arany János:

Almanach 1878-ra

Itt van tehát: megjött az Új év,

Mint biztató előlegem;

Háromszázhatvanöt nap-éjre

Halvány reményszínt hoz nekem;

Bár majd, ha eljön a valódi,

Nem lesz, mint most, ruhája zöld;

Inkább hiszem, hogy a küszöbnél

Fejér, halotti leplet ölt.

Légy üdvöz, Év, e zöld burokban!

Elfogadom a jóslatot,

És köszönöm, hogy a jövőre

Kilátásom' tovább nyitod:

Hisz' egy időtül fogva nálam

Látás, kilátás oly rövid!…

Ha meg nem érném: gondolatban

Hadd élvezem át örömid.

Mindjárt az első nap rohammal

Köszönt boldog-boldogtalan;

Oly ünnep ez (no! nem panaszlom),

Midőn szív s tárca nyitva van;

S egy „szellemdús” játék (amelynek

Nem kellett nagy heuréka)

A pénz-pazarláshoz időd' is

Ellopja: a „b. u. é. k.”

Aztán jön a farsang, – az árvíz

Mátyás körül, mely „tört jeget”;

Szegény kiöntött ürge-népség

Verdesi jajjal az eget;

Mi táncolunk a szenvedőkért,

Bőven fogunk pazarlani:

S ha nem csordúl – százezreinkből

Csöppen nekik is valami.

Aztán jön, amely „gólyafőt mos”

A híres márciusi hó,

Ha „Gergely megrázza szakállát” –

No meg böjt, exekúció.

E hó egy napját űltem én is

Már két közép embernyomig:

„Simplicius” napján születtem:

„Simplex” maradtam holtomig.

Ápril minden nedvet kiszáraszt,

Májusba' jőnek a fagyok; –

S ha sáska, féreg, rozsda nem járt,

S a június szépen ragyog

S a július „meg nem szorítja”:

Még a vetés bőven terem;

Örvend az úr, – hát még az asszony!

Lesz csipke több is, meg selyem.

Míg a paraszt izzad, mi gazdák

Fürdőre járunk, hűsleni,

A repce-, gyapju- s más előleg

A csorbát szépen kifeni;

Nem, mint apáink sűltek, – itthon

Töltvén egész mélő nyarat,

S nézték a vén béres hogyan vet

S a tót napszámos hogy' arat.

Szeptember – ah! szüret már nem lesz:

Vagy: lesz szüret, ha bor nem is:

Történeti jogát megőrzi

Híven az iszom-eszem is;

Különbség az, hogy míg apáink

Egy canga birkán „laktanak”:

Nekünk cukor kell, sütve, főzve,

Pezsgő bor, osztrigák, halak.

Így, ber, megint ber fogytig-untig

S „brrr!” míg az esztendő lefut;

Miközben egy nap a halottak

Fényűzésére is kijut,

Midőn gyertyával, zöld levéllel

S virággal megvendégelik,

S kitesz halottjáért az élő,

Mutatva dúsan, hogy: „telik!”

Majd a karácsony hozza végűl

Az apró szívek örömét;

De a „bubus” már nagy szakértő,

Bírálva hordja meg szemét,

S ha nem drágát hozott az angyal

Ajak lepittyed és befagy;

Biz', édes Jézuskám, te is már

A luxus terjesztője vagy!

Az utolsó versszak Arany János kézírásával

Arany János:

Hej! Iharfa…

Hej! iharfa, juharfa,

Patyolating, kivarrva:

Tudod pajtás, ki varrta?

Az a kis lány,

Az a kis lány

A barna.

Patyolating, jegykendő,

Múlik az ó esztendő,

Karácsonyban hirdetnek,

Ünnep után,

Ünnep után

Esketnek.

Verje meg a bubánat,

Ki elszólja babámat!

Jár a világ rossz szája:

Ne hajts rózsám,

Ne hajts rózsám

Reája.

Arany János:

Karácsonyi éjszakán

Lelkem pusztaságos éjjelén keresztül

Kétes ködvilággal egy sugárka rezdül.

Csillag-e vajon, mely, mint vezérszövétnek,

Üdvözítőt hirdet az emberiségnek?

Vagy csak földi hitvány pára, mely föllángol

S éji táncaikhoz rémeknek világol?

Akár csillag legyen, biztos éji lámpa,

Akár bujdosó lány – én megyek utána!

Mért féljek követni, ha lidérc is? hiszen

Akkor is jó helyre – a temetőbe viszen.

Áprily Lajos:

Karácsony-est

Angyal zenéje, gyertyafény –

kincses kezem hogy lett szegény?

Nem adhattam ma semmi mást,

csak jó, meleg simogatást.

Mi győzött érdességemen?

Mitől csókolhat úgy kezem?

Simogatást mitől tanult?

Erembe Krisztus vére hullt?

Szemembe Krisztus-könny szökött? –

kinyúló kézzel kérdezem.

Áldott vagy a kezek között,

karácsonyi koldus-kezem.

Babits Mihály:

A felnőtt karácsony

Mit akarsz? Hová sietsz? Talán

azt várod hogy a fal aminek nekirepülsz

mint gyermekjátékot rugója, visszadob

utadnak elejére ahelyett

hogy az Idő fenéktelen

gödrébe suhintana?

Karácsony csenget a szörnyű télben.

Alig hallom csengését. Sárga

arcokat látok a hóverésben

s koldus kezeket reszkedni, ujjaikon

kékül a gyűrűk nyoma, s torkomat

fojtja az ünnepek kalácsa.

Nézd ezt a kort amelynek legnagyobb

s elérhetetlen éden-álma hogy

enni legyen kinek-kinek

elég! nézz a gonosz nyájra mely

naiv báránykora multán

nem vél többé magáról semmi jót.

Nem kell neki szalag és csengő.

A gyermek megnőtt s szép játékjait

elrugta. Nézd, milyen üres ünnep ez!

A szív hideg és kemény mint a föld.

Tudjuk már hogy ölni s halni születtünk.

Nézd a bedugult időt s hazug tereket:

a földet mely a sírok rothadását

s csontok pőreségét takarja,

s az eget, a Mennyek csillagos

homlokzatát, a kivilágított

Potemkin-frontot, mely mögött

nincsen még levegő sem…

Babits Mihály:

Beteg-klapancia

Látom a ködöket,

téli reggeleket,

hétfőket, keddeket,

napokat, heteket…

Nem írok verseket,

Beteg vagyok, beteg.

Beteg vagyok, beteg.

Nem írok verseket,

nem zengek éneket…

Csak egypár szót nyögök

vagy inkább köhögök:

beteg vagyok, beteg.

Régi időm elmult,

régi kedvem fordult.

Ki volt hivem, elbujt,

hírem, nevem elhullt,

erőm veszni indult,

pénzem sohasem volt…

Mondd, van-e jussod már

hogy így nyögj és kántálj

mint unott koldusszáj?

Ki hallgat terád már?

Naphosszat motyogd bár

hogy itt fáj, hogy ott fáj…

Künn a fagy közelít.

Öröm, gond közelit.

Karácsony közelit.

A hegyek hátait,

fenyőfák sátrait

ünnepre meszelik.

Babits Mihály:

Csillag után

Ülök életunt szobámban,

hideg teát kavarok…

Körülöttem fájás-félés

ködhálója kavarog.

Kikelek tikkadt helyemből,

kinyitom az ablakot

s megpillantok odakint egy

igéretes csillagot.

Ó ha most mindent itthagynék,

mennék a csillag után,

mint rég a három királyok

betlehemi éjszakán!

Gépkocsin, vagy teveháton –

olyan mindegy, hogy hogyan!

Aranyat, tömjént és mirrhát

vinnék, vinnék boldogan.

Mennék száz országon át, míg

utamat szelné a vám.

„Aranyad tilos kivinni!”

szólna ott a vámos rám.

„Tömjéned meg, ami csak van,

az mind kell, az itteni

hazai hatalmak fényét

méltón dicsőíteni.”

Százszor megállítanának, –

örülnék, ha átcsuszom:

arany nélkül, tömjén nélkül

érnék hozzád, Jézusom!

Jaj és mire odaérnék,

hova a csillag vezet,

te már függnél a kereszten

és a lábad csupa seb,

s ahelyett hogy bölcsőd köré

szórjak tömjént, aranyat,

megmaradt szegény mirrhámmal

keserüszagu mirrhámmal

kenném véres lábadat.

Babits Mihály:

Himnusz

A Földön

még mindig

a Hivatal csúf vérengzést kohol; a Falkák

őrjöngnek: a Bestia a magas

felhőkig dobálja körmeit; de nékünk

már fáj ez!

Óh Fájdalom! csakhogy megszülettél!

Hozsanna néked! szent Karácsony!

Hűlt bolygók

keringnek

s fészket vert bennük az Élet: vad madár!

saját húsát tépi és eszi: rettenetes Pelikán!

Óh bolygók! megszületett-e már bennetek a Fájdalom?

A Földön

itt van már, véres palástban s töviskoronával!

Meg fog bennünket váltani: Hozsanna!

Hát fájj csak,

szent Fájás!

Szigorú tanító! vezess pálcáddal magasabb

erkölcsbe! Rossz az élet, hogy jobb legyen! Bolond él

saját dögén! Az Élet eleven törvényei

újulnak!

nem marad gyilkos! A Mester léniája fölfelé

mutat: Hozsanna! – s formája mint a kereszt.

Fölsajg az

új Ige:

érc ne tépje a lelkes húsokat! Bénulnak

a nagy acélmadarak! kitérnek az apró

óndarazsak! mert sűrű hálót fon körénk a Harmadik

Szövetség.

Óh Fájdalom! csakhogy megszülettél!

Hozsanna néked, szent Karácsony!

Babits Mihály:

Karácsonyi ének

Mért fekszel jászolban, ég királya?

Visszasírsz az éhes barikára.

Zenghetnél, lenghetnél angyalok közt:

mégis itt rídogálsz, állatok közt.

Bölcs bocik szájának langy fuvalma

jobb tán mint csillag-ür szele volna?

Jobb talán a puha széna-alom,

mint a magas égi birodalom?

Istálló párája, jobb az neked,

mint gazdag nárdusok és kenetek?

Lábadhoz tömjén hullt és arany hullt:

kezed csak bús anyád melléért nyult…

Becsesnek láttad te e földi test

koldusruháját, hogy fölvetted ezt?

s nem vélted rossznak a zord életet?

te, kiről zengjük, hogy »megszületett«!

Szeress hát minket is, koldusokat!

Lelkünkben gyujts pici gyertyát sokat.

Csengess éjünkön át, s csillantsd elénk

törékeny játékunkat, a reményt.

Babits Mihály:

Karácsonyi lábadozás

Komisz, kemény idő. Még a vér is megfagy

állatban, emberben.

Öregek mondják, hogy ritkán láttak ily nagy

telet decemberben.

A hó szőnyegébe puhán süpped a láb,

mintha dunyhán menne.

Hejh, ha a hó cukor volna, ez a világ

milyen édes lenne!…

A kis nyugtalan nő, ki a friss hegypályát

futja hótalpakon,

akármennyit zuhan, puha combocskáját

nem üti meg nagyon.

És az állástalan szegény ember, aki

nem mer még meghalni,

örül hogy reggeltől estig szabad neki

havat lapátolni.

Végig a városon nem csilingel a szán,

mint gyerekkoromba.

Nem gőzölög a hó fázó lovak hátán.

A kocsit gép vonja.

Angyalok elszálló csengője se csenget

a fehér utcákon.

Jézuska pénzért jő, s karácsonyfát rendez

gazdagok házában.

Nem édes a világ, de mégis szép látni…

És én már gyógyulok…

Csupa szomj vagyok már, mindenre kiváncsi;

mindent elgondolok…

Minden éget már hogy lássam is, hogy nézzem…

Tapintom tagjaim…

Én nem vagyok halott, én mindent tuléltem,

s vár a fény odakinn…

Oh kedvesem, aki annyi rémtől védtél,

jere, add kezedet:

a fagyba, hidegbe, már nem rémit a tél,

vezess ki engemet!

Nem édes a föld, de mégis szép a hótul.

Én megyek… indulok…

s azt gondolom, hogy a világ is meggyógyul,

ha én meggyógyulok.

Babits Mihály fordítása – középkori portugál ismeretlen:

Krisztus születésére

Jőjjetek, óh hívek

diadalmaskodva,

jőjjetek, jőjjetek Betlehembe!

Megszületett az angyalok királya.

Óh jőjjetek, imádjuk,

óh jőjjetek, imádjuk,

óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Istenből Istent

sugárból sugarat

hordoz méhében egy leány:

igaz Istent ki fogant de nem lett.

Óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Nyájukat elhagyva

a szerény bölcsőhöz

hívásra igyekeznek pásztorok.

Mi is ünnepi lépéssel siessünk:

Óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Az örök Atyának

örök fényességet

húsba öltözve fogjuk látni most,

a Gyermekistent pólyába takarva.

Óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Ki értünk szegény lett

s széna között alszik,

melengesse a jámbor ölelés:

ki ne szeretné, aki szeret minket?

Óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Most himnuszokat

kara angyaloknak

daloljon egeknek udvara:

„Dicsőség Istennek az égben!”

Óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

S ki e mai szent

napon megszülettél,

kis Jézus, glória neked,

örök Atyádnak hússá-lett igéje!

Óh jőjjetek, imádjuk,

óh jőjjetek, imádjuk,

óh jőjjetek, imádjuk az Urat!

Baja Mihály:

Karácsony

Te most is az vagy, áldott szent Karácsony,

Mi Betlehemben legelőször voltál:

Újjászülője a kerek világnak,

Hitünk napfénye, a szívünkben oltár.

Az angyaloknak ajkán a hozsánna

Ma is elhat a pásztorok füléhez,

s koldust, királyt vezet ma is a csillag

Az idvezítő jászol-bölcsőjéhez.

Te most is az vagy, csak mi változánk meg,

Csak nekünk ócska minden ami régi.

Nem hallgatunk az angyalok szavára,

Nem kell nekünk a csillag se, ha égi.

Mennek, mennek a pásztorok seregben,

de nem a Jézus jászol-bölcsőjéhez.

Mennek, mennek a bölcsek és királyok,

De nem az élet örök kútfejéhez.

Ó, szent karácsonyéj csillagvilága…

Ragyogj, ragyogj csak változatlan újra.

Az én lelkem csak téged vár, s tetőled

száz lidérc fény közt el nem tántorodna.

A gyermekhitnek hófehér palástját

Borítsd reám csak egy éjszakára,

És én megáldlak, síromig követlek

Ó, szent Karácsonyéj csillagvilága.

Barna Kornél:

Karácsonyéji álom

Kelj fel, vedd a gyermeket és ennek anyját és eredj az Izrael földére; mert meghaltak akik a gyermeket halálra keresék vala. (Máté 2-20)

Álmot láttam. A szent karácsony-éjben

elcsitult, Atyánk, méltó haragod

s míg fényesség gyúlt milliók szívében,

békét-hirdető éjféli haranggal

a Földre küldted egyik angyalod

s mint egykoron, így szólalt meg az angyal:

… Meghalt mind, kik halálra kerestek

minden kis szépség- s jóság-magzatot!

Rákhel siralmát megbosszúlta Isten:

A nagy Heródes örökre halott,

szabad az út! A bujdosásnak vége!

Majd így folytatta fennhangon a szózatát:

… Te meggyötört, hontalan bujdosó,

leróttad már izzadság- s véradódat,

Isten- s császárnak adósa nem maradtál,

levezekelted – ha volt – vétkedet,

teljék be hát… a furcsa, magyar Írás,

hogy élned-halnod ottan kell neked,

ahol – szerinted – fényessebb a csillag,

az illat más és árnyasabb a nyár,

hol mindent-mindent elvesztettél egykor

s ahol most minden, minden visszavár!

… Mert vár… a föld és vár a régi házad.

Vakultszemű, gyalázott négy fala

tetőre vár, hogy felzenghessen benne

az újrakezdett élet himnusza;

várnak rád régen elmosódott képek

s elfeledhetetlen dallamok,

vár valaki… egyedül azt várja,

hogy elébehullj s azt mondjad: Itt vagyok;

vár rád a kedves, ismerős harangszó,

egy régi város: Utcák és terek

– vagy egy falu – hogy így mutassál rájok:

Látod fiam, én itt voltam gyerek;

vár rád a múlt és vár rád a jövendő,

a négy folyó és a hármas halom,

várnak az élők és mind visszavárnak

a temetők a domboldalokon;

vár hívatásod, munkád – és terád vár

a frissenácsolt tető jó szaga,

… vedd hát a gyermekid és ezek anyját

s eredj…

az Isten hírével, Haza!

(1965)

Batthyány-kódex (XVI. sz.), Kolozsvár, 1744:

Új világosság jelenék

Új világosság jelenék, ó tévelygés csendesedék;

Isten igéje jelenék, újonnan nékünk adaték.

Evangéliom erejét, Krisztust, áldott szent Igéjét,

Atya Isten nagy jó kedvét, megmutatá ő kegyelmét.

Kit sok száz esztendeiglen eltitkolt volt Atya Isten

Mint megmondá jövendölvén Ámos próféta könyvében.

Ezt a mi hitetlenségünk és nagy telhetetlenségünk,

Érdemlette tévelygésünk, emberbeli reménységünk.

Igaz az Isten Igéje, kivel él ember elméje,

Kinek megmarad ereje és el nem vész ő reménye.

Bernáth William:

Karácsony

Hó nem szitál. Az ég derűs.

Csupán az este hűs.

A szív örül: Jézusra vár.

A lélek: fénysugár.

Havatlan pusztán mély a csend

egy csillag megjelent.

Az arcokra kíváncsiság

mély áhitata szállt.

Idézve látom múltamat…

a gyémántos havat.

S míg lelkem Jézust keresi:

szívem békével van teli.

Bodor Miklós:

Betlehemi csillag

Betlehem csillaga

vezet három királyt

köszöntve Mária

újszülött kis Fiát.

Karácsony este van

csend honol a tájra

szeretet szívekben

békesség hazája.

Harang hangja kondul

hótakarta tájon

templomba hívogat

havas pusztaságon.

Harangszó hívogat

zengő szép zenével

egybeolvad hangja

hívők énekével.

Egy család asztalnál

szívük valakit vár,

Ki nem jöhet haza

üres egy szék egy tál.

Zöldel a fenyőfa

besétál a házba

ünnepre öltözik

csillogó ruhába.

Betlehem csillaga

vezet három királyt

köszöntve MÁRIA

újszülött kis Fiát.

Borsiczky Imre:

Karácsony – újév

Eljön a karácsony és a sok szép lapok,

Miket bizony több világrészből kapok,

S a könyv-ajándék, mit a hazai jóság

Küld: egytől-egyig megfogható valóság.

Majd az új esztendő is gyorsan beköszönt,

– Kapunk jókívánságot, akár egy özönt –

Imánkban hisszük: az Isten halhatatlan,

És a jövő, … a holnap … megfoghatatlan!

Bujdosó Bálint fordítása – ismeretlen szerző:

Adventi zsolozsma himnusz

Matutinumra

Örök Atyádnak karjából

kelsz útra, égi szent Igénk,

segítni földet születel:

időnek telje már megért.

Ragyogd be most a lelkeket,

szereteteddel égesd át,

hogy veszendőkre-unt szívünk'

betöltse boldog égi vágy.

S hogy majd ha Bíró széket ül

és minden ártót tűzre vet,

s ha majd baráti szó hív el

a tárult mennybe híveket:

– lángok sötétes örvényén

ne vergődjünk mint martalék,

hanem meglássuk Úr színét,

velünk ujjongjon mind az Ég.

Atyának, egyben Fiúnak

és Tenéked is, Szentlélek,

miként volt, légyen örökkön

örökké hála, dicséret. Ámen.

Laudesra

Ím zengő fényes hang űz el

minden homályost, áthatón:

„Álmok mind messze fussatok!

Magasból Jézus fölragyog.”

Ocsudjon már a zsibbadt agy!

Földhöz tapadva mit hever?

Tündöklik már az új Csillag,

sötét ártalmat űzve el.

Ím Bárány küldetik nekünk

oldozni bűnös kötelünk:

bocsánatot hát könnyek közt

esengjünk, törlesztvén a bűnt.

Hogy másodszor ha fölragyog,

és e-világot rémíti,

el vétkünk szerint ne vessen,

de fölkaroljon kegyesen.

Erény, dicsőség, hódolat

az Atyának és Fiúnak,

s Vigasznak, ki a Szentlélek,

örökkön, míg tart örökélet. Amen.

Vesperásra

Csillagvilágot Alkotó,

Hívő nép kegyes világa,

Mindenség drága váltsága,

Hallgass meg, Jézus, esd a szó.

Te, hogy sátáni cselszövény

földünk ne rontsa, holtbeteg

világnak gyógyírul jövél,

mert kényszer űzött: szeretet.

S hogy minden vétket engesztelj,

mit emberfajtánk hordozott;

jössz Szűz-szentélyből, áldozat,

s magasba szállsz a kereszttel.

Mert nagy, tündöklő: Glóriád.

Neved mihelyt ha megkondul,

egek és föld és alvilág

ijedt-reszketve térdre hull.

Esdeklünk, kérünk: harag-nap

Végítélője, nagy Ura,

kegyelmet adj és irgalmat,

hogy néped Ártó ne dúlja.

Erény, dicsőség, hódolat

az Atyának és Fiúnak,

s Vigasznak, ki a Szentlélek,

örökkön, míg tart örök élet. Ámen.

Bujdosó Bálint:

Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

A szamár búsan bólogat.

Rád csillag rég már nem tűz…

Csak sivatag terül, a vad,

körötted, édes Szent Szűz…

Oly messzi, messzi elmaradt

az otthon és a béke,

csöndes szobád és Názáret

jó ismerős vidéke.

…József előrement, a hű,

utat kémlelni árván.

De elrekesztett utat mind

az Úr, vagy tán az Ármány.

Kegyével teljes ki valál,

már nem találsz kegyelmet…

Az Istent vitted… S hallgat, nézd.

Alszik, mint megvert gyermek…

A szent éj, csillag, Betlehem

mögötted vérbe fulladt.

Most kicsinyednek vére is

óh, kell talán az Úrnak?

Hallod? Sakála hogy' vonyít

a fagyos éjtszakának…

Nem látod? Villognak szemek,

suhannak gonosz árnyak…

S ha sikerül? Ha út nyílik?

Vár földje Egyiptomnak,

sötét varázsok, mágiák

hol fojtogatva nyomnak.

Egyiptom jő, az idegen,

hol te vagy idegen nép.

Ország országnak lök tovább…

Kinek kell kóbor vendég?

És Názáret… már sohse lát,

út visszafele nincsen.

Óh, nem tesz Fiáért csodát

a csodák Ura, Isten.

A száműzött, a hontalan

kőkenyerét kell enned.

Éh-lágerből rabszolga léssz,

és még örülsz e kegynek.

…A Kisded alszik öleden…

Mit tudsz majd Néki adni?

Hisz rád maradt… S csak gyűlölet

les rá, egy sivatagnyi…

Egy oroszlán most felüvölt,

s hangjában minden rém bőg,

nyíl zúgásától atomig…

Szirénák, lánggal égők…

S most: néma csönd… Vak háborúk

között a csönd nem mélyebb…

Remegsz… S álmában reszket Ő,

a te kicsinyke Véred…

Most egyedül a szívednek

halk dobbanását hallod,

s a kis Szívét, kire már les

a Lándzsa, tőrök, kardok…

Hét tőr – emlékszel? – Ővele.

Hát itt van most e jó seb…

* * *

„Kelj, Mária! Már hív az út

s Egyiptom!” – kiált József,

s a bucka hátán köntösét

már hajnali szél fújja,

mint zászlót, amely fönnragyog,

s mártírok, hősök, angyalok

hadát már gyűjti útra.

(1950. január 1.)

Bujdosó Bálint fordítása – Sedulius:

Karácsonyi zsolozsma himnusz

Mindent megváltó Jézusunk,

kit, – míg világ sem kezdeték, –

önnön Fensége képeként

nemzett a legfőbb Alkotó.

Atyád tündöklő fénye, Te,

mindennek hű reménye, Te,

hallgasd imánk, mit most eléd

önt szerte sok kicsiny cseléd.

Tudod, ki, létet alkotád,

hogy hajdan testünk alkatát

a Szűznek szentelt méhiből

magadra testvérként vonád.

Mely év futásin visszatér,

tanú ez ünnep, hogy jöttél

Egyetlen, Atyád ölébül

világ egyetlen üdvéül.

A csillagok, föld, tengerek

s az ég alatt itt mindenek,

mint új üdvösség szerzőjét,

új dallal neved köszöntsék.

Kiket a Szent Vér öntözött

hű árral, nép a bűn között,

mi szültöd napján mind együtt

a hálahimnuszt hadd zengjük.

Jézus, dicsőség Teneked,

ki Szűztől vettél életet,

Atyádnak is a Lélekkel

hálánk örökkön énekel. Amen

Bujdosó Bálint fordítása – 14–16. századi ismeretlen szerző:

Kisded Jézus és Szűzanya

Kisded Istent hogyha látom

Édesanyja karjain,

szívem olvadoz szent lángon,

lelkem boldog dalra int.

Vágyik Gyermek, sóvárogja,

Szűzanyám, a kebledet.

Ez a Gyermek fölmosolygva

csókol, simul, ölelget.

Amint ragyog kéklő egén

fénnyel áradozva Nap,

szopva Kisded Anyja keblén,

szent örömre úgy ragad.

Oly szépséges az ily Anya;

s gyönyörűbb a Gyermekkel,

mintha titkos halk ibolya,

s liljom: Rózsát ünnepel…

Annyi szívség, annyi jóság –

„dárdákat” Szív szívre vet, –

rétek amennyi viráguk hozzák

s gyújtnak csillagot egek.

Óh ha egy a sok „nyílhegybűl”

– Édes Kisded! – jutna rám!

mit Anyádra kis szived küld, –

s megsebezne! … Jézuskám!…

Bujdosó Bálint fordítása – Szentviktori Ádám:

Urunk születéséről

Mert akarta, nem mert kellett,

jött Teremtő mint teremtett.

Alkotásként itt jelent meg

Alkotói dicsőség.

Szent Látók Őt elő-mondták;

tér kit nem fog, kor, se korlát,

szűk sorunkon vett új formát,

nem veszítve elsőjét.

Ég a földhöz leszáll véle,

ember s Isten egybefére.

Ez Egységnek szolgál égbe'

angyal: fönti fénylő nép!

Király pappá szenteltetik

mindenségre – s ezt jelentik:

„Földnek béke!” – meghirdetik –

„Magasságba dicsőség!”

Kérded okát, mindnek célját?

Ok: mindenki bűnössé vált,

s Úr akarta igaz-voltát

kegyelembe újítón.

Mily frissítő édes fűszer,

gyógyos írral élni fűt fel,

míg ecetet, epét ízlel

vérbe ázott Megváltónk!

Óh te üdvös szentség-titka!

Igás-hátra minket bízva,

sebünk kente áldott írja,

Szamaritán irgalma!

Elizeus Ő, második!

bűnös-voltra: ránk változik.

Istenember föltámaszt itt,

Él Szunamit fia ma!

Erős órjás útnak lendült

halál-törvény tőle ledűlt.

Boldog első Hon! Megkerült

bárányt odavisz vállán.

Istenember él s uralgat!

Almán-vesztőt mélyből ragad!

Örvendj ember, égig haladt!

Teljes Karban tízes szám.

Csákváry Zoltán:

Újévi imádság

Ki jelen vagy a tűzben és a jégben,

Csillagok közt és bányák mély ölén,

Sötét árnyékban, fénylő napsütésben,

Madárdalban és kis gyermek szemén.

Ki igazgatod sorsok fordulását,

Romokból építsz boldog holnapot,

Hozzád küldjük ma szívünk imádságát

Uram, ne hagyd el árva magyarod!

Ne hagyd el őket, akik téged hívnak

A mélységből kiáltva szent neved.

Megváltást váró rongyos rabjaidnak

Add meg Uram a napi kenyeret.

Segítsd őket, kik mindig másnak vetnek,

Kiknél az éhség elsőnek kopog,

Mert áldásodból csak akkor ehetnek,

Ha a zsarnok vérebje jóllakott.

Takard be őket tél hidege ellen!

Hozz sebeikre enyhe gyógyulást!

Addj, Uram, nekik áldó két kezeddel

Bő szüretet és gazdag aratást!

Légy velük, akik verejtékben ázva

Az új Bábelhez hordják a követ,

S mentse meg őket irgalmad csódája,

Amikor a torony mindent eltemet.

Minden áldásod, amit nékünk szántál

Oszd ki közöttünk az újév során,

Hogy túl a tél lidércnyomásos álmán

Élőket köszöntsön a napsugár.

Add, hogy túléljék, amit rájuk mértek,

Keresztre verték, adj hozzá erőt.

Addj nekik, Uram, száz kisértő fénynél

Fénylőbb csillagot, égi vezetőt.

Vezesd őket, hogy soha, soha többé

El ne tévelyedjen a mi nemzetünk.

Légy velük, Uram, most és mindörökké,

Akkor is, mikor mi már nem leszünk.

Akkor is, mikor jő a boldog holnap,

S parányi sorsunk emléke sem él,

Sárga csontvázunk felett zöld fű sarjad,

Szívünk porával messze szállt a szél.

Ki jelen vagy a tűzben és a jégben,

Csillagok közt és bányák mély ölén,

Sötét árnyékban, fénylő napsütésben,

Madárdalban és kis gyermek szemén,

Ki igazgatod sorsok fordulását,

Uram, ne hagyd el árva magyarod,

Hallgasd meg szívünk újévi imáját,

És legyen minden úgy, mint akarod.

Csanád Béla fordítása – Angelus Silesius:

Karácsonyi párversek

Emberré lett az Úr, szalmán kapott helyet,

Hogy széna-szalma én már soha ne legyek.

Alázat s gyermeki lélek mily szent dolog!

Kik látták az Urat elsőnek? Pásztorok.

Mért mondod, hogy a Nagy kicsinnyé nem lehet,

S a porszem képtelen felfogni az eget?

Nézd a Szűz Gyermekét! S a szűk jászolt tekintsed:

Benne a föld s az ég és száz világ pihent meg.

Bizony a szíved is kicsi jászol ha lenne,

Újra jönne az Úr s gyermekként megszületne.

Ha Krisztus százszor is születne Betlehemben,

Elvesznél, hogyha nem jönne el a szívedben.

Csighy Sándor:

Karácsonyfa előtt

Csak nézem és nézem és nézem…

Csörgős pásztorbottal próbálom

gyermek lelkemben ébresztgetni

emlékét, de csak meddő álom.

Mintha sose lett volna, vagy én

nem lettem volna soha, olyan.

Itt állok előtte merengve

a multon. Lassú időfolyam

fel-felloccsan és megint csak csend.

Bűvös varázs kél ki a csendből

és az évek súlyos leple alól

csilingelnek újra a csengők.

Messze száll suhogva a lélek,

az értelem szárnyai viszik,

a varázs megmaradt, ugyanaz,

és már nemcsak csodálja, hiszi.

A betlehemi jászol felett

a Csillag örök nyomot hagyott

s a barmok közt pihegő Kisded

minden más királynál nagyobb.

Csak nézem a kis karácsonyfát,

más, mint ezelőtt hetven éve…

Más a fenyő, mások a gyertyák

s én is más vagyok, sokkal vénebb.

Csokonai Vitéz Mihály:

Újévi ajándék

Most szegény háztól, hol az úr magános,

Így telik. Majd tán vidorabb napunk lesz,

Lilla ifjasszony ha jövő karácsonyt

Érheti vélem.

E szívből eredett újesztendői ajándék

Záloga szívemnek légyen örökre, Juli;

Éljetek, óh szeretett lelkek! kiket édes örömmel

Gyakran emlegetek hegyközi lakhelyemen.

Most levelem tisztel, hanem a farsangi napokban,

Amint már írám, városotokba megyek.

Mert akkor Juliánna nevét, amelyet imádok,

A maga képében fogja köszöntni Vitéz.

Dömötör Tibor:

Karácsony

Karácsonykor:

Angyalok szállnak,

Híradást hoznak,

Béke jegyében,

Élet fényében,

Szentség lelkében,

Hívők hitében,

Krisztus képében

Földön jár az Isten.

Karácsonykor:

Harangok zúgnak,

Szent igék szólnak,

Imádság szárnyán,

Szíveknek vágyán,

Zsoltárok hangján,

Szeretet hídján,

Bocsánat útján

Mennyben jár az ember.

Dsida Jenő fordítása – ó-német karácsonyi dal:

Egy rózsa zsenge szára

Egy Rózsa zsenge szára

hajtott ki Jessze vén

törzsén, s egy éjszakára

virág nyílt vesszején:

piciny kelyhére nagy

csönddel borult az éjfél

s a metsző téli fagy.

Kit Ézsajás jelentett,

kit hirdet énekünk,

a kis bimbót, a szentet

egy Szűz szülé nekünk.

Az Úr ősterve vált

valóra, hogy a Kisded

éjfélkor földre szállt.

Ó, égi rózsa bokra,

kegyes Szűz Máriánk!

A szent szülőkínokra

kérünk, tekints le ránk:

segíts, hogy lenne szép

sarjad számára szívünk.

ékes virágcserép!

Dsida Jenő:

Itt van a szép karácsony

Zólyomi László

Itt van a szép, víg karácsony,

Élünk dión, friss kalácson:

mennyi fínom csemege!

Kicsi szíved remeg-e?

Karácsonyfa minden ága

csillog-villog: csupa drága,

szép mennyei üzenet:

Kis Jézuska született.

Jó gyermekek mind örülnek,

kályha mellett körben ülnek,

aranymese, áhitat

minden szívet átitat.

Pásztorjátszók be-bejönnek

és kántálva ráköszönnek

a családra. Fura nép,

de énekük csudaszép.

Tiszta öröm tüze átég

a szemeken, a harangjáték

szól, éjféli üzenet:

Kis Jézuska született!

(1929)

Dsida Jenő:

Közeleg az emberfia

Tudom, hogy közeleg már a jó ember fia,

aki nem tőlem és nem tőled kap életet.

Néhány pásztornak, akik sohasem öltek

nyulat, nem hordoznak emberölő

szerszámot, megjelenik az angyal és

megjelenik a csillag és tele lesz dallal

a decemberi hegyoldal. Csak ránézünk a kisdedre

és tudni fogjuk, hogy Ő az.

Eljönnek az acéltrösztök fejedelmei,

a petroleumbányák frakkos császárai

s könnyel a szemükben letérdelnek elé.

Mert Ő lesz, akinek legtisztább kék a szeme,

legerősebb lészen a karja és szelid arcáról ragyog

az örök épitők acélos vidámsága.

Ő megmutatja minden vándornak az útat,

minden töprengőnek az igazságot, minden

haldoklónak az életet. Ő megmagyarázza

nekünk a gépek dalának igazi értelmét,

megmagyarázza és megáldja a fáradt költőt

legsajgóbb szavait és mosolyogni fog és kék

fehér galamb fog ülni a vállán kétfelől.

Ő nem ad országot nekünk, hanem otthont,

nem ad fegyvert, hanem kenyeret.

Ma még sirunk,

mert a mosolygás nem én vagyok.

Ma még sötét

van, mert nem jöttem világosságnak,

hanem hogy bizonyosságot tegyek a világosságról.

Már közeledik az éj, mely szüli a Hajnalt.

Eljön Ő, minden bizonnyal eljön.

(1929)

Dutka Ákos:

Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

Ha e beteg, bolond világra

Uram, még egyszer megszületnél,

Bár milliónyi templomod van,

Kezdhetnél megint Betlehemnél.

Szalmajászolnál rangosabb hely

Uram, tenéked ma se jutna:

Soha messzibb a Te országod,

„Miatyánkod” bár mindenki tudja.

Ha így jönnél Názáretből

Sápadtan, fázva, december este,

Az ügyefogyott szenvedőkhöz

Párizsba, vagy Budapestre,

S leülnél az éhezők közt

S abból, amit valaha mondtál

Mesélnél új vigasztalásul –

Elfognának a tizedik szónál.

Mondjál csak új Hegyibeszédet

S amit mondtál a gazdagokról

S ha gyűlnének az elhagyottak

S szólnál az Írás-forgatókról

S ha megpróbálnád Uram még egyszer

Az Embert rávenni Szeretetre –

Internálnának, esküszöm rá,

Ha nem is vernének mindjárt keresztre.

Farkasfalvy Dénes fordítása – IX. századi ismeretlen szerző:

Adventi himnusz

Vecsernyére

Csillagok teremtő Ura,

hltünk örök fénysugara,

világmegváltó Krisztusunk,

hallgasd meg esdeklő szavunk.

Mert irgalomra inditott

a halálthozó pusztulás,

megváltást hoztál: a beteg,

bűnös világnak gyógyulást.

A világ fáradt estelén,

mint nászteremból vőlegény,

elhagytad áldott Szűzanyád

méhének tiszta templomát.

Erőd és hatalmad előtt

térdre borulnak mindenek,

az égiek s a földiek

készséggel hódolnak neked.

Szent Urunk, hittel kér imánk,

ki egykor ítélőnk leszel,

ne érhessen minket soha

az álnok ellenség nyila.

Krisztus, legkegyesebb Király,

dicsérünk téged és Atyád,

s a Lelket, a Vigasztalót

most és örök időkön át. Ámen.

Farkasfalvy Dénes fordítása – Szent Ambrus:

Karácsonyi himnusz

Ó népek Megváltója, jöjj,

hadd lássuk a Szűz Gyermekét!

Egész világ, ámulva nézz:

Istenhez méltó születés.

Nem férfi magvából fogant,

de Szentlélektől titkosan:

az Úr Igéje testet ölt,

mint szűz méhben termett gyümölcs.

A Szűz várandós anya lett,

szemérme sértetlen maradt,

fénylő erényei között

Isten, mint templomban lakik.

Most hagyja el a nászszobát,

a tisztaságos palotát!

Két-természetű Óriás,

indulj utadra lelkesen!

Atyának egyenlő Fia,

végy testet: indulj győztesen,

Testünknek gyengeségeit

örök erőddel izmosítsd.

Ragyog már jászlad trónusa,

új fényt lehel az éjszaka,

s ezt nem oltja semmi éj,

a hit táplálja sugarát.

Krisztus, legkegyesebb Király,

dicsérünk téged és Atyád,

s a Lelket, a Vigasztalót

most és örö időkön át. Ámen.

Farkasfalvy Dénes fordítása – Prudentius:

Vízkereszti himnusz

Látván az újszülött Fiút

a bölcsek kelet kincseit

hódolva átadják neki:

mirrhát, tömjént és aranyat.

Ismerd fel: nyíltan hirdetik

erődet és országodat;

Fiú e hármas jel szerint

Atyádtól kaptad sorsodat!

Királynak szól a színarany,

Istent imád az illatos

tömjén: jósolja sírodat

a mirrha drága kenete.

Minden városnál, Betlehem

nagyobb vagy: néked adatott

megszülni testben a Királyt,

az égi üdvösség urát.

Jelezte már prófétaszó,

csodáival tanuskodó,

magvát elhinti örök Úr,

ki minket országába hív.

Mert övé lesznek mindenek,

a föld, a menny, a tengerek

Kelettől messzi Nyugatig,

az alvilág s a magas ég.

Áldunk, Jézus, ki magadat

a népeknek megmutatod,

Atyádat és Szentlelkedet

örökre dicsérjük veled. Ámen.

Farkasfalvy Dénes fordítása – Sedulius:

Vízkereszti himnusz

Gonosz Heródes, mit remegsz,

ha Krisztus jöttét hozza hír?

Nem bántja földi trónodat,

ki koronát az égben ad!

A bölcsek jönnek, lám elöl

vezérlő csillag tündököl.

A Fényt a fényben keresik,

Istent imádják kincseik.

Az égi Bárányt tiszta víz

csorgó patakja fürdeti.

Bár bűntelen, lemossa mind

magára vállalt vétkeink.

Új hatalom, csodálatos:

a korsókban a víz piros!

Kitöltik, s íme, míg folyik,

szavára borrá változik.

Áldunk, Jézus, ki magadat

a népeknek megmutatod,

Atyádat és Szentlelkedet

örökre dicsérjük veled. Ámen.

Fáy Ferenc:

Betlehem

A csillag régen nem ragyog,

– megkopnak mind a csillagok.

Csak vér van, könny és vad hadak

s riadt, lapító házfalak.

A három király, számsorok

– osztás, szorzás – közt hánytorog;

s lázas álmokkal méri le:

megérte-e? Megéri-e?

A pásztorok meg, nagy subák

alatt álmodnak új csodát:

több esőt, gazdagabb napot

s a báránykákért kamatot.

És sár van, csönd s a csönd alatt:

véres virágok alszanak.

Fáy Ferenc:

Pásztor-ének

Bokánkig ér a hó,

térdünk fölé a nyomorúság.

Hogy induljunk el hozzád, Betlehembe?

Bárányainkat farkasok,

lányainkat az ordas-ősz hurcolta el.

A források befagytak.

S asszonyaink tömlő-emlőjéből,

esténként, izzó levegőt iszunk.

Hamvad a föld.

Mi csiholtuk a szikrát,

hogy égő testek melegéhez ülve,

olvassuk fel megdermedt álmaink.

Istenek füstjét fújja a halál

s ujjaink nyársán – korpás napjaink

moslékján hízott – csillagok forognak.

Virág lobog és csecsemők szeme

pattog a tűzben… bölcsők fája lángol.

És gondjaink fekete kenyerére

méz-ikrás zsírját csurgatja az éj.

Megzabáltuk a Holdat

s még éhesek vagyunk!

Gyengék vagyunk és rongyosak vagyunk…

de nem félünk Heródes bosszújától.

Mi már elástuk fiainkat,

elrejtettük őket az őszbe

– október oszló árnyai közé –.

Elzártuk őket a feledés barlangjába

és a közöny kardbiztos sziklatömbjét

görgette rájuk szorgalmas kezünk.

Nincsenek fiaink!

Csak fordulj vissza nyugodtan, Heródes;

nem kell itt már a kard.

Ez a Pill és az abortusz kora,

a humanista gyilkosok kora,

hol véres jelek milliója szárad

az ember bezárt homloka felett.

Véresek vagyunk és éhesek vagyunk!

Talpunk alól elrágtuk már a földet.

Bokánkig ér az ég,

és csizmánk szárán becsurog az Isten.

A zsoltárokat fújjuk még, Uram,

de nincs már időnk Betlehembe menni.

Gábor Éva:

Kicsi Jézus (részlet)

Napkeleti három király: Gáspár, Menyhért, Boldizsár

Késő éjjel, vak sötétben ugyan bizony merre jár?

Kincset visznek teveháton: tömjént, mirrhát, aranyat,

Fejük felett fényes csillag, az mutatja az utat.

Bandukolnak a pusztában, bennük béke, szeretet.

Császárt mennek látogatni? Nem. Egy pici gyereket.

Leborul a három király betlehemi jászolnál:

– Ég küldötte, kicsi Jézus, a megváltónk Te volnál?

Eléd tesszük a szívünket mi szegény, rossz emberek,

Símogassad, gyógyítsad meg, Te menybéli kis gyerek.

Jászol mélyén, szalma között a kis Jézus felnevet,

Áldás van a mosolyában, megbocsátás, szeretet:

– Nem érheti baj és bánat, ki engem szívébe zár;

Menjetek hát békességgel, Gáspár, Menyhért, Boldizsár!

Elrohantak a királyhoz ősz szakállú, vén jósok,

Nagysüveges, köpönyeges varázslók és tudósok.

– Heródes úr, nagy királyunk! Jaj! Hatalmad odavan:

Királya lesz a világnak, százszor nagyobb bárkinél

Nem lesz nyugtod trónusodon, amíg a kis Jézus él!

– Elő hát a katonákkal! Fusson a sok fegyveres!

Nem bújhat el sehová sem, kit egész sereg keres!

Tele is lett katonákkal minden utca, minden út,

Minden házat átkutatnak, minden várost és falut.

Ámde azért ne féljetek: Jézust ők meg nem lelik,

Nem lelhetik, hisz haraggal, gyűlölettel keresik.

Jézus Krisztust megtalálni rossz szándékkal nem lehet,

De hit, jóság és megértés biztosan hozzá vezet!

Jó Isten a mennyországból égi angyalt küldött le

Akkoriban, hogy Heródes a kis Jézust üldözte,

Megmenteni a gyermeket, kicsi fiát, Jézuskát

S kikre bízta itt a földön: Józsefet és Máriát.

Szólt az angyal József ácshoz: „Alázattal hallgasd hát,

Amit mondok: jó Istenünk, a mi atyánk parancsát!

Haragszik a gonosz király, kinek neve Heródes,

Sok katona, egész sereg mind csak titeket keres.

Még ma éjjel indulj útnak, amilyen gyorsan lehet,

Egyiptomnak földjére vidd Máriát s a gyermeket.

Ne félj József, baj nem érhet az utadon semmilyen,

Minden vészben, nagy veszélyben, megsegít az Úristen.

Ő vigyáz rád, bármi bárhol történjék is teveled.

Indulj bátran, benne bízzál s van már néked fegyvered!”

Kicsi Jézus családjával csacsiháton menekül,

Üldözői vad kezére, ne féljetek, nem kerül.

Mennek-mennek arrafelé, hol Egyiptom földje vár,

Drága terhét féltve viszi Fülesük, a hű szamár.

Kis batyuba van bekötve minden földi vagyonuk,

Pár szál ruha, ácsszerszámok, fúró, fűrész, szeg, gyaluk.

Nincsen pénzük, földi kincsük, szegények ám ők nagyon,

De akik egymást szeretik, minek azoknak vagyon?

Gyermekére, Jézuskára rámosolyog Mária,

Nem kell neki aranyékszer, – hisz itt van a kisfia.

József, az ács nézi őket, jó Istennek hálát ád,

Boldog, hogy így együtt lehet egymással a kis család.

Bármennyit kell szenvedniök, a szeretet erőt ad.

S akik hűek, akik bíznak, Isten azokkal marad.

Igaz hite megmentette a bajtól József ácsot,

Megmenekült, mert követte az isteni tanácsot.

(1940 körül)

Gárdonyi Géza:

Fel nagy örömre!

Fel nagy örömre! ma született,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a fény,

Isteni Kisded Szűznek ölén.

Egyszerű pásztor, jöjj közelebb,

Nézd csak örömmel Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik,

Bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak ez a szalma, koldusi hely,

Rá meleget a marha lehel.

Egyszerű pásztor, térdeden állj!

Mert ez az égi s földi király.

Glória zeng Betlehem mezején,

Éjet elűzi mennyei fény;

Angyali rendek hirdetik őt,

Az egyedül szent Üdvözítőt.

Egyszerű pásztor, arcra borulj,

Lélekben éledj és megújulj!

Gyóni Géza:

Betlehemesek

Zakatol, zúg, dübörög a város.

Kormos kenyeret izzad a gép.

Kavarog, búg az életi vásár,

Gyönge a gyöngébbet löki odébb.

Vézna, csigázott testek inognak.

Vérbefutottan bús szemek égnek.

Szöges korbácsát nekieresztve

Gyermekeit csak veri az élet.

Sírva, sikongva, bukdosva rohannak,

Kidől az egyik, helyibe más áll.

– S ím, egy torlódó nagy utca sarkán

Egy percre megáll az életi vásár.

Egy percre bámész szemekkel állnak

Vézna, csigázott, igázott testek,

S utat engednek három kis tömzsi,

Piros orcájú betlehemesnek.

Három apróság hidegtől csípett

Piros orcával nagy-komolyan

Átballag köztük, s újra bezárul

A szennyes, könnyes emberfolyam.

A lelken régi pásztorzsoltárok,

Halk imák hangja száll halkan át –

Egy pillanatra – s megint az élet

Harsogja bősz, vad, harci dalát.

Nincs itt karácsony. Minek kísértesz,

Babonás mese, szép Betlehem?

Örök nagypéntek szomorúsága

Ül hiteroppant, bús lelkemen.

Három királyok maguk osztoznak

Tömjénen, myrrhán, lopkodott kincsen,

És jászolokban milljók születnek,

És millióknak jászola sincsen.

Nincs itt karácsony. Mit is kerestek

Még itt, ti apró betlehemesek?

Kik Jézustok holtra keresték,

Meg is találták a Heródesek.

Mert eljött volna, már eljött volna,

Kit sok hazug ajk fennen sóvárog –

S szólna – ostorát megsuhogtatva –

„A templomból ki, kufárok!”

Nincs már karácsony. Menjetek innen

Sietve, apró betlehemesek,

Szíjostorával a cudar élet

Ugyis mihamar elér titeket.

Gömbölyű, gyönge kis kezetekben

Összetörik a betlehem-játék,

Mint az enyémben. S lesztek ti is majd

Bús, hiteroppant, lézengő árnyék.

H. M. R.:

A karácsonyi ajtó

Emlékszem, rég volt. A bezárt ajtót

hosszú estéken remegve lestem.

Vártam nyílását azon a sok-sok

felejthetetlen

szép, gyermekkori karácsonyesten.

Kipirult arccal, dobogó szívvel,

úgy vártam, mikor fordul a zárja,

mikor tárul fel, mikor ragyog fel

a titkok fája.

Ó, hogy csábított minden kis ága!

Rég volt … azóta évek repültek,

és messziről int már az öregség,

s azt veszem észre, felnőtt, vén gyerek,

– ez már nem emlék, –

a karácsonyi ajtót lesem még!

Ó, de már többet tudok azóta!

Gazdagabb titkok hívnak és várnak!

Ragyogóbb minden karácsonyfánál,

mit a szem nem láthat

országában a dicső Királynak!

Tudom, az ajtó egyszer kitárul.

S jöhetnek gondok vagy szenvedések,

ez ad most nékem derűt, nyugalmat,

hogy ott az élet

az ajtó mögött … s már küszöbén élek!

Harangi László:

Kis Jézusom

Kis Jézusom, add meg nekem,

Hogy két sóvárgó bús szemem

Ködön, homályon általszálljon:

Add meg nekem, hogy Rád találjon!

Látod, a sok év után

Távol csillagod oly halovány.

A testem gyenge, ha kész is a lélek,

Csak messziről hangzik az angyali ének.

Pedig úgy vágyom már lenni Veled,

Csókolni áldott kis kezedet.

Sárba, hidegbe úgy reszket a lélek,

Meglelni, oh Jézusom, hol lehet Téged?

Szent mosolyodat kire hagytad?

Szemd isteni báját – mondd – kinek adtad?

Meleg, puha lelked tiszta havát,

Szent kicsi ajkad bölcs égi szavát?

Áldlak, hogy a sárba, a ködbe

Őket helyezéd öröködbe,

Hogy adtad, oh Jézusom, hála Neked:

Kis tükreidet: a gyermekeket.

Hervay Gizella:

XXXVI. gyalogzsoltár

kitelepített Jézus

Mária kishasában

József az esőben

koldul kintornával

pár csillagot löknek

micisapkájába

az igéretföldjén

marhavagon várja

(Kolozsvár – hetvenes évek)

Hevesi M. Angelika:

Óda a Jászolhoz

A S. Maria Maggiore-ban

Parányi jászol! Három régi deszka!

Téged nem alkotott művész keze,

Sem újvilági fényes sáraranytól

Nem fénylesz, mint dómod tetőzete,

Mégis nagyobb vagy minden alkotásnál,

Mi lángelméknek agyába terem…

Idők teljének szent diadalíve,

Belőled lépett ki a történelem.

Te új időknek termő mustármagja,

Az örök Róma titkos gyökere!

Te első oltár! Belőled sugárzott

Szent áldozatunk ezer tűzhelye.

Isten szerelme első szent tanúja,

Az újszövetség pecsétlevele,

Drága frigyszekrény, melyben virágzott

A dúsan termő Jessze gyökere.

A Szeplőtelen illetése rajtad,

Feléd sugárzott szűz tekintete,

S kopott deszkádat bíborral bevonta

Az anyaságnak boldog ihlete.

A Gyermeket, szerelme szép virágát

Te őrizted sok csendes éjjelen…

Az Istenember első könnye átjárt

S átjárt sok édes, égi érzelem.

Ó, mennyi szent titoknak vagy te őre,

Parányi jászol, három deszkaszál!

Mint méh a méztermő gazdag virágra,

Úgy lelkem hozzád gyakran visszaszáll.

Szívem titkának is Te vagy tanúja:

Újszövetségem gazdag élete

Belőled indult. Őrizd szent csodáját

S légy boldogító emlékezete.

Hódsághy Béla:

Fenyőfát vettem

Fenyőfát vettem kint a téren,

Sudár fenyő volt, égbenőtt.

Pár gyerek fázott a fehéren

Szikrázó Jézusfák előtt.

Kisebb, nagyobb… Az arcuk éke

Csupa piroskék rózsa volt,

S gyöngytiszta szemük szögletébe

Egy árva könnycsepp haldokolt.

A vásárt leste valahánya,

Dámát urat, ki felcsapott.

Az árus hümmög: Vigye kánya!

Én mondogatom: Drága bot!

A szót ők mint a halak, pedzik,

A kis halak a kenyeret,

S hogy állt az alku, szól az egyik:

Elviszem én az úr helyett.

A fát, fillér az ára, ötven!

Csak negyven! mond egy kis deres.

Csak húsz! Csak tíz! csattant köröttem

S már a könyök is árverez.

Nevetve mondtam nékik: Ácsi!

Nem lesz a pénzből így misem!

Apróka hang zokogta: Bácsi,

Egy kis kenyérért elviszem!

Egy kis kenyérért… Sírt, sikoltott,

A téren végigvert a hang.

Éreztem, fent a dómban oldott

Kötéllel zúg a nagy harang.

Nem húzza, veri félre senki,

Csak ép a mázsás döbbenet,

A könnyes Isten kéri, zengi

A kenyeret, kenyeret.

József Attila:

Betlehemi királyok

Adjonisten Jézusunk, Jézusunk!

Három király mi vagyunk.

Lángos csillag állt felettünk,

gyalog jöttünk, mert siettünk,

kis juhocska mondta – biztos

itt lakik a Jézus Krisztus.

Menyhárt király a nevem,

Segíts, édes Istenem.

Istenfia, jónapot, jónapot;

Nem vagyunk mi vén papok.

Úgy hallottuk, megszülettél

szegények királya lettél.

Benéztünk hát kicsit hozzád,

Üdvösségünk, égi ország!

Gáspár volnék, afféle

földi király személye.

Adjonisten, Megváltó, Megváltó!

Jöttünk meleg országból.

Főtt kolbászunk mind elfogyott,

fényes csizmánk is megrogyott,

hoztunk aranyat hat marékkal,

tömjént egész vasfazékkal.

Én vagyok a Boldizsár,

Aki szerecseny király.

Irul-pirul Mária, Mária

boldogságos kis mama.

Hulló könnye záporán át

alig látja Jézuskáját.

A sok pásztor mind muzsikál.

Meg is kéne szoptatni már.

Kedves három királyok,

jóéjszakát kívánok!

József Attila:

Karácsony

Legalább húsz fok hideg van,

szelek és emberek énekelnek,

a lombok meghaltak, de született egy ember,

meleg magvető hitünkről

komolyan gondolkodnak a földek,

az uccák biztos szerelemmel

siető szíveket vezetnek,

csak a szomorú szeretet latolgatja,

hogy jó most, ahol nem vágtak ablakot,

fa nélkül is befűl az emberektől

de hová teszik majd a muskátlikat?

Fölöttünk csengőn, tisztán énekel az ég

s az újszülött rügyező ágakkal

lángot rak a fázó homlokok mögé.

Juhász Gyula:

Betlehem

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Ki Betlehemben született ez este,

A jászol almán, kis hajléktalan,

Szelíd barmok közt, édes bambino,

Kit csordapásztoroknak éneke

Köszöntött angyaloknak énekével.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Hogy anyja az Úr szolgáló leánya

És apja ács volt, dolgozó szegény.

És nem találtak más födélt az éjjel

A városvégi istállón kivül.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Kit a komor Sibillák megígértek,

Kit a szelíd Vergilius jövendölt

S akit rab népek vártak, szabadítót.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

A betlehemi kisded jászolára,

Amely fölött nagyobb fény tündökölt,

Mint minden földi paloták fölött.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Augustus Caesar birodalma elmúlt,

Az ég és föld elmúlnak, de e jászol

Szelíd világa mindent túlragyog.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Ki rómaihoz, barbárhoz, zsidóhoz,

A kerek föld mindegyik gyermekéhez

Egy üzenettel jött: Szeressetek!

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

És hallgassátok meg az angyalok

És pásztorok koncertjét, mely e szent éj

Ezerkilencszázhuszonhároméves

Távolságából is szívünkbe zeng.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

S gondoljatok rá holnap és minden áldott

Napján e múló életnek s legyen

A betlehemi énekből öröm,

A karácsonyi álomból valóság

És békessége már az embereknek!

Juhász Gyula:

Betlehemes ének

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Ki Betlehemben született ez este

A jászol almán, kis hajléktalan,

Szelíd barmok közt, kedves bambinó,

Ó, emberek, gondoljatok ma rá:

Hogy anyja az Úr szolgáló leánya

És apja ács volt, dolgozó szegény

S az istállóban várt födél reájuk.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

A betlehemi kisded jászolára,

Amely fölött nagyobb fény tündökölt,

Mint minden várak s kastélyok fölött.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Ki rómaihoz, barbárhoz, zsidóhoz,

A kerek föld mindegyik gyermekéhez

Egy üzenettel jött: Szeressetek!

Ó, emberek, gondoljatok ma rá!

Juhász Gyula:

Betlehemi üzenet a vakoknak

Testvéreim, egy látó küldi néktek

Üdvözletül ma könnyes szavait,

Ki mindig fájón és szédülve nézett

Egy szép pokolt, mely földnek hivatik.

Ő onnan jött, hol a magas mennyeknek

Szférája zeng és csillaga ragyog,

Szemében még e fény árnyéka reszket,

Az édené, mit sírón elhagyott.

Mint nagy elődje, Milton, aki vak volt,

Ő is szeretne látni víg eget,

Túl minden földi harcon és kudarcon

Felé örök világok intenek.

Testvéreim, itt mind vak, aki balgán

Tűnő örömben üdvöket kutat,

Ki istent vár a múló gyönyör arcán:

Mind vak szegény, ki nem talál utat.

És nem vak az és ő meg fogja látni

Istent magát mind, kinek lelke fény,

Minden világi pompák csillogási

Kialszanak, ha Isten fénye kél.

Szeressetek: ezt mondja az Apostol

S ennél különbet nem mond senkise.

A betlehemi békés csillagokból

Üzeni ezt ma a Szivek Szive!

Juhász Gyula:

Búcsúfia

A tanyáról jött Tandari Valér

Öreg szülékkel a nagy búcsúra.

A pöttöm szöszke lány most lát először

Világi vásárt és templomi oltárt.

Künn a tanyán csak Isten napja süt

S Isten szegénye őrzi a libát.

Egy léggömböt vett az egész rokonság

A kis Valérnak, szép piros szinűt,

Mely ott lebeg a szöszke fej fölött.

A vén templomba is bevitte persze

Az új jószágot a boldog gyerek

S amíg ő némán, tátott szájjal ámult

A túlvilági tündöklő csodákra,

Az arany és ezüst barokk mennyország

Szentjeire és angyalaira

S amíg hallgatta repeső szívével

A magasságok orgonaszavát,

A búcsúfia léggömb hirtelen csak

Elszállt kezéből és repült vígan,

Pirosan, mint az élet és öröm

A mennyezet felé, hol régi mester

Remekén hódolnak három királyok

A betlehemi gyermek jászolánál.

Öreg szülék és Tandari Valér

Ijedten látták szállani a gömböt.

– Istentelen! – csattant föl egy mogorva

Templompribék. Vörös! – zúgott a másik.

Valér szepegve és szipogva állott

És kicsi szíve riadót dobolt.

A piros üdvözlet pedig mosolygón

Suhant, suhant a hívő nyáj fölött

S a kis Jézuska ölében pihent meg.

A kis Jézuska áldást adva nézte

És úgy tetszett, hogy néki kedvesebb

Ez áldozat, mint arany, mirrha, tömjén

És szinte mintha szólott volna ajka:

– Ne félj, kis hívem, Tandari Valér!

Juhász Gula:

Karácsony felé

Szép Tündérország támad föl szívemben

Ikyenkor decemberben.

A szeretetnek csillagára nézek,

Megszáll egy titkos, gyönyörű igézet,

Ilyenkor decemberben.

…Bizalmas szívvel járom a világot,

S amit az élet vágott,

Beheggesztem a sebet a szívemben,

És hiszek újra égi szeretetben,

Ilyenkor decemberben.

…És valahol csak kétkedő beszédet

Hallok, szomorún nézek,

A kis Jézuska itt van a közelben,

Legyünk hát jobbak, s higgyünk rendületlen,

S ne csak így decemberben.

(1902)

Juhász Gyula:

Karácsonyi ének

Szelíd, szép betlehemi gyermek:

Az angyalok nem énekelnek,

S üvöltenek vad emberek.

Boldog, víg betlehemi jászol:

Sok börtön és kórház világol,

És annyi viskó bús, sötét.

Jó pásztorok és bölcs királyok:

sok farkas és holló kóvályog,

S nem látjuk azt a csillagot!

Békés, derűs karácsony éjjel:

A nagy sötét mikor száll széjjel,

S mikor lesz béke és derű?

Juhász Gyula:

Karácsonyi köszöntés

A Makón pihenő katonáknak

Betlehemi csillag

Szelíd fénye mellett

Ma az égen és a földön

Angyalok lebegnek

Isten hírvivői

Könnyezve dalolnak

Békességet, boldogságot

Földi vándoroknak.

Harcos katonák is

Fölnéznek az égre

S rágondolnak álmodozva

A testvériségre.

Bujdosó raboknak

Idegen párnákon

Kedveseik szelíd arcát

Ringatja az álom.

Fáradt katonák ti,

Pihenjetek szépen

Karácsonyfák lángja körül

A mi szent esténken.

Gondoljatok hittel

Zsolozsmát dalolva

Eljövendő boldogságos

Szent karácsonyokra!

Csukaszürke köntös

Kopott, tépett szárnya

Megváltó nagy békességet

Hoz most a világra.

Győzelmes örömmé

Válik majd a bánat,

Lesz még otthon víg karácsony

Magyar katonáknak!

(1916)

Juhász Gyula:

Karácsonyi óda

Csöndes az éj és csöndes a világ is,

Caesar Augustus aranyos mosollyal

Zárta be Janust, Mars fegyvere rozsdás:

Béke a földön.

Hallgat a germán és hallgat a pártus,

Néma az indus és néma a hellén,

Herkules távol oszlopa se rendül,

Thule se mozdul.

Már az aranykor új eljövetének

Hírnökeit, a szomorú szibillát

S a szűzi Virgilt födi földi sír és

Hír koszorúja.

S messzi mezőkön nyájaikat őrző

Pásztori népek nézik a derengő

Új csillagot, mely aranyát elönti

Jászoli almon,

Hol mosolyogva és fázva az éjben,

Szőkehajú és szelíd anya keblén,

Most mutatod meg magad a világnak,

Isteni gyermek!

Juhász Gyula:

Rorate

A kéklő félhomályban

Az örökmécs ragyog,

Mosolygón álmodoznak

A barokk angyalok.

A gyertyák rendre gyúlnak,

A minisztráns gyerek,

Mint bárány a mezőben

Csenget. Az árny dereng.

Hideg kövön anyókák

Térdelnek. Ifju pap

Magasba fölmutatja

Szelíden az Urat.

Derűs hit tűnt malasztját

Könnyezve keresem.

Ó gyönyörű gyerekség,

Ó boldog Betlehem!

Juhász Gyula:

Vízkeresztre

Jövének távol, boldog Napkeletről

Három királyok, híres mágusok,

Mert hírt hallottak a csodás Gyerekről,

Kiről legenda és jóslat susog.

Ki született szegényen Betlehemben,

Kit megöletne Heródes király

S aranyat, tömjént, mirrhát lelkesedve

Hoz néki Gáspár, Menyhért, Boldizsár!

Szerecsen, indus, perzsa, mind csodálja

A Kisdedet, ki a jövő királya

S a csillagot, mely homlokán ragyog.

Ő édes, kedves. Bájolón gagyog

S egy pintyőkét néz, mely szent szeliden

A Szűz Mária vállán megpihen…

(1924)

Kacsó Sándor:

Advent a lágerben

Ó, gyere be, kicsi Jézus,

Ó, gyere be, béke,

Hajszolt lelkem hajlékába,

Fáradt lábam, hajlott hátam

Bús Betlehemébe.

Nagyon rossz a világ most itt.

Zárva ajtó, ablak,

Mindhiába kopogtatnál,

Előkelőbb lakásokban

Aligha fogadnak.

Nem is nagyon hiszem, hogy jobb

Szállásod akadna,

Mint ez az én fáradt testem

Karácsonyi békét váró

Rozzant istállója.

Igaz, itt az idegenben

Elhagyatott, árva,

Kóbor kutyák vonítnak rá,

S hosszú puskák, szöges drótok

Állnak ajtajába.

Igaz, búval vert födelét

Komisz szél cibálja,

S nincsen semmi, semmi fény már

Hideg éjbe vakon néző

Két kis ablakába.

De az alázat szalmáját

Hintettem le a földre,

S meleg párát lehel majd Rád

Türelmességem szamara,

Jámborságom ökre.

Gyere bé hát, kicsi Jézus,

Karácsonyi béke!

Rozzant testem kis ablakán

Hadd tekintsen ki az öröm

Meleg lámpafénye.

(Tirgu Jiu, 1944. december 10. – román internálótáborban)

Kalotay Mária:

Legenda: 1956 Karácsonyán

Mikor a kis Jézus lenézett a Földre

nyomban mint a zápor megeredt a könnye…

Magyar tájra esett szelíd tekintete

Pont mikor az orosz ott a magyart ölte.

El is födte gyorsan síró csillag-szemét,

a Szűzanya ölébe rejtette fejét…

A Szent Szűz is búsult „Virágos Kertjéért”,

Istvántól rábízott hű magyar népéért!

Szomorúan telt el Jézuska ünnepe

Még az angyalok sem hódoltak előtte.

A kis Isten-Gyermek zokogott-zokogott,

s forró könnye-árja Budapestre hullott…!

Karinthy Frigyes:

Hit, remény, szeretet

Karácsonyi mellékletre féláron

Szivünk felett, az éjszakából

Csupán a hit mécse világol.

Tartson hát össze titeket,

A hit, remény s a szeretet.

Legyen a szíved egyszerű,

Ború után jön a derű.

A nyár jön a tavasz után,

S viszont az ősz a nyár után.

Akárhogy van, s akármikép'

A vers csak akkor szép, ha szép:

Piros fedél, fehér tanya,

És ha nem szép, akkor csunya.

Mert a szívben érzés lakik,

Az Isten tudja, hányadik,

S az érzés tiszta dalt kiván

Bizony, szép, tiszta dalt kiván.

Kicsiny kunyhóban szeretet,

Szeressétek a gyermeket,

E szent karácsony ünnepén

Önöknek ezt kivánom én.

Mert bibor-bársony vendégség-

Nél jobb egy napi egészség

Opasno je van se nagnuti

Kéretik nem dohányozni.

Karinthy Frigyes:

Karácsonyi elégia

Mit tettél ártatlan szívemmel, gyalázatos kor, felelj meg

Karácsony van, de nekem nem kellenek olcsó fenyőgallyaid

Hazug viaszkönnyet ne sírjon a karácsonyi gyertya

Meg nem vesztegetsz cifra csecsebecséddel

Rántsátok le az asztal vacsorázó fehér terítőjét

Fekete posztó van alatta, két gyertya ide és feszület

Krisztus törvényszéke elé rángatlak, hívlak tetemére

Ennek a gúzsbakötött és megtört valaha isteni szívnek

Milyen boldog voltam én ennek a századnak elején

Nem magam miatt szegény voltam és magamrahagyott

De volt valami példátlan izgalom és remény a levegőben

Készültünk valamire és vártunk valami Meglepetést

Aminőt soha még hinni se mert a világ

Egy nemzedék se, mióta Cromagnon s a neanderi völgy

Ködös reggeleit elhagyta ez a földre lepottyant

Valami idegen bolygóról idekerült különös féreg, az ember

Hasonló s mégis egészen más mint az ittlakó többi barom

Remegett minden ebben az ünnepi várakozásban

Mint a gyerekek, mielőtt megszólal odabent a csengő

Én magam sejteni véltem azt is, mi lesz az ajándék

Homályos célzással régen ígérte már sok kusza jel

Idelent a Földön és fönt a csillagos Égen

Ezt a csákót és kardot, ezt az isteni kinevezést

Hogy mostohatestvéreink fák és krokodilok

Közt a legifjabb s nem is a legjobb és legügyesebb

Az a fajta, amelyhez tartozom véletlenül én is

Hogy éppen ez kapja kezébe amire mindenek foga vásik

Kényre-kedvre örökbe a Nagy Mennyei kirakatnak

Legszebb játékát, ezt a nagy Lapdát, aminek Föld a neve

S amivel játszani már nem akar többé aki csinálta

Gyönyörű lapda, éppen nekünk való embergyerekeknek

Nem olyan nagy mint a Nap például, de nem is oly forró

Ujjunk meg nem égeti s tele van gyönyörű rajzzal

Erdők és tengerek és hegyláncok csupa színes ábra

Hókristály és vízirózsa és északi fény gyönyörű

S miénk lesz az egész, tehetünk vele ami tetszik

Belebujhatunk vagy kihajíthatjuk nagy ívben a térbe

El is ronthatjuk, megnézhetjük a szerkezetét

Mindenki lázasan készült ennek a századnak elején

Erre az ünnepi napra, mikor az ember lesz úr a világon

Kezdtük szemügyre venni alaposan ami majd miénk lesz

Hogy tudjunk bánni vele, ne legyen fennakadás

Élvezni, élni, csinálni minden pazar örömét

Egyikünk a hal siklását figyelte a vízben

S eltanulta, hogyan szed ki a vízből levegőt

Másik a madarat röptiben nézte ravaszdin

S másnap maga is harsogva felröppent mint a madár

Harmadik tettenérte a Láthatatlan Sugarat

S déli időben fényes nappal megjelent a kísértet

Félelmes csontváz eleven testünk lágy kérge alatt

A negyedik és ötödik közellé tette a távolt

Megfogta az időt, eleven lett mozgó vásznon a mult

Aladin csodalámpája hangot varázsolt a füledbe

S tudtad Szaharában `most` sírni a sárga sakált

Tündérmese csizma hétmérföldes hipp-hopp ahol akarok

Így kavargott négy évszak négy díszlete közt a Darab

Mennyei Színjáték és csupa emberi drága szerep

Énnekem is volt szerepem húsz évesen ilyen fiatalon

Készültem rá még mielőtt látni tanult a szemem

Hogy a `prológust` majd én mondom el, ha kezdődik a játék

Egy reggel, jól emlékszem, a Halley üstökös éppen

Fönt libegett halványan hajnali égi mezőn

Jöttem  a réteken át gyalogost Rákos felől fútt a szél

S komponáltam az Ódát nyurga nagyszájú kamasz

Mint akinek nincs, nem is lehet más dolga csak ez

Ódát harsogni, ódát a Századhoz, mámoros ditirambust

„Én múzsák ifjú papja” vagy Rotterdamus Erasmus

Ennél is szebbet, ujjongóbbat és szabadabbat

Eldicsekedni fennszóval, hogy necsak az élők

Hallják, hallják a holtak is régi temetői rögökben

Da Vinci Lionardó és Daedalus és Shakespeare és Verulami Bacon

Pár semmi évezred iskolatársa és tanulója

Hogy szárnyas szavaik zúgó szárnyakká átalakultak

S nem kép és hasonlat immár a büszke beszéd: repülés!

Mert félórával előbb láttam két földi szememmel

Dagadni és dudorodni a földet s horpadni a mennybolt

Kupoláját ferdén libegve s futni alattam a felhőt

S nem rímek és szavak és muzsika részegített meg

Nem szédített látni káprázatot olcsó borával a Szépség

Ez a Valóság volt, ez a vászonból tákolt monoplán

Minden szépnél szebb, minden Igézetnél igazibb Igézet

Hogy győzni fogunk diadal diadal diadal minékünk

S ha a mennyeknek országa nem száll le a földre

Majd érte megyünk mimagunk s „lészen éj és nap

Hat nap és hat éjjel s a hetediken megpihenünk”

Így volt ez s még aznap délután szép kedvesemmel

Ültünk a budai cukrászda hűvös terraszán

S álmodtunk kisdedet aki majd megéri ezt a napot

Gyalázatos század, mit tettél mire a kisded megszületett

December közepetájt karácsony előtt tizenhetedikén

Százezer ember hörgött Mazurnál a jeges pocsolyában

S kedvesemet elvitte mint meg vagyon írva

„Gyűlölet és téboly mocskos magzatja a dögvész”

Országok tépték s marcangolták egymás húsát mint az ebek

Aztán csönd lett, a megtépett föld sebeit nyalogatta

Sok-sok év mulva tértem magamhoz egy árokban valahol

Ahová dobott a földrengés s elindultam keresni helyem

Kábultan még roggyanó térddel és betörött fejjel

Keresni a kedvem és hitem és hetyke bizalmam

Hová tettétek mi ez miféle világ lett

Hol a kerek asztal aminek gazdáját dícsérni akartam

Köszönteni dallal miféle arcok ezek a régi helyén

Ostoba gúnnyal hallgatnak ha szólok nem értik a nyelvet

Köszönök és nem is felelnek torkomon akad a szó

Ég felé nyujtom tenyerem hogy eszükbejussak

Összenéznek s alamizsnát tesznek belé azt hiszik koldulni jöttem

Mennék már innen repülnék fönt berreg valami

Aranyat csempész a gépen a bankár át a határon

Vagy valami bombát a háborúra spekuláló iparos

Messze suhan már nem érem utól összeesem az ucca kövén

S már nem tudom eldadogni vádoló végrendeletem

Karinthy Frigyes:

Karácsonyi karének

Évtársaim emlékkönyvébe

Nem tudok én igazi ajándékot osztogatni

Mint a tehetősek aranytollat és cigarettatárcát

Én mindenféle szép szavakat gyüjtögettem

Adogattam olcsón, még nekem is maradt,

Gondoltam ezekből csinálok most valamit

Komponálok egy szép karácsonyi korált

Amit aztán majd együtt fogunk énekelni

Kétszer húszévesek a régi világból

De vendégek jöttek valaki zongorázott

S olyan furcsa valami volt amilyen még soha

Körülnéztem s az ismerős arcok és alakok

Még tulajdon házamnépe is hozzám hasonló

Visszaszaladt a képen és olyan idegen lett

Mintha csak véletlenül emlékeznék az egészre

Erőltetni kell hogy eszembejusson

Nagyon régen volt az egész és nagyon messze

Hogy ezek itt örömet és fájdalmat okoztak

Kicsit félős érzés és mégis olyan könnyű

Hogy íme nincs bosszú és hála se többé

Mert valahová utazni kell nem tudom hová

Ahol minderre úgyse lesz többé alkalom

Csak egyvalami fájt tompán ostoba kínnal

(Mint a gyereknek akitől pörgőcsigát vettek el

S már húzzák is ki a boltból üres a tenyere

S néz vissza a tarka üvegre és üres tenyerére)

Hogy úgy hagyom itt az egészet ahogy találtam

Szenvedélyes szavaimtól senki se változott

S már nem volt kedvem rakosgatni szavakat

Szólván egyszerre mindannyiunkhoz fennszóval

Inkább csak úgy külön-külön búcsúzom el

Ajándék-kézszorítás sebtiben pongyola módon

Mint kivel zakatolva-mérgesen indul a mozdony

S néhányan lézengenek füstös alkonyi ködben

Induló és érkező vonatok közt, ha kikisértek,

Emlékszel Turcsi erre a pályaudvarra

Összeboruló kormos boltozatával

Amitől síró vakot álmodik a kicsi koldus

Látod a kerek égbolt is ennyi lett számunkra fiacskám

Hasztalan keserű becsvágyad Milán, és gyanakodásod

Kutass ki, nem én loptam el vajaskenyered

Valaki más lehetett mindkettőnk tolvaja pajtás

Szervusz neked is Desiré hát mit csináljak

Nem tudtam eljátszani a nagy komoly szerepet

Ahogy tulajdon halálunk mímeltük nagy röhögéssel

Laci nem jöttél ki, neked azt izenem

Egyszerű borom szőllőből volt  ne igyunk mindig

Azt a pántlikás pálinkás kurjongatós úri pancsot

Zoltán ne bánts ne szidj nem tudtam mást cselekedni

Jól tudom én hogy nem ér semmit a jóság

S rossznak lenni dicsőbb mégse ment a dolog

Könnyű eset volt Bandi másnak lenni a szürke

Mindennapi népnél – de lenni olyannak

Én mondom neked ez már kicsit nehezebb

Haragudtál rá aki rúgdosott Imre köszönöm

Egyszer Menyus rámkiabáltál úgy-e megbántad

Zsiga bátyám jól esett gyermeknevetésed

S hogy megríkattalak Géza hálás vagyok érte

Együttvéve sajnáltatok ha bajbakerültem

S kedvesek voltatok nincsen semmi panaszom

De mindez csak szó gyerekek valamit kellene tenni

Mi lesz velünk ocsudjunk magunkra eszméljetek

Nem pályaudvar ez fiúk hagyjuk e mókát

Nem látjátok vagy úgy tesztek mintha senki se látná

Indultunk hajóval fellobogózva részeg örömben

S fittyet hánytunk ama tengerrengésnek zivatarnak

Mikor százezer csónak merült a hínárba

És sétáltunk nyakkendősen és cigarettáztunk

S intettünk egymásnak finoman és elegánsan

Összeütődve a korlátnál a fedélzet terraszán

S míg most is így lótunk-futunk és heverészünk

A ponyva alatt helyeselve a szép alkonyatot

Cápák és delfinek siklanak s mi füttyentünk nekik

Mintha csak látványosság volna ez a tenger

De én az imént jártam a hajófenéken

Miklós gyere félre mondani akarok valamit

Te mondd csak tudsz te róla vagy a többiek is

Hogy az éccaka… (én rossz alvó hallottam is a zörejt)

A tenger sima volt és mégis történt valami

Talán valami alattomos jéghegy lehetett

Az alattság régen víz alatt… nézz le a falnál

Három sor ablak eltűnt már a felszín alatt

Oszkár az isten irgalmára nézz körül egyszer

Nem látod közeledni a csattogó hideg habokat?

Oly közel van már látni külön sok kicsi fodrot

Mindegyik fodrocska nézd csak egy friss pici arc

Most született habcsecsemők és vizilegények

Nem sok jóakarat ami itt kavarog

Üvegszemünk nyitva és néznek ránk mereven

S nem hallod alant azt a fojtott nevetést

Ami ott sustorog és zajlik tajtékos ajkaikon

Hátadon nem fut végig nedvesen a nyirok

Ettől a nevetéstől? – Hisz ezek azt nevetik

Hogy itt táncolnak majd ahol most áll a hajó

Jaj istenem és mi csak ülünk fent a szalónban

Verni félre harangot senkiben nincsen erő?

Mihály a mélybe mered elködlő béna szemekkel

Valami Atlantis tornya felé hunyorog

Hagyd azt a vizet pajtás rángatva könyörgök

Csak föveny és kagyló és roncsok és férgek azok

Algák kósza lidérce nem szikraparázs

Üllőjén csodacsattot nem kalapál Hefaisztosz

S az a felhő ott fönt az alkonyi égen

Amiről azt hiszed Ernő, hogy majd csak elindul

Jó kis vitorla ha gyeplőt hajítsz a nyakába

Az a felhő nem mireánk néz az rokona ennek a víznek

És ez a víz jön és szétnyílik és elereszt

Kihúzza magát kajánul alólunk és hangtalanul

Mint Sóhajok Hídja szennyes csatorna fölött

Zuhantat alá hanyatt-homlok bűzös feketeségbe…

Jaj gyerekek végünk van fáklyát ide hol a szivattyú?

Kortársaim bajtársaim vesztünkre hova kerültünk,

Azt hittük hosszú az út és messze a part még

És majd elérünk valami új Ámerikát

Most sehol semmi világ és semmi csillag az égen

És semmi fárosz a parton és semmi föld és semmi öböl

Hömpölygő vízgolyó lett a mi tarka világunk

S rozzant Noé-bárka cifra hajópalotánk

Kormos tükreiben mit nézed Béla táguló szembogarad

Igy mult el sok nemzedék és most mi vagyunk a soron

Értitek értitek értitek végre ez nem afféle hasonlat

Mi csak élet voltunk semmi egyéb csak erdei fák

És a fák nem nőnek az égig mint a kegyetlen szörnyű hegyek

Alattunk fekete kút ólomtestünk rest kitalálni

Kopoltyút és uszonyokat inkább leszáll a fenékre

Halljátok?!… itt veri már… a víz… az ablak peremét…

Még pár vonal az egész… már nincs időm befejezni

Egyet böffen a tenger s egy óriás buborék

Pattan el… azután… azután semmi se lesz

Most még ez a perc testvérek ez a perc… bujjatok össze

El az arcunkról ezt a megfagyott lárva mosolyt

Most ordítsunk legalább együtt egy rettenetest

Legalább az éjszaka hallja ez az elfeketülő

Nyúlós és hideg és gonosz éj hogy verje az átok

Legalább ez siketülne belé égrevonító panaszunkba

Amit csak a bugyborékoló hörgés fejez be mi már nem…

Vagy szebb lenne talán… talán mégis az a karének

Testvérek társaim nagyszerű ünnepi dal

Szörnyűséges miatyánk győzelmes és diadalmas

Csengő tiszta torokból büszkeerős bariton

Ez a perc még a miénk s nem féltjük a többit

Lángoló kévékkel keljen fel holnap a Nap

Hallani fogják mások tenger alól messze dalunkat

És minden karok zengjenek és mindenik oltár

És mindegyik vallás ki hisz téged egyisten a földön

Orgonaszóval és sófárral és trombitahangon

El illah il Allah és Löchó Daudi és Kirie Eleison

És mindegyiken túl vékonyan csilingelő karácsonyi csengő

Amivel kisfiamat hívják holnap a fenyőfa tövébe

Circumdederunt me gemitus mortis

Gloria in excelsis Deo Krisztus megszületik.

Kányádi Sándor:

Isten háta mögött

üres az istálló s a jászol

idén se lesz nálunk karácsony

hiába vártok

nem jönnek a három királyok

sok dolga van a termetőnek

mindenkivel ő sem törődhet

messzi a csillag

mindenüvé nem világíthat

megértjük persze mit tehetnénk

de olyan sötétek az esték

s a szeretetnek

hiánya nagyon dideregtet

előrelátó vagy de mégis

nézz uram a hátad mögé is

ott is lakoznak

s örülnének a mosolyodnak

Kasza-Marton Lajos:

Karácsony küszöbén

Hó szitál és Karácsony jön.

Az utcán hömpölyög a nép özön

és szinte árad, kicsattan a

mosoly, a vágy és csupa öröm

minden mozdulat, minden szó,

hisz Karácsony jön és hull a hó!

– A lábak mellől égre tör

a gyermek szájt idéző hahó.

Az utcákon szellő játszik,

– a hópelyheken látszik

megdőlve fut a házak között el

és így cicázik, így hintázik

sok kicsi hópehely.

Most hiretelen,

ezen a szép téli reggelen

harangja érkezik hozzám,

kissé mély-lágyan és csendesen.

És újra eszembe jutsz. – Halk, hang,

hallom a hangod, itt lappang

körülöttem és mindég visszatér,

egyre szebben, csengő haranghangban,

télben, fehérhavas reggelen

s oly arányos most, közel Karácsonyhoz;

a hang, a hó s végtelen…

Kasza-Marton Lajos: Utak fehér szőnyegén

Ünneplőbe öltözött

szelíd házsorok között

követem friss nyomát a hóesésnek.

Az úton gondolat szalad – hallom

amint az emberek hívő hangon

Karácsonyról mesélnek…

– A roppanó hó dallamában

vajudást üzen az esti szürkület.

Utak fehér szőnyegén járok

s gondolataim közt viszem az új éneket.

Még nem volt elég az útból,

még csak pár órás ez a fehér üzenet.

Az ünnepből úgy szeretnék megőrizni

minden képet, minden múló ütemet…

Kertész László: A Kisdeddé vált Ige

Megannyi harsogó száj

most csituljon mindenütt!

Hó is úgy szálljon földre,

a csendre fény szór derűt.

Subás pásztorok jönnek,

kucsmájuk égtől párás.

Mérföldlépő csizmában,

köszöntenek a Földnek.

– Adjon Isten, emberek!

– Fogadj Isten, pásztorok!

Szülessen akkora hit,

mozduljanak a hegyek!

Mert Kisjézus itt közeleg,

jászolkája csupa fény,

kicsi istálló fölött

látni a csillagjelet.

Megérzi még a vak is

bús szemén a ragyogást.

A süket is meghallja,

mert a béke nem hamis.

A Kisdeddé vált Ige

nem hiú pompával jön.

Mégis de hatalmas, szép

az Isten áldott szíve!

Dobogjon hát minden szív,

jön az imádságos éj…!

Aki bűnös vagy, te se félj,

bánatod elébe vidd!

Mert mindenki jó lehet,

aki látja a jelet,

– Aki hinni akar, hisz,

s láthatja a Kisdedet!

(1977)

Kiss Jenő: Pásztorok zavara

A fény, a félelem, az angyal

eloszlott már az égi hanggal,

nem zeng a mennyei torok –

de szívükben még száll a langy dal

s csak állanak a pásztorok –:

„Megszületett királyotok!”

Hej, mire várunk? Útrakelve

siessünk áldott Betlehembe!

– s botunk már indul is sután;

az egyik még kinyúl a lenge

bárányfelhős barik után

s meghajlít egyet a nyakán.

Mennek a tág, visszhangos éjben,

ők a földön, szemük az égen,

mennek s nem értik: mint lehet,

hogy őket szólította, éppen

őket, az édes izenet –

Teremtőnk! vajon mit jelent?

Mit higgyenek? – bús, senki népek,

kik aklos legelőkön élnek

s ruhájuk bolhákkal tele –

Szájukon nem volt más, csak ének

s szívükben gyapjak melege –

ily kegyet érdemelnek-e?

Ég! mért nem üzentél azoknak,

kik szentírások közt borongnak?

Azok megértik hangodat.

Mért nem a díszes gazdagoknak:

vihetnek ajándékokat –

A pásztor mit ért meg s mit ad?

Így mennek, némán, tépelődve –

s most már lenéznek, le a földre,

hol görcsös árnyuk hánytorog –

Így mennek ők, így mindörökre,

zavartan, hogy ez mi dolog –

a szent, a bundás pásztorok.

Kosztolányi Dezső:

Karácsony

Ezüst esőben száll le a karácsony,

a kályha zúg, a hóesés sűrű;

a lámpafény aranylik a kalácson,

a kocka pörg, gőzöl a tejsűrű.

Kik messze voltak, most mind összejönnek

a percet édes szóval ütni el,

amíg a tél a megfagyott mezőket

karcolja éles, kék jégkörmivel.

Fenyőszagú a lég és a sarokba

ezüst tükörből bókol a rakott fa,

a jó barát boros korsóihoz von,

És zsong az ének áhítatba zöngve…

Csak a havas pusztán a néma csöndbe

sír föl az égbe egy-egy kósza mozdony.

Kovásznai Kővér János:

Karácsonyi óhaj

Ismét jön karácsony, – nap mint nap közeleg, –

belopja melegét, – tárd ki a szívedet:

Gondold el mit tehetsz, hogy mást is hevítsen

a JÓ, mivel Téged megáldott az Isten…

Gondold el: – Erdélyben s az Alduna táján

(sőt öt világrészen) a kegyetlen ármány

Heródese üldözi szadista szeszéllyel,

– jézuskák, máriák küzdenek a téllel –

menekül a székely…

Oláh is követi… Hiszen őt is bántja

hogy megsemmisül a faboronás háza.

Földgyalú nem kimél sok-sok ősi telket, –

amit dolgos szülők egykor építettek –

se gyümölcsös kertet, – se karácsonyfákat –,

mik a kunyhók körül mostanig őrt álltak…

A zsarnok szívtelen: – széttép sok családot,

hogy elszakítsa a hű szeretet-láncot.

S hogy kegyetlenségét kifelé kendőzze, –

ha majd a nemzetek őt vonják kérdőre –

papírt írat alá: „Mi önként távozunk,

nem kényszerít senki!” (Holdkórosok vagyunk…?)

Ott hagyják a hazát, – bujdosnak világgá –

hol az anyanyelvén szólhat magyar, – oláh,

mert rabszolga munkát vállalni a télre,

egy nemzet fiának sincsen a kedvére;

és a Duna-delta megmutatta nékünk:

„félmillió hősi halott” vérén épült!

És jön a karácsony, – a tél már közeleg, –

ki fogadja be az éhező sereget?

Hová meneküljön: – a másik koldushoz,

ki alamizsnáért maga is most futkos?

*  *  *

Megnyomorították Európa szívét…

Hallgassátok meg már Kossuth üzenetét:

„Dunai államok DUNA SZÖVETSÉGE –

Igazság, Szeretet vézerljen végre –

Fogjatok össze mind: – Ne kerüljön vérbe!

Akarjátok mind a nemzetközi békét, s

egyesült erővel szerezzetek érvényt

a huszadik század Nagy Ítéletének:

„Szabadságot, Békét Kárpátok közének

s mindenütt e világ koldus, rab népének!”

Ne kelljen szenvedjen sok menekült lélek,

anyák és gyermekek, aggastyánok, vének…

Kik százezer számra beteg, – tehetetlen, –

hamvadó reménnyel, – koldus lágerekben

vergődnek nap mint nap s fájón sóhajtoznak:

mikor örülhetnek egy meleg otthonnak,

boldog karácsonynak?…

Hisz' mind úgy születtünk kicsiny emberkéknek

s akkor örvendenénk karácsony esténknek

ha nem üldöznék a sok ártatlan népet

s jutna falat, fekhely s ruha minden népnek!

Gyúljon ki a világ Nagy Karácsonyfája s

minden emberfajta égő kicsi lángja

szórjon fényt Európának is szívébe, –

érezzük melegét: – megszületett végre

az igaz, – őszinte – emberséges béke,

Szegénynek, – gazdagnak közös örömére!…

(Toronto, 1988)

Lajossy Sándor:

Karácsonykor

Soha szebben még nem harangoztak

kis falumban, mint szent karácsonykor.

Ölelkezett Ég a földdel mostan

és tarkállott a sok nép az úton.

A templomban szépen énekeltünk:

„Megszületett Isten Fia nékünk!”

A szentbeszéd ünnepélyes hangja

imáinkkal a magasba szárnyalt.

Úgy éreztük: Isten kezét fogjuk

s megtelt szívünk szent bizonysággal.

Szólt az ének. Ó, hogy énekeltünk:

„Megszületett Isten Fia nékünk!”

Lendvai István:

A szent éj zenéje

Ez éjtszakán – örömek áldott éjtszakája! –

fehéringes kis Jézus hegedülget,

és megvert szívek fölneszelnek rája.

Ez éjtszakán, – ó titkos-boldog éjfél! –

parázsló homlok, tört szem kiderülhet

mélyszavú, édes, jézusi zenénél.

A csillagok mind vidámak, fehérek,

az éjnek rontó babonája nincsen:

szent pásztorálmot lát ma minden lélek.

Mert szívek könnyes, szomorú utcáján

megáll a Gyermek kicsi fehér ingben,

és hegedül a fenyők éjtszakáján.

fehér ingben és kék glóriával

– ó halljátok e drága szerenádot? –

és békesség száll a világon által,

ó mély, csodás zenéje békességnek,

(ez éjtszakán síró szemet ki látott?)

szobában, szívben tiszta gyertyák égnek.

Fegyverszünet van, békecsók szájon,

Közel, ti szívek! nincs, ki menekülhet!

nincs, kit Jézus örömre ne igázzon.

Ez éjtszakán – békének áldott éjtszakája –

fehéringes kis Jézus hegedülget,

és minden szívek fölujjonganak rája.

Lendvay Hedvig:

Karácsonyi utazás

Szent Karácsony éjszakán,

Előáll az égi szán,

Arany talpa, gyémánt rúdja,

Jézus indul földi útra.

Földi útra, messze útra,

Csengős bárány húzza, húzza.

Ezüst csengőt meg-megrázza,

Apró léptét szaporázza.

Hegyre föl és völgybe le,

Száz kis angyal száll vele.

Angyal kocsis ült a bakra,

Ostorkáját pattogtatja…

Elől száll a fulajtárja,

Vígan zeng a trombitája.

Ahol járnak csillag lehull,

Minden ember földre borul.

Amerre lép csengős bárány,

Hidat ível szép szivárvány.

Minden házat sorba járnak,

Mindent tudnak, mindent

látnak,

Mindenkire rátalálnak.

Nem nézik az ajtó nyitját,

Jézus fáját beállítják.

És a végén minden ágnak

Meggyújtják a kis gyertyákat.

Tesznek alá sok játékot,

Jézus küldte ajándékot,

Puska, csákó, baba, labda,

Örül is ám aki kapja!

Gyertya lángja libben-lobban,

Száz gyerek láb táncra dobban,

Jézus küldte, angyal hozta,

Jaj de szép a karácsonyfa.

Harang hangja száll a mennyből,

Bari nyakán csengő csendül,

Szánkó rúdját az angyalkák

Visszafelé fordították.

Egyre halkabb egyre messzebb

Mennyországba megérkeztek,

Üres szánkót helyre tolják,

Csengős bárányt csutakolják.

Fáradt szárnyuk összehajtják,

Kicsi Jézust elringatják,

Álma édes, álma mély,

Szent karácsony éjjelén.

Lendvai István:

Könyörgés Betlehembe

Én Jézusom, fehérruhás kis Jézusom,

Te minden gyermeké vagy, én tudom,

s a Te boldogságos éjszakádon

öröm daloljon e kerek világon,

de légy ma részrehajló, légy egy kicsinyt

pártoskodó is – az égi csinyt

Atyád majd megbocsátja Teneked –

szeresd legjobban a magyar gyereket.

Ládd, Jézusom, oly gyermek e nép!

Az apja is mind, dalolva lép

eke nyomába vagy éji sírba,

s tékozlóan, sebgyötörten, sírva

oly tiszta, oly bolond és fehér,

bánata bizony szebb angyalt megér,

szebb angyalt, ezüstebb csengetyűt

s képeskönyvbe is aranyabb betűt.

Ládd, Jézusom, oly árva e nép!

S a gyereke a legszomorúbb kép:

aludni kellene habos párnán,

s taszigálják föld vásárján,

kék szeme démont, pokolt tanul,

s oly űzött, mint a hóban a nyúl,

ő a te szegény kis komolyod, –

néki add a legszebb mosolyod.

Én Jézusom, betlehemi kis Jézusom,

rá sokat gondolj a fehér úton, –

vigyél néki szabad mezőket,

magyar dalokkal zengedezőket,

szabad Kárpátot, székely falut,

meleg szobát, szentképes falút,

szelíd királyt, aki jóban van veled,

s álmot is, mely hosszasan feled.

Én Jézusom, fehérruhás kis Jézusom,

minden gyermeké vagy, én tudom,

de néki alig fénylett karácsony, –

engedd, egyet ő is lásson!

A más gyereke oly játszva fut,

s néki oly hosszú még az út,

alig élt s már annyit temetett, –

szeresd legjobban a magyar gyereket!

Magyar Cantionale XVII. sz. – Mentes Mihály:

Mária Szűzanya

Mária, Szűzanya Názáretből indul útnak.

Az úton fa, virág egymásnak szent titkot súgnak.

Madárkák zengenek, az ég is ráragyog:

Földön még nem esett íly nagy dolog

Mária szent szívén dobog szíve örök Úrnak.

Virraszt a Szűzanya Betlehemnek barlangjában.

Altatja kis fiát hideg téli éjszakában:

„Szívembről leszakadt Isteni magzatom,

Ó hogy szent véredet én adhatom!

Szíveddel egy szívem áldott, örök boldogságban.”

Magyar Cantionale, XVII. sz.:

Szép Violácska

Szép violácska, kedves rózsácska,

Szerelmes kisded, szép Jézuska,

Ki most születtél, emberré lettél,

Minékünk örömet szerzettél,

Kérünk, vigasztald népünket,

Térítsd magadhoz lelkünket,

Igazítsd szívedhez szívünket,

Igazítsd szívedhez szívünket.

Jászolban látlak, szívemben várlak,

Ó drága kisded, szép Jézusom.

Fogadd el szívem, szeretlek híven,

Szűz ágon virágzott Kirsztusom.

Jászlad szénája, szalmája,

Szívem jó meleg tanyája,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

Áldott Teremtőm, szent Üdvözítőm,

Ó drága kisded, szép Jézusom!

Nincs e világon, ki befogadjon,

Szűz ágon virágzott Krisztusom.

Jöjj el lelkemnek ölébe,

Zárkózz el szívem mélyébe,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

Mányoki-Németh Károly:

Jászol körül

Hajnal dereng –

hó csillámlik

Ezüst sávban

holdfény vakít

Kéklő mennybolt –

felhő takart

zugaiban:

Mécs csillag gyúl

üstökös fény

Karácsony-éj

kisded szület –

Pásztordal zeng:

Szeretet jön

három király

Bölcs, vén aggok:

Áldást osztók.

József az Ács

és Mária

Jézus anyja

Fohászt küldnek

Ég Urához:

S jászol körül

Angyal mosoly –

kara zeng – száll.

Mécs László:

Karácsony

Mesével nagy gyermekszemedben megjöttél újra szent karácsony,

jöttél szívekbe sekrestyésnek: gyertyásan gyúljon az öröm.

És minden oltár átkot fáklyáz, ökölbe görbül a köröm,

vér csurran a karácsonyfákról, könny gömbölyül az új kalácson…

Naptámadattól naplenyugatig csendőrszurony feszül az égnek:

úgy tartják az álcsillagokkal kicifrált rongyos horizontot…

Hol most az angyal? Az, ki régen ez éjen békeszárnyat bontott?

Szuronyban szárny fennakadt és megfagyott ajkán az ének…

Magányom ablakán kinézek a Krisztus-éhes éjszakába,

a tél korán jött: kertem mélyén sok megfagyott virág-kísértet

bólint, és zörren hófödötten, és sírnak, hogy csak félig éltek…

A szél futkos füttyös bolondként, s rugdalja őket pajkos lába…

A kerten túl az utcamedre: ott hömpölyög a nagy kloáka:

árulkodóknak rothadt szíve (mint Sátán szennyes ürüléke)

gyűlölködés, gyalázat ömlik sötéten, jaj és nincsen vége

és árad mindent elborítóan a hosszú, a hosszú éjszakába…

A bűzös árban mélyen bujkál a jóság szűzi borzadálya

a tiszta szívek kagylójában, mint drága fényű gyöngyvetés…

Úgy mennék bujdosó búvárnak s hol gyöngyöt termel szenvedés,

mind összeszedném s Betlehembe vinném a három szent királlyal…

A nagy kloáka ködje kormos: tudom, feljöttél, mégse látszol

te Betlehembe hívó csillag! Úgy mennék, s merre, nem tudom…

A pásztorokkal, vándorokkal, együgyűekkel egyúton

csak mennék, míg elém virulna barmok között a játszi jászol.

És mondanám: parányi jászol! te sártekének legszebb virága,

mely tartod csöppnyi Jézusunkat, az égből csöppent tiszta mézet,

a csillagokba nőjj csodának! Nőjj szuggeráló szent igézet,

és csurgasd kelyhed édességét a mérgezett szívű világra!

És szólnék: Jézus, szent mosolygás, arany bárányka, Isten csókja,

gyöngécske harmatos kacsódat merítsd a bűzös kloákába:

s a rothadásból rózsák lesznek, bimbóz a száradt lelkek ága,

és földerül az Ember arca, és csókot hány a csillagokra…

Szurony már nem szúr emberhúsba, lehullanak minden börtönrácsok,

duruzsol mind hűlt kemence: muzsikál benne a szeretet!

Minden szegények melegszenek, és minden rongyos gyerekek

karácsonyfát, lovacskát kapnak és sohasemfogyó kalácsot…

Jézuska, Isten báránykája! csinálj csodát nekünk:

az égből dobd le a kicifrált sok csalfa fényű csillagot!

Csillag legyen kéklő szemecskéd, szíved szórjon ránk illatot

s az angyalajkról ellesett dal legyen testvéri énekünk!

Medriczky Andor:

Karácsonyi pásztorének

Betlehemi kis jászolban

Isten fia jött közénk,

Megváltani minden embert

Gazdagot és a szegényt.

Szeretetet áraszt máris:

Kis kezét nyújtja felénk.

Betlehemi kis jászolhoz

Jöttek szegény pásztorok,

Angyalszózat hívta őket

Az istálló ragyogott.

S hoztak ami tellett tőlük:

Báránykát, juhászbotot.

Később jöttek a királyok

Ajándékkal gazdagon,

Tömjén, mirha és aranykincs

Csillog-villog a napon.

Mert király Ő, a kis Jézus,

Övé minden hatalom.

Most mi jöttünk, hazátlanok,

Legszegényebb hívei,

Vándorúton, kincsek nélkül

Szívünket kiönteni.

Kicsi Jézus segíts minket

Hinni, tűrni, küzdeni…

(1951)

Mentes Mihály:

Proletárkarácsony

Pincelakás. Vad. Nyirkos és hideg.

Egy koldusasszony karácsonyt mesél

A gyermekeinek.

„Anyám, úgy fázom…” „Csitt, csak csendesen.

Ilyenkor jár az áldott kicsi Jézus.

Talán hozzánk is eljön. Őt lesem.”

„Éhes vagyok, jaj…” „Kicsit várjatok:

már erre jár a túlsó soron

Fényben égnek már mind az ablakok.”

Egy fénycsík táncol a pice falán,

Sóváran nézik a lázas szemek:

„Nem is talál be mihozzánk talán.”

„Én behívom. Jó lesz, édesanyám?”

„Megyünk mi is mind.” S az utcán bolyong

Az éhes, fázó kolduskaraván.

Benéznek itt-ott fényes ablakon.

De a kis Jézus tovább hívja őket:

„Én odább lakom.”

Hideg templomban koldus Betlehem.

A kicsi Jézus szalmán didereg…

„Nézd, anyám, ott is egy proletárgyerek!”

A szegény rongyos had haza oson,

álmukban Jézus látogatja őket,

s könnygyöngyök égnek ócsak vánkoson.

Miskolczy Kálmán:

Magyar Karácsony

Fehér Karácsony!

Tündököl az alvó házakon,

A Béke halk harmóniája

Ömlik be minden ablakon.

Csend és éjszaka!

Puhán von be mindent az ég hava,

Istenem, bár el soh'se múlna,

E csodás, szent Karácsony éjszaka!

Isteni kisded!

Mosolyod melegít ma minden szívet,

Csodálva nézzük bájlón fénylő,

Ragyogó, ég-kék szemeidet.

Hallga, csak, hallga!

Mintha most ezernyi nagy harang zúgna,

Neki zúg, cseng, bong neki zeng mind,

A szívünk ma őneki húzza!

Zúgjon is mind ma!

Lelkünkben halk hang súgja és zsongja:

Az Ő ajándéka, Néki köszönjük,

E csodás, szent Karácsony éjszaka!

(1943)

Móra László:

Karácsony édes ünnepén

Legyen ma templom minden ember szíve,

Melyben a lélek szárnyat bontogat!

Karácsony édes ünnepén

Legyen imádság minden gondolat.

Legyen ma templom minden ember szíve,

S legyen a templom tiszta, szent fehér.

Karácsony édes ünnepén

Istennek tetsző legyen a kenyér.

Szálljon szívünkbe áldott akarat,

Ez kösse egybe mind a kezeket.

Karácsony édes ünnepén

Te légy vendégünk: Jóság, Szeretet!

Akinek könnyet osztogat az Élet

És kín a napja, kín az éjjele,

Karácsony édes ünnepén

Ne fuss előle! Óh beszélj vele!

Testét takard be s enyhítsd sok sebét!

Óh lásd meg, tudd meg: testvér ő veled.

Karácsony édes ünnepén

A szíved szépül, őt ha öleled.

Az emberszívek örökélő őre

Tegye ma össze mind a kezeket!

Karácsony édes ünnepén

Maradj vendégünk: Jóság, Szeretet!

Móra László:

Karácsonyi imádság

Ó, édes Jézuska,

Hallgasd meg szavunk!

Nagy országért síró

Bús magyarok vagyunk.

Szent karácsony estjén

Halld meg ezer jajunk…

Igaszágot kérő

Bús magyarok vagyunk.

Küldd le angyalkáid,

Tedd fényessé napunk!

Hiszen csak sötétben

Botorkálók vagyunk.

Széttépett Hazánkban

Nézd városunk, falunk!

Alig-alig élők

Meglopottak vagyunk.

Ne küldj sok játékot!

Karácsonyfát se adj!

Ó, csak azt tudhassuk,

Hogy most közöttünk vagy.

Hogy közibénk jöttél

S két áldott kezeddel

Földi csodát teszel

Síró nemzeteddel.

Ó, édes Jézuska

Hallgasd, amit kérünk:

Szent István országát

Adjad vissza nékünk!

Móra László:

Karácsonyi csengő

Csingilingi, cseng a csengő,

Száll a szánkó, mint a felhő,

Csaknem elszakad a gyeplő,

Csingilingi, cseng a csengő.

Égi szánkót hajt az angyal.

És mire az estihajnal

Megjön a szép fenyőgallyal,

Cseng a csengő, jő az angyal.

Itt a Jézus angyalkája,

Égben termett csodafája,

S mindent, mindent aggat rája

A kis Jézus angyalkája.

Arany diót, arany csengőt,

Ezüst lepkét, ringót rengőt,

Amilyen még földön nem nőtt,

S csilingelő arany csengőt.

Kérünk Jézus angyalkája,

Ahol sok a koldus, árva,

Hol jóságod legtöbb várja,

Ott pihenj meg legtovábbra.

Hozz örömet, békességet,

A szíveknek melegséget,

Karácsonyi szép meséket,

S az Istennek dicsőséget.

Murányi Marianna:

Jézust, ha jő

Gyertyák lobogása –

Jézust, ha jő,

Vigan melegítse a

Kis csecsemőt.

Dajkálja dallal

Sok kicsi király,

S ne legyen annyi

Nagy földi viszály.

N. N. (ismeretlen):

1949 Karácsony

Kemény az éj a véres cella mélyén,

a Sátán áll őrt kinn az éjszakán,

és akit őriz, annak nincsen társa,

csak a világot vádoló magány.

Körötte szurony, géppisztoly és börtön

s hol a Halál a szolgává tett földön

a mártírokból légiót soroz:

Ti szabad népek! Moszkva bilincséből

üzen néktek a fogoly bíboros.

Egyedül álltam, Istennel – Hazáért,

míg ránkszakadt a gyilkos Ázsia,

de Boldogasszony zsoltáráért zokogva

velem jött népem millió fia.

Gyilkos erő bár eltörte a kardot,

Krisztus keresztje a magasba tartott

égi jel: itt, a Tisza felett

ti szabadok, ti gondtalanul alvók,

az én keresztem védett titeket.

Mohinál Ugrin, Tomori Mohácsnál…

Vártam én is, hogy mozdul a világ,

s nem hagyja veszni – szemben Góliáttal –

a szabadságért harcoló fiát.

Hisz azt védtük itt, ami a tiétek:

a lelket, amely az oltáron égett,

s karácsony éjjel kialudt a fény…

Magam maradtam, mint egykor a kertek

a Golgotának égbeszúrt hegyén.

Kemény az éj a véres cella mélyén,

a Sátán áll őrt kinn az éjszakán,

és akit őriz, annak nincsen társa,

csak a világot vádoló magány.

Körötte szurony, géppisztoly és börtön

s hol a Halál a szolgává tett földön

a mártírokból légiót soroz:

Ti szabad népek! Moszkva bilincséből

üzen néktek a fogoly bíboros.

N. N. (ismeretlen):

Fehér Karácsony

Havazik, havazik…

Meg sem áll tavaszig.

Tán az egész világ

Hó alatt aluszik.

Hó alatt aluszik,

Pilláját se nyitja,

Hó alatt aluszik

Kertünkben a fűzfa.

Álmában barkát bont;

Csupa fehér bársony…

Azt hiszi tavasz van,

S itt van a karácsony.

Itt van a karácsony,

Most nyílik virága,

Hócsillagot bontott

Minden bokor ága.

Ünnepel a tél is;

Felöltözött szépen,

Kint sétál az utcán

Ünnepi fehérben.

N. N. (ismeretlen):

Ha soha egyébkor…

Ha soha egyébkor eszembe se jutna,

Karácsony estéjén hazaszállnék

Mindig a mi kis falunkba.

Ha soha egyébkor rá sem emlékeznék

Karácsony estéjén a mi kis házunkat

Mindig fölkeresném.

Ha máskor eszembe sosem is jutnának,

Karácsony estéjén örökké áldanám

Az édesapámat, az édesanyámat.

N. N. (ismeretlen):

Ily szegényen mint én

Isten küldte földre, égi szeretet

Menny és föld ura az, ki ma született,

Menny és föld urának istálló jutott,

S ő az egész földnek megváltást hozott.

Bölcs király ha lennék, hoznék aranyat,

Bárányt, hogyha pásztor, Jézusom fogadd.

Ily szegényen, mint én, mit adjak Neked?

Vedd el ajándékul szívem s lelkemet!

Szegény vagyok látod,

Mit adjak Neked?

Vedd el szent Megváltóm

Szívem s lelkemet!

N. N. (ismeretlen):

Imádság

Jászolban fekvő édes pici Jézus,

Bús magyar gyermek imádkozik Hozzád.

A Kárpátokat hópihék takarják.

Havas fejükkel Hozzád intenek fel,

A drága, védő, őrködő hegyek,

Add vissza nékünk, add a hegyeket.

Karácsonyfák az erdőn jönnek, jönnek.

Gyertyavilágban elmúlnak a könnyvek.

A bús könnyek a csillogón lepergők,

Add vissza nékünk, add vissza az erdőt.

A rónaságban fázva, összebújva,

Tavaszvárón alszik lenn a búza.

Milliók várják az élet adóját,

Add vissza nékünk, add vissza a rónát.

Hozd vissza nékünk, ó hozd el a földet,

A könnyeinkkel, vérrel öntözöttet,

Amelyet hívunk, sohase felejtünk,

A földet, melyhez vissza sír a lelkünk.

S ha ideadtad a keserű kelyhet,

És ha vezeklünk bús porba esettek,

Jászolban fekvő édes pici Jézus

Bús magyar ajkak reszketve susogják

Csak a szívünket vidd közelebb Hozzád!

Nagyfalusy Lajos

Ó boldog éj!

Ó, boldog éj,

Fönséges éj,

Százszorszent

Drága éj!

Földön is, égen is alleluja!

Krisztus, az égnek, a földnek Ura

Szűznek ölébe leszáll,

Krisztus, a békekirály.

Ó, boldog éj,

Malasztos éj,

Százszorszent

Csupa fény!

Fény, ki után a világ epedett,

Ki örök irgalom és szeretet,

Glória! Földre leszáll

Isten, a Fény, a Király!

Ó, áldott éj,

Ó, boldog éj,

Százszorszent

Békeéj!

Békekötést szerez Ő veletek,

Nyitva legyen neki a szívetek,

Tiszta szívekbe leszáll

Krisztus, a békekirály.

Negyedi Szabó Margit:

Karácsonyi emlékezés

Emlékszel-e még az első Karácsonyra…

Midőn lejött hozzánk az angyal a mennyből?

Nem is tudod talán, mely égi táj felől

kerub hárfájának zengő dalát hozta…

Hajlékunk tájékát karácsonyfa-gyertya

Ragyogó lángjával mind megaranyozta…

Szívünk bús fészkébe hófehér szárnyával

Csodák országából béke galambja szállt,

Mire a múlt évek minden sötét árnya

Aranyharmat lepte liljom mezővé vált…

Éltünk minden útját karácsonyfa-gyertya

Édes melegével végig beragyogta…

Angyali hárfának zengő ezüst húrját

Vak idők rozsdája eddig meg nem fogta.

Maradj itt, ne hagyj el, maradj köztünk végig

Fehér galambszárnyon mennyből eljött angyal!

Szívünkbe fogadtunk hajnal hasadással

Szívünkbe marasztunk deresedő hajjal…

Karácsonyfánk végső lángja ha ellobban

Együtt menjünk veled mennybe szálló angyal…

Negyedi Szabó Margit:

Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

NINCSEN ARANYOM, bíborom, ámbrám,

Nem adhatok dús gyámánt-kincseket.

Szegény poéta mit adhat szépet,

Uram, karácsonyra mit adjak Néked?

TÖMJÉNEM VAN csak, néhány szem tömjénem,

s a lelkem hittől lobogó lángja.

Hadd illatozzék, szálljon fel Hozzád

Áldozattüzem gomolygó árja.

ÉN DALT TUDOK csak, egyszerűt, tisztát,

Mely Téged áld és Téged magasztal,

Fogadd e dalt, mely Tehozzád száll fel

Tömjénes, égő füst-áldozattal.

SZÁLLJON AZ ÉNEK, zengjen az oltár,

Terjessze széjjel illatos árját,

Téged dicsérjen, Tégedet áldjon,

Szegény poéta kis Jézuskáját.

Négyesy Irén:

Karácsony

Karácsony,

bizony –, hogy kellenél!

Gyertyafényes malasztok,

fehér kalácskenyér

mit Nagymamám dagasztott,

halk lámpa öble,

szaloncukor édessége,

aranydió gömbje,

az esti béke – a lelki béke.

Elgurult minden a múltba,

nem a jövőbe

s aminek értelme volt régen

annak ma nincs értéke.

A materiális valóság

ronda ökle

dörömböl a fülekbe.

Oda a jó,

a szép, a színes illuzió!

Az Élet beteg lett,

jónak hívják a Rosszat

s a Jóság nem kell senkinek.

Szaladgálunk,

mint megzavart hangyaboly

nyáron

egy süllyedő világon.

Az Igazság kidülledt szemekkel

fetreng a porba',

fojtogatja az Önkény.

Hol van a Jóság meleg

misztériuma?

A lelki szépség elveszett,

helyette halálos örvény

kevereg.

A Csoda – oda van! Oda.

A holnap zsebe

bombával tele.

Amit oly régen

a Sorstól

vártam, reméltem:

nem jött mint Érdem.

Ferde szemszögével

oly idegen nékem.

De valahol fenn

dereng már a Csillag,

közeleg a Jászol –

sok új jövendő Karácsony ontja

fényeit arcomba,

felemelem fejem

s mielőtt elragad

Korom pocsolyája,

az Égi Kegyelem világot

mozgató cérnaszála

felránt a Magasba,

a Lét ölén szunnyadó

fényességes új Karácsonyokba!

Németh Ernő:

Fekete karácsony

A lélek néha visszájára fordul,

kisértenek az elfelejtett évek,

egy régi emlék föléled a múltból,

s arcunk fakó lesz, falnál is fehérebb.

Egy villanás, egy ellopott tekintet

felforgatja, megfogja szíveinket,

s amit egyszer eltemetett a távol,

visszahozza az idő távlatából.

Már éled is az alkony lomha teste,

ködbe vesznek a budai hegyek,

karácsony este borul Budapestre,

benépesednek az utcák és terek.

A városon át vert hadak vonulnak,

egy ló nyerít, a hídra ágyút vonnak,

a Duna zajlik, hullámzik sötéten,

gépek moraja hasít át az égen,

s szitál a hó. Ez volna hát karácsony?

Kis fény szűrődik át a templomrácson,

oltár fölött Mária szíve vérzik,

s arcán a könnyek peregve futnak végig.

Még látom a Villányi-uti fákat,

a sötétben vonuló katonákat,

körülöttünk a gyűrű most bezárult,

Vecsés felől dörögnek már az ágyuk.

Míg szánakozva nézem őket tétlen,

kezem ökölbe zárul észrevétlen.

Valamit felold bennem ez az emlék,

nincs fájdalom, kín, mit el nem viselnék,

a szorongás szívem markolta, tépte

s nem magamért: érettünk hulltam térdre.

Népi imádság:

A kis Jézus aranyalma

A kis Jézus aranyalma,

Boldogságos Szűz Mária,

Egy kezébe ringatgatja,

A másikkal takargatja.

Aludj, aludj kisdedecske,

Betlehemi hercegecske,

Nem királyné a te dajkád,

Szolgálóbul lettem anyád.

Oh te dudás mit szundikálsz?

Fényes az ég, nem kell lámpás,

Ha kimegyek ajtóm elé,

Föltekintek az ég felé.

Ott látok egy szép kápolnát,

Ott látok egy szép kápolnát,

Benne a szép Szűz Máriát.

Népi imádság:

Karácsonyi éjfélóra

Karácsonyi éjfélóra

Megszületett Istenfia

Megszületett Istenfia

Az ártatlan Kisjézuska.

Gyerünk mennyünk jászolához

Boruljunk le a lábához,

Fekete fábul a bőcsű

Fekete fábul a jászol.

P. Jánossy Béla:

Az ingecske

A kis fiam már gagyogat,

Kiáltoz, tör, tipeg, veszekszik,

Mosolyog s bámul nagyokat,

Ez vagy amaz ha tetszik.

Mindenben nagy kedvét leli,

Csak egy nem ízlik: fürdeni.

Van ilyenkor sűrű sikongás,

Hős rúgkapálás, könnyetontás,

A szája reszket, arca kékül,

Két májas-kar az ingécskébül

Míg negynehezen kikerül,

Szóval a dolog sikerül.

Az anyja persze ezalatt,

Ami csak az eszéig ér,

Az égen, földön, föld alatt,

Mindent neki igér.

Hintalovat, szép hámosat,

Székecskét, tulipánosat,

El az aranyház se marad,

S belé gyémántból madarat.

De csípős végű vesszőcskét is,

Amitől félhet, aki rossz,

Karácsonyfát, fehér pihét,

Mit a Jézuska hoz.

Egy ilyen fergeteg után

Beszélt hozzá az anyja egyszer.

Mind meg sem is értette tán,

De nézte anyját a kis ember.

Madonna képe a falon:

A kis Jézuska csupaszon

Ül a karján, s tekintetével

Az Istenanya béragyogja.

Kis fiamnak az anyja mondja:

„– Hol a Jézuska ott a képen?

Tedd a kezecskéd össze szépen,

Úgy – s ints neki most csókot is.”

Cupog a száj, megvan az is.

„– Kicsi Jézus, inget reája,

Lásd, nem varrhatott anyukája.

Fázik szegényke. És neked van,

Neked mindig jó meleged van.

Nézd a szegénykét, kicsi kincsem:

A Jézuskának inge sincsen”…

A kis fiam néz mereven

Hol az anyjára, hol a képre.

Szemén kigyúl az értelem,

S nyelve is oldódnék beszédre.

Kedveskés ümmögés jelzi,

Hogy mit hallott, megszívlelé,

Fogja kis ingét kis kezével

S nyujtja édes ügyetlenséggel

Szegény kis Jézuska felé…

P. Pál Ödön:

Karácsony éjjele

Se hold, se csillag fenn az égen,

Eltünt az éjnek méla boltja;

A bűn a földet, mint koporsót,

Fekete bakacsinba vonta:

Pont sincs, hová reményevesztve

Az ember bús szemét meressze.

De a Sátán lát a sötétben,

S minden gonosz fülébe hallik –

Meghallja Heródes parancsát

S kéngőzös szája röhejbe vonaglik:

„Lelöktél Isten! Jó, nem bánom,

Hát úrrá lészek e világon!”

Szívekre vág egy kalapácsnak

Izzó szikrát verő ütése…

Halálosnak gondolta minden –

És – halleluja! – mégse, mégse…

Sőt ott, hol a szuroksötét volt,

Kristályosan dereng a mennybolt.

Az Úr szeme villan ki rajta:

Nagy égő rózsa fenn az égen.

Fényében a Három király

Egy rozzant istállóhoz mégyen;

És onnan, onnan gőgicsélve

Hallatszik a kisded beszéde:

„Azért küldött – Atyám – a földre

Hogy minden bajnak – kútforrását

A gonoszságot – eltöröljem”…

Az édes hang lesujtja a Sátánt,

De angyalkart zendít meg az égen

S hozsannát az ember szívében!

Paksy Gáspár:

Adventben

Már én a földnek szolgaláncát

Erős karokkal szétzuzom,

Feléd esengve tiszta hévvel,

Sóvárgó vággyal, Jézusom!

Látom kigyulni napkeletről

Királyok fényes csillagát,

Komor felhőkön, bús homályon

Mennyország fénye csillan át.

Sötét, kietlen éjtszakákon

Kicsiny bölcsödről álmodom,

Sokszor merengek égi kéjjel

Mosolygó kisded-arcodon.

A boldogság regéje lágyan,

Szellők szárnyán susog felém,

Sokszor tünődöm holdas este

Az angyalok szép énekén.

Vigasztalódva nézhetem már

A nagy világot, bár sötét;

Egekből áradt üdv sugára

Oszlatni kezdi bús ködét.

Szívem keservét, régi búját

Örök reménnyel altatom,

A kétség, csüggedés borúján

Raráté sír föl ajkamon.

Az irgalom nagy Istenéhez

Gyakorta szárnyal hő imám,

Mert lelkem e csalárd időknek

Megváltót, üdvöt, fényt kíván!

Pálóczi Horváth Ádám:

Örvendjetek, keresztyének

Örvendjetek, keresztyének,

Nyíljatok meg nyelvek szívek,

Az idvesség Istenének

Mondjatok áldást, minden hívek!

Felváltatott nagy örömmel

A haláltól való félelem,

Mit véghetetlen érdemmel

Meggyőz az isteni kegyelem.

A Megtartó ma született,

Az örök Isten emberré lett,

És ma visszaszereztetett

Az igazság s elvesztett élet.

Kiküldé szerelmes Fiát

Istenünk a teljes időben,

Hogy a kezes a bűn díját

Fizesse s szenvedje testében.

Ó, imádandó titkai

Ama békesség tanácsának,

Ó, nagyhatalmú dolgai

A menny és föld szabad Urának!

Aki által teremtetett

S lett minden serege az égnek,

Az Ige testté született,

Személye az egy Istenségnek.

Ennek örülnek az egek,

A titkok mélységén bámulnak,

Hirdetik angyal-seregek

Jézust, s előtte leborulnak.

A Magasságost tisztelik,

A földön békességet zengnek,

És ünnepnappá szentelik

Megjelenését az Istennek.

Áldom én is szent nevedet,

Én királyom, szenteknek szente,

És vígan ülöm ünneped,

Ó Jézus, Istennek felkentje!

Magasztalom Felségedet

És imádlak szent félelemmel,

De egyszersmind szerelmedet

Megölelem igaz hitemmel.

Panajóthné László Márta:

Karácsonyvárás

Durván becsapott sötét kapun kívül

szegény koldusként, árván didereg –

s míg utána a szidalom kiált,

a fagyos úton tovább lépeget…

Halkan kopog a szomszéd ajtaján,

„számodra nincs hely, eridj csak odább”

szól bévülről egy fásult, tompa hang,

bánatos arccal ballag hát tovább…

Csillagszeméből könnye is kicsordul,

ajkán már régen elhalt a mosoly.

Hiába kopog, hiába is kérlel, –

zokogva egyre tovább bandukol…

Ne búsulj, ne zokogj, drága kicsi Jézus

a szívtelenség rideg közönyén.

Tekints azokra, kik szívrepesve várnak

születésnapod áldott ünnepén –

és akik titokban, az éjt átvirrasztván

remegve várják érkezésedet…

Ne lássa, ne hallja, meg ne tudja senki,

de Téged mégis felköszöntenek.

Egy helyett tízen, százan marasztalnánk,

térj be hát hozzánk, úgy várunk Reád. –

Mosolyogj újra s hozzad el minékünk

szeretetednek szent karácsonyát.

Feledd el a rosszat, kis szíved ne fájjon

látod, mennyien vígasztalgatunk?

Elibéd járulván, dédelgetve kérünk:

ne sírj hát, édes kicsi Jézusunk.

Petőfi Sándor:

Karácsonkor

Énhozzám is benézett a karácson,

Tán csak azért, hogy bús orcát is lásson

És rajta egy pár reszkető könyűt.

Menj el, karácson, menj innen sietve,

Hiszen családok ünnepnapja vagy te,

S én magam, egyes‑egyedűl vagyok.

Meleg szobám e gondolattól elhül.

Miként a jégcsap függ a házereszrül,

Ugy függ szivemről ez a gondolat.

Hej, be nem igy volt, nem igy néhanapján!

Ez ünnep sokszor be vigan virradt rám

Apám, anyám és testvérem között!

Oh aki együtt látta e családot,

Nem mindennapi boldogságot látott!

Mi boldogok valánk, mert jók valánk.

Embert szerettünk és istent imádtunk;

Akármikor jött a szegény, minálunk

Vigasztalást és kenyeret kapott.

Mi lett a díj? rövid jólét multával

Hosszú nagy inség… tenger, melyen által

Majd a halálnak révéhez jutunk.

De a szegénység énnekem nem fájna,

Ha jó családom régi lombos fája

Ugy állna még, mint álla hajdanán.

Vész jött e fára, mely azt szétszaggatta;

Egy ág keletre, a másik nyugatra,

S éjszakra a törzs, az öreg szülők.

Lelkem szülőim, édes jó testvérem,

Ha én azt a kort újolag megérem,

Hol mind a négyünk egy asztalhoz űl?…

Eredj, reménység, menj, maradj magadnak,

Oly kedves vagy, hogy hinnem kell szavadnak,

Ámbár tudom, hogy mindig csak hazudsz…

Isten veled, te szép családi élet!

Ki van rám mondva a kemény itélet,

Hogy vágyam űzzön és ne érjen el.

Nem nap vagyok én, föld és hold körében;

Mint vészt jelentő üstökös az égen,

Magányos pályán búsan bujdosom.

(Pest, 1846)

Pécselyi Király Imre:

Krisztus Urunknak áldott születésén

Krisztus Urunknak áldott születésén,

Angyali verset mondjunk szent ünnepén,

Mely Betlehemnek mezejében régen zengett eképen:

A magasságban dicsőség Istennek,

Békesség legyen földön embereknek,

És jóakarat mindenféle népnek és nemzetségnek!

A nemes Betlehemnek városába'

Gyermek született szűztől e világra,

Örömet hozott Ádám árváira, maradékira.

…

Hála legyen mennybéli szent Atyánknak,

Hála legyen született Jézusunknak

És Szentléleknek, mi vigasztalónknak, bölcs oktatónknak!

Ó örök Isten, dicső Szentháromság.

Szálljon mireánk mennyei vígasság,

Távozzék tőlünk minden szomorúság, légyen vidámság!

Pilinszky János:

A fényességes angyal is

Emlékezés egy világháborús karácsonyra

Az égbolt elsötétedett.

S akár a végitélet

zord fellege tört volna ránk,

a föld is oly sötét lett.

Gyermekszívünk is oly nehéz!

A házak és a kertek,

az egész törékeny világ,

éreztük, velünk reszket.

Aztán a roppant csöndön át

puhán és észrevétlen,

a hangtalan meginduló

és puha hóesésben,

akár a fényes pelyhek is

vigyázva földet értek,

a fényességes angyal is,

ő is a földre lépett.

Pohárnok Jenő:

Karácsonyfa alatt

Eljött a nap, mit várva-vártunk,

Az égen csillagfény ragyog,

Jézuska fáját ím' elhozták

A halkan szálló angyalok.

Köszönjük neked, édes Jézus,

Hogy szíved minket így szeret,

S az angyalok dalával együtt

Dicsőítjük ma szent neved!

S ha elmúlik majd a karácsony,

Te akkor is maradj velünk,

Míg élünk, ezt a kis családot

Szeresd, ó édes Istenünk!

Puszta Sándor:

Betlehemi éj

A hold beszűrt a kunyhórepedésen,

Ezüst halmot hintett szerte szépen.

A glória már fényes messze zengett.

Elaludtak. Szendergett a Gyermek.

Mária édesen, a bölcsőre hajolva,

József, az ács, s fejénél a szalma.

Aludt a csacsi és a hű ökör.

Ez éjjel nem riadt egy kutya se föl.

Bogrács alatt a tűz, csuporban a tej,

A fák, a bokrok, mind. És száz virágkehely.

Aludt a jószág. A tágas gádorok.

A mindig virrasztó csordapásztorok.

Egy kis bari, tán álmán, bégetett.

Sóhaja gyapjak taváb veszett.

Aludt a ház. A csend. A kispatak.

Háztető a nád. S a ház előtti pad.

Aludt a szerszám, a szíj, ostoron a nyél.

Gyalogúton, állva, elaludt a szél.

Gyöngyháztollú szárnnyal mind, a madarak.

Aludt az éj is, egy nagy fa alatt…

A glória már csak szinte zümmögött,

Mint a hold zenéje alvó fű között.

A Hűség virraszt csak

Léptét hallani,

Hogy ébren legyen itt

Mindig valaki…

Radványi Kálmán:

Azt kérded, kis fiam…

Az kérded, kis fiam, mi fáj nekem?

Hogy a karácsony méze sem vidít fel,

A muzsikáló angyalok zenéje,

Égből szívekbe áradó malaszt.

Isten békéje emberek között,

A karácsonyfa ragyogó csodája,

A boldog fény, a víg szent csillogás.

A gyermekvágyak termő csodafája,

A megvalósult álmok boldog estje

Nem gyújtja föl bús szívem mosolyát.

Azt kérded, kis fiam, mi fáj nekem…

Szemem a sötét messzeségbe fúrom,

Átnézek rajtad s boldogságodon

S meglátok minden bánatot, nyomort.

És hallom a magyar hegyek nyögését,

A magyar égnek omló roskadását,

És sír bennem a magyar árvaság.

Látó szemem ma vándorútra kel,

Bocsásd meg nékem, édes kis fiam,

Az égő könnyet, mely fejedre hull,

S a sötét felhőt a homlokomon.

Fájó szívemnek néma zokogását,

Lelkem megosztott fájó csonkaságát

Bocsásd meg nékem, édes kis fiam.

A székely hegyek puha hópalástján

Árva kis házak négy fala között

Rab lélek gunnyaszt. Szárnyait kitépték,

Öröme félénk és bátortalan.

Erdély fölött egy nagy korbács suhog,

Magyar vér serked minden vad ütésén,

S én érzem a korbácsnak szégyenét.

Bárhová sujt le ólmos ostora

Engem talál s a lelkem megvonaglik.

Fáj bennem minden megfojtott magyar szó.

Holt gondolatok a vágyak temetőjén

Zokogva járok s nem tudok örülni.

Az kérded, kis fiam, mi fáj nekem…

Kárpátok gyásza, Garam csobogása,

A Tátra fáj és Kassa ékessége,

A multat néző néma várromok,

S a jelen romja – csonka életünk.

Idegen lábak gőgös dobbanása,

Idegen ajkak vidámsága fáj…

És fáj bennem ma minden szenvedés:

A kenyértelen asztalok keserve,

Az anyák könnye, apák küzködése,

Sírásra görbült édes gyermekajk,

Odvakban gubbasztó karácsonyok…

Minden magyar gond nyomja lelkemet…

Édes fiam, ez fáj nekem, Ezért

Ül könnyű szememben szent karácsony estén.

Radványi Kálmán:

Én Jézust várom, a kis Gyermeket

Ti nagy, hatalmas Messiásra vártok,

Ki fölkavarja az avult világot,

Kinek hatalma tisztító vihar,

Ki poklot ostromol villámival:

Én Jézust várom, a kis gyermeket,

Ki bölcsőjében játszik és nevet.

Vajúdást vártok, eszmék harcait,

Vak gyűlölettel, gőggel küzd a hit,

Viharzó harcot vív az öntudat

A szent szabadság zászlaja alatt.

Én Jézust várom, a kis csecsemőt;

Letérdelek kis lábai előtt.

Titeket súlyos problémák gyötörnek:

Én átadom magam a szent gyönyörnek.

Filozofáltok, írtok könyveket,

Az én problémám: lélek s szeretet.

Én Jézust várom, aki mosolyog,

És mosolyától én boldog vagyok.

Gyertek fiúk, ti kicsinyek, körém

A hópelyhes karácsony estéjén,

Gyertyás és cukros kedves fa alatt

Hagyjuk a küzdő, merész vágyakat!

Mi Jézust várjuk, a kis gyermeket,

Ki báj, szelídség s égi szeretet.

Reményik Sándor:

A betlehemes

Jékely Mártának

Az ott Szeben - -

Három fenyőfa közt elfér a képe.

A látcsövemen át

Nézem ezt a kis játék-skatulyát.

Oly óriásnak érzem magamat,

Oly vidám óriásnak,

Úgy megemeltek engem a Hegyek:

Jő, hogy kezembe fogjam, felragadjam

S magasra tartsam

Azt a messzi kis játék-skatulyát

És benne minden jajt s minden kacajt

És minden megfeszített életet:

Mint a jászolt a Betlehemesek.

(1939, Szebeni-havasok)

Reményik Sándor:

A karácsonyfa énekel

Ha szűk szoba: hadd legyen szűk szoba.

A szűk szobában is terem öröm,

Gyúl apró gyertya ínség idején,

Óh csak ne legyen sorsom bús közöny,

Óh csak legyek a fény forrása én,

Apró gyermekek bálványozott fája,

Én az idegen, én a jövevény,

Égő fenyőfa, égő áldozat,

Akit az Isten ősi otthonából

Emberek örömére elhozat.

Csak rajzolódjék mélabús árnyékom

Imbolyogjon a szűk szobák falán,

Mindegy, hogy mi lesz velem azután.

Reményik Sándor:

A karácsonyfa megérkezik

Mögötte elmaradt a nagyhavas,

Mögötte elmaradt a rengeteg,

A piacon most megállnak vele

A nagy utat járt, csendes szekerek.

Vizsgálgatják növését, termetét,

Az emberek közt kézről-kézre jár.

Az óriás lemetszett, csonka karja,

A kis fenyőfa: karácsonyfa már.

Csodálkozva tekintget szerteszét

És fájón leheli ki illatát.

Egyben ünnepre felszenteltnek is,

Halálraszántnak is érzi magát.

Reményik Sándor:

A karácsonyfa panaszkodik

El-elnézlek ti hontalan fenyők,

Ti erdő-testből kitépett tagok.

Hányan mondhatják el ma veletek:

Óh én is, én is hontalan vagyok!

Piacra vitték testem, s a lelkem,

És alkusznak az életem felett.

És fehér vattát aggatnak reám:

Mű-zuzmarát a zuzmara helyett.

Tudom: elszárad a levágott kar.

Tudom: én vissza nem jutok soha

Az ősrengeteg anyakebelére.

Sorsom: lapály a csúcsokért cserébe.

S a végtelen helyett egy szűk szoba.

Reményik Sándor:

Karácsonykor

A szent estén majd eljövök ide.

Álmaim szekerébe fogatok

És szólok fantáziám táltosához:

Hipp-hopp, ott legyek, ahol akarok,

És álomhintón eljövök – ide.

Itt minden fehér lesz, – fehér, s halott.

Csak egy hang lesz a halott rengetegben:

A zúgó patakok.

És én fenyőtől fenyőhöz megyek

És minden fenyőt megsimogatok.

És megkérdezem: virrasztotok még?

És megkérdezem: hogy aludtatok?

És aztán feltűzöm a szívemet

A legmagasabb fenyő tetejére, -

S imába kezdek: Magány, Mi Anyánk…

Néked ajánlom égő szívemet…

Olyan lesz, mint egy karácsonyfaláng.

Reményik Sándor (Végvári):

Nagy Magyar télben

Nagy magyar télben picike tüzek,

A lángotokban bízom,

Legyen bár messze pusztán rőzseláng,

Bár bolygófény a síron,

Szent házi tűz, vagy bujdosó zsarátnok:

Boldog vagyok, ha magyar lángot látok.

Nagy magyar télben picike tüzek,

Szikrák, mécsek, lidércek,

Mutassatok bár csontváz halmokat,

Vagy rejtett aranyércet,

Csak égjetek, csak melegítsetek ma,

Soh'se volt ily szükség a lángotokra!

Nagy magyar télben picike tüzek,

Jaj, be szétszórva égtek,

Királyhágón, Kárpáton, mindenütt!

De mondok egyet néktek,

Szelíd fények és szilaj vándorlángok:

Mit gondoltok: ha összefogóznátok!

Nagy magyar télben picike tüzek,

Soh'se volt olyan máglya,

Mintha most ez a sok-sok titkos láng

Összefogna egy láncba……!

Az égig, a csillagos égig érne,

És minden idegen rongy benne égne!

(1919. február)

Reviczky Gyula:

Karácsonykor

A zúgolódás, gúny, harag

Rég halva már szívemben.

Egy szóval sem panaszkodám,

A kis Jézus ellen.

Nem vádolnám balgán azért,

Hogy engem kifelejtett.

Hogy nem hozott ajándékot,

Szemem könnyet nem ejtett.

Lelkem nyugodtan, csöndesen

Átszáll a nagyvilágon.

Imádkozom, hogy Jézusom

Minden szegényt megáldjon.

Ágyamra dőlök, s álmodom

Egy régi szép, édes álmot:

Boldog, ki tűr és megbocsát,

S ki szenved, százszor áldott!

Sajó Sándor:

Karácsonyi ének

Akkoron csillag gyúlt az égre

És rásugárzott a vidékre,

És Betlehem fölött megállván,

Egy rongyos istálló homályán

Tündöklött már a Glória:

Ott ingecskében, szép fehérben,

Feküdt a jászol szent ölében

Az Isten egyszülött Fia…

A hír bejárta a világot,

És jöttek bölcsek és királyok

És együgyűk és pásztorok:

Ott minden lélek egyetérzett

És sírt és álmélkodva nézett

És boldogan fohászkodott:

Örömöt hozván az embernek,

Dicsőség légyen az Istennek!

Ó betlehemi égi csillag,

Világmegváltó Szeretet!

Lásd, én is várlak, várva hívlak:

Jöjj, váltsd meg ezt a nemzetet!

Lásd, sírva vár egy csonka ország

És gyásza fátylát lengeti,

Ó szánd meg népe árva sorsát

S hozz végre örömöt neki:

Jöjj újra úgy, mint azelőtt,

Hozz duzzadt ágú friss fenyőt

A Tátra s Erdély erdejéből,

Az elrablottból, – a mienkből!

Ó, neked lehet és szabad, –

Neked nem állja utadat

Oláh Heródes, se cseh zsandár,

Mert a te utad magasan jár,

Te angyalként jársz, égi szárnyon,

Te átrepülhetsz a határon,

Mindenhová és mindenhonnan, –

Te sohsem voltál Trianonban…

Ó, szállj le hozzánk, égi angyal,

Ó, jöjj, kis Jézus s légy velünk,

És igazságot hozz magaddal,

És sok játékot hozz nekünk, –

Mindent, mit vágyunk álmodott:

Sok trombitát és sok dobot,

És sok-sok puskát, kardot, ágyút,

Hogy szent nevedet áldva-áldjuk,

Hozz hírt, amelynek hallatára

Itt minden szemek fölragyognak,

Boldog Karácsonyt valahára

Szegény-bús-árva magyaroknak!

Samu Margit:

Csillogó karácsony

Megszólaltak a csengettyűk,

csillog-villog az egész világ,

tiszta fehér minden út,

akár az égen a fénylő csillagok,

mert itt a Karácsony:

ma született a Megváltó.

Csak a szívek alszanak,

a félelem markolja össze,

mert nem tudni mit hoz a holnap,

mennyi hitehagyott lélek

borul le Előtted.

Hány összetört reményt visznek Hozzád,

ki nem mondott jajt és könnyeket,

néma könyörgéseket, vérző szíveket.

Te vagy a hit és a remény, mert

megindult már a föld és az ég,

hogy elsodorja szerető gyermekeidet.

Én, a kicsi porszem kérlek:

soha ne hagyd elaludni

az örökké élő Betlehem fényességét,

mert égnie kell mindörökké,

hogy hinni tudjanak Tebenned.

(1991)

Samu Margit:

Karácsony várása

Nézz fel a csillagos égre és

mindig látsz egy fényesebb csillagot,

mely ragyogóbban ragyog, mint a többi,

s gondolj tiszta szívvel a három királyra,

akik hittek az Üdvözítő születésében.

Vezette őket a csillag, szívük melege

és a szeretet öröme, mert

Megváltó született Nyugaton.

Higyjél az ő hitükkel, amit

nekik adott az Isten, hogy

egyetlen fiát lássák, érezzék,

imádják és hirdessék, hogy él

a Teremtő, ki szereti az embereket.

Amíg gyermeki szeretettel tudod

szeretni egyetlen Megváltódat,

addig az életed boldog és gazdag.

Ne hagyd elveszni szívedben élő

Istenedet, ne törölje ki senki. Énekelj,

mert ő mindennél nagyobb hatalom.

Így várjad minden évben Isten egyszülött

gyermekét, az értünk megszületett Jézust.

(1988)

Samu Margit:

Karácsonyi zsoltár

Engedd, hogy felhők hófehér bársonyával

betakarjam ártatlan testedet,

az ég kékjét csókoljam szemed fényében,

s a Hold sugarával öleljem át

életed magányát.

Hadd vigyem veled és benned

a mindenség fájdalmát, jóságát.

Mint az árnyék úgy követlek,

mert a sorsod az én sorsom is.

Arcod tisztaságában él az örök

emberi szenvedés, gonoszság

és a végtelen megbocsátás.

Engedd, hogy láthatatlan

kövesselek életed útjain.

Legyek jóban és rosszban a

társad, letöröljem könnyeidet,

hogy jobbá és igazabbá tedd életünket.

Így borulok eléd születésed napján

és magamat teszem lábad elé ajándékul.

(1985)

Sándor Dénes:

Csendes karácsonyi dal

Otthon ma csilingel a csengő,

Otthon ma rózsás gyerekarcok

Izgalmas csendben várnak valakit.

Ajkuk mosolya édesen nevet,

Szemükben az ég színe derengő,

Otthon ma csilingel a csengő…

Otthon ma széttárul az ajtó

S a „Stille Nacht”-ot zongorázzák,

Az öregek befelé mosolyognak,

A sok gyerek kacagva szalad,

S érzi mindenki a szívek lángját.

S a „Stille Nacht”-ot zongorázzák…

Otton most felragyog a gyertyaláng,

Szobánk lámpái ragyogón kigyúlnak,

A karácsonyfa tündöklőn zenél,

A villanyfény széthinti sugarát,

S édes illattal telik be szobánk.

Otthon most muzsikál a gyertyaláng, –

A drága sok fény tündöklőn lobog,

Száz szép ajándék glédában sorakszik,

Örömtől csillog mindenek szeme,

Aranyos ajkú lágy gyermekkacaj

Tesz ma üdébbé minden örömet,

És felderülnek minden bús szívek…

Otthon ma csilingel a csengő,

Otthon ma széttárul az ajtó,

Otthon ma tündöklik a gyertya

S fényárban úsznak mind a bútorok,

S én itten messze, szent karácsony este

Ezer emléket csendben átölelve

Halkan dalolok…

Sík Sándor:

A napkeleti bölcsek

Ama csillag után.

A holdsugaras hideg éjszakában,

Mint egy fehérlő, csendes álom,

Úgy vonult el a komoly karaván.

És elől ment a három.

A sziklás föld mogorván és kopáron

Feküdt el lábaik alatt.

Méltóságos sora a száz tevének

A harmaton halkan haladt.

És mintha fehér árnyak lengenének,

Úgy vonult végig a fehér sereg

A völgyön, ahol nem nőttek virágok,

S a városon, ahol az emberek

Nem virrasztottak és nem énekeltek.

S ahol nem látta őket senkisem.

És így suhant el csendesen

Életre éledt vágya Napkeletnek

Az ezredéves éjszakán.

Ama csillag után.

Sík Sándor fordítása – Szent Ambrus:

Ádventi himnusz

Figyelmezz, Izrael Ura,

Ki ülsz a Kerubok felett,

Jelenj meg Efraim előtt,

Jöjj, támaszd fel hatalmadat!

Nemzetek Megváltója, jöjj,

Szűznek szülötte, jöjj közénk,

Ámuljanak a századok:

Istenhez illő születés!

Nem férfiú magva hozott,

Titkos lehellet ád nekünk:

Isten Igéje testbe vált,

S a szűzi méh virága vagy.

Kelyhe gyümölcsöt bontogat,

Szemérme bár bontatlan áll,

Erénye tisztán tündököl:

Isten járja e templomot.

Szemérme mint királyi ház:

E nászteremből lép elő,

Mint kettős lényű óriás,

S vígan repes az út elé.

Kijössz Atyádnak mélyiről,

Bemégy Atyádnak mélyire.

Leszállasz mind a poklokig,

Felszállasz Isten székeig.

Ki az Atyának mása vagy,

Ölts testet, győzelmed jelét.

Testünket, a gyámoltalant,

Tegye acélossá erőd.

Már fénylik Jézus jászola,

Új fényt lehel az éjszaka.

Ezt immár meg ne rontsa éj,

Nem-szűnő láng legyen a hit.

Sík Sándor fordítása – középkori ismeretlen szerző:

Himnusz Krisztus születéséről

Kinyílt egy liliom

Tavaszi tájakon,

Öntözte fakadó

Folyókkal Libanon.

Hűvös szellők alatt

Kifejlett szabadon.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelőn

Falatozzon szökdelőn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bűnösöknek írt hozott.

Ágyasházába tért

Az érkező Jegyes,

Aki a kerubok

Röpte fölött repes,

S mindent előre lát,

Amit titok fedez.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelőn

Falatozzon szökdelőn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bűnösöknek írt hozott.

A nemes borostyán

Immár felragyogott,

A kristály tengere

Sionból távozott.

A förtelmes kigyó

Már eltiportatott.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelőn

Falatozzon szökdelőn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bűnösöknek írt hozott.

Sík Sándor:

Karácsonyi álom

Magyar karácsony fekete-fakója

És minden, ami mostani, múljon,

Száz pici gyertya gyújtatlan gyúljon,

Csillagos álom pelyhes takarója.

Álom, álom karácsonyi álom! –

Álom, álom… Betlehemben

Kicsike Jézus megszületett.

Szép Szűz Mária, egek ékessége,

Mi bűnös lelkünk egy édessége

Csókkal hajol a jászolka tövébe,

Kicsi Jézuskára rájanevet.

Édes kicsi Jézus, mindenlátó Jézus,

Ügyefogyott népre, ránk mosolyog

Csilló levegő-égben, boldog fényességben

Nekünk dalolnak angyali karok.

„Dicsőség, dicsőség mennyben az Istennek,

Békesség, békesség földön az embernek!”

Álom, álom… Kegyes kicsi Jézus,

Panaszkodjunk-e teneked?

Okos kicsi Jézus, igazlátó Jézus,

Hiszen te jól tudsz mindeneket!

S te, fényes szép angyalsereg,

A békességet is ismered!

A békesség – te jól tudod, – meleg cipő:

És édesanyja a bánsági búza.

A békesség a nagy hegyek nyugalma:

És homlokukat a Tátra koszorúzza.

A békesség egy csendes kicsi napsugár talán,

Amely a mély komoly vizek tükrén remeg:

De máshol még nem látják szegény magyar szemek,

Csak Pozsony ős Dunáján és Szent Anna taván,

A békesség a kassai harangszó,

S a székely falukon a pásztorok miséje

Kétszerte szent!…

Dicsőség a magasban… Kicsi Jézus,

Tedd, hogy legyen békesség idelent!

Dicsőség, dicsőség a magasságoknak,

Békesség a földön, békesség, békesség

Szegény magyaroknak.

Sík Sándor fordítása – magyarországi ismeretlen szerző:

Karácsonyi himnusz

Égi kertek permeteltek

Mámorító harmatot.

Mind a mennyek daltól zengnek,

Ujjongnak az angyalok.

Köszöntsétek, szántók, rétek,

Kik most kizöldeltetek,

Fürge csorgó s ti mosolygó

Nagy hegyek, a Kisdedet.

Sírva nézi, úgy becézi

Egyszülöttét Mária,

Néz ragyogva, mosolyogva

Szűz Anyjára szent Fia.

Jön a pásztor barikástól:

Jézus szentebb aklot ád.

A Fiúnak sípot fúnak

S énekelnek eklogát.

Még a néma ócska széna,

Még a jászol is nevet,

Úgy karolja, úgy apolja

A megváltó Kisdedet.

Ottan állván, édes álmán

Jó barmok virrasztanak,

Ráhajolnak, udvarolnak

És fel-felsóhajtanak.

A kis házra havat rázva

Rárohannak a szelek.

Jaj puhácska kis babácska

Testecskéje didereg!

Édesanyja rácsavarja

Durva pólyarongyait,

Avval ójja Alkotója

Ázó-fázó tagjait.

Lelkem vágya: Krisztus ágya

Szívem immár hadd legyen,

Testem szalma, jászol alma

S istállója kebelem.

Sík Sándor fordítása – Szentviktori Ádám:

Karácsonyi himnusz

Nemzetekre fény hasadt,

Kik halálos árny alatt

Sötétségben ültenek.

Vigadozz szegény világ,

Mert a Szűz ma Kisfiát

Számotokra szülte meg.

Im, hogy bűnöst fölsegítsen,

Vállaljon az Ember-Isten

Emberségünk nyomorát.

Ki nem örvend, ki nem újjong,

S nem csodálja ezt az újdon

Új kegyelmet és csodát?

Mi volna édesebb,

Mi van mélységesebb,

Mint ez a nagy Titok?

Légy hát háládatos,

Mert oly csodálatos,

Amit az Úr adott.

Föl nem fejti kényes elme,

Amit itt az Úr kegyelme

Kötött nekünk, a bogot.

Megáll eszem a hogyannál,

Ám tudom: több Isten annál,

Miz eszemmel fölfogok.

Ó fölséges

Isteni gondolat!

Minden véges

Emberit meghalad.

Rügy az Áron

Nyeste száron:

Szűz kelyhen fiu fakad.

Épségében

Nem érte bántalom,

Szépségében

Marad a szűz szirom,

Foganásban,

Fakadásban,

Fehér, mint a liliom.

Mária, tenger csillagfénye,

Hajótöröttek reménye

Isten után egymagad,

Nézz le hozzánk, kérünk téged,

Nézd az álnok ellenséget,

Mely dühével ránk szakad.

Te adsz erőt, te töröd meg

Kevélységét az ördögnek

Fiad által, jó Anya.

Meg ne rontson, megoltalmazz,

Ama kurta, borzadalmas

Utolsó szentencia.

Sík Sándor:

Regös ének

Haj regö rejtem,

azt is megengedte

az a nagy Úristen.

Haj regö rejtem.

Régi szívem keltem,

Régi regém regölöm.

Ajkam amik hatják:

Búk néma lakatját,

Dallal én ma megtöröm.

Fájás ma ne fájjon,

Szívemre ma szálljon

Muzsikáló szent öröm.

Megjöttem, megjöttem,

Dalba öltözötten

Lám e csuda-estelen.

Régi szavam hallom,

Régi dalom dallom,

Régi magam meglelem.

Szent karácsony-esten

Az a nagy Úristen

Ezt mívelte énvelem.

Hej regö rejtem.

Zúgtanak elejbem

Nagy zimánkós záporok.

Haj messze sok ország

Furcsa szerit-sorját,

Kiket vernek viharok,

Sok emberek útját

Érték, kitanulták

Énekmondó jámborok.

Sokat ott értének

Regösök szegények

Havas hegyek zugain.

Balgatagok búját

Fogas szelek fújják

Körmös télben odakinn.

De mostan szívünknek

Gyertyagyújtó ünnep

Fényes szép csillaga int.

Haj regö rejtem.

Régi-magam leltem

Új-magamnak fenekén.

Régi tüzek titkát

Új dalok felitták

Lelkem síró rejtekén.

Mondok azért mostan:

Újnak amit hoztam

Öreg mondást nektek én.

Kicsi Krisztuskának

Szép Szűz Máriának

Mostan igen örülünk.

Minden feleinknek,

Mind elleneinknek

Bő sok áldást regölünk.

Míg a világ világ,

Gondod legyen miránk,

Uram Isten, légy velünk!

Sík Sándor fordítása – Aurelius Prdentius Clemens:

Vízkereszti himnusz

Ó, te páratlan Betlehem.

Nagy városok közt legnagyobb:

Megszülni néked adatott

Testben az üdvösség Urát,

Kiről a csillag hirdeti

(Tündöklőbb, mint a napkorong):

A földön megjelent az Úr

És földi testbe öltözött.

Látták fényét a Mágusok

S hozzák keletnek kincseit,

Leborulván ajánlanak

Tömjént, mirrát és aranyat.

Királyt jelent a kincsarany,

Istennek szól a szábai

Tömjénnek fűszerillata,

A mirhapor sírról beszél.

Dicsőség teneked, Urunk,

Ki megjelentél e napon;

Atyának s Szentléleknek is,

Most és örök időkön át.

Sipos Domokos:

Megszületett

Megszületett.

Éjszaka volt és ragyogtak fenn a csillagok.

Én hiszem a szép csodát,

Hogy kedvéért kigyúlt egy égi lámpa

És jötte szűzen érte Máriát.

Megszületett.

És élt harminchárom évet.

Én hiszem a bús csodát,

Hogy kereszten halt, feltámadott

És elevenen a mennybe szállt.

Megszületett.

Szabó Endre:

Karácsonykor

Mintha csak ma volna, úgy eszembe van még,

Az asztalnál körben ült a kis család,

Kint a vihar tombolt, oda-odaverte

Ablakainkhoz a zúzos rózsafát.

Fekete ruhájú, gyászló özvegyasszony

Magához vonta két árva gyermekét:

„Mikor eltemettük szegény jó apátok,

Ilyen rút idő volt odakívül ép.”

Közelebb simultunk gyászoló anyánkhoz,

A két árva gyermek: kis öcsém meg én:

Nyugtalan szemekkel, néma félelemmel

Csüngtünk könnyben úszó, bús tekintetén.

– De zördült a fenyő gyertya-fényes bokra,

A gyertyák fénye ránk víg derűt vetett,

Szemeinkben a könny fénymosolyra vállott…

Oh, a gyermek szíve oly hamar felejt.

A karácsonyfánk csecsebecsés terhét

Kis öcsém csacsogva számolá nekem:

Én, mint az okosabb, megintettem őt, hogy

Imádkozni kell most, komolyabb legyen.

Anyánk mosolyogva állott meg felettünk,

Összetett kezekkel mink letérdelénk…

Oh, e szeretettel teljes pillanatnak

Ma is érzem még áldó melegét!

Rég volt! Bár nagy idő nem volna az annak,

Ki az örömökből ki nem fogy soha,

De ah! annak a két árva kis fiúnak

Ez volt a legutolsó jó karácsonya.

Kis családjuk fészkét vihar tépte össze,

S üldözte őket a bajok tengerén,

idegen szigetre menekült a testvér,

S messze tőle puszta partra estem én.

A karácsony estét most magamba' töltöm

Ülöm az emlékek fájó ünnepét…

Forró homlokom, ki megsimítsa, nincsen,

Arcom oly hideg, míg szemem könnyben ég.

Hallgatok sötétben… az utcák havában

Tomboló vihar, a tél ekéje szánt…

Ilyen rút idő volt odakívül éppen,

Mikor eltemettük szegény jó anyánk.

Szabolcska Mihály:

Karácsony

Egy nap meg egy este

Minden esztendőben:

Szeretném, ha király

Lehetne belőlem!

Ha nem is, ha nem is

Valami sokáig:

Karácsony estétől

Karácsony napjáig.

Karácsony estéjén,

Hogy a csillag támad:

Kinyitnám aranyos

Gyöngyös palotámat.

Minden elhagyottat

Oda gyűjtögetnék,

Sápadozó árvát

Szárnyam alá vennék.

Ha koldus, ha bűnös:

Nagy birodalmamba'

Szerető szó nélkül

Senki sem maradna.

Könnyet ahol látnék:

El azt sem kerülném,

Szép selyem kendőmmel

Szépen letörülném!

… Karácsony estéjén

Minden esztendőben,

Szeretném, ha király

Lehetne belőlem!

Szalay Mátyás:

Békesség a földön!

Valamikor megsimogatta hajunk,

Mosolygó puha csókot adott

S elaltatott az édesanyánk.

Bohóka reménnyel elaludtunk,

Neszeltük az angyal szárnya-suhogását,

S Jézuska a karácsonyi álmok

Aranyesőjét hintette le reánk.

Ez az emlék a szívünk szelíd éke.

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Édesanyánktól elcsal az élet.

Magával visz a tengerviharokra

Az Isten-lelke-vezette sereg.

Hanem a vészben, a szélben

A lelkünk mélyén egy karácsonyi emlék

Szelíden az utunkba pereg…

Ez az emlék a szívünk örök éke,

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Valakit néha szíven fog a bánat

S a remény hídját nem verheti ki rajta,

Mert tenger a bánata, tenger…

Átsírja vele a világot, de hiába.

(Ki osztana könnyet, ki osztana tengert?)

S a karácsonyi Betlehem előtt

Boldogan könnybelábad az ember.

Itt a vigasznak soha-soha vége!

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Valahol trónt emel a sötétség;

Tele van köddel, borúval a szív

S a hite romjaival a lélek.

És a ködön átsugárzik a csillag…

A jászol előtt lekonyul a beteg fej…

Uram, könnyesen sírom a Hiszekegyet,

Itt hiszek, itt újra remélek…

Itt a vigasznak soha-soha vége!

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Várjuk-várjuk ezt az örök éjet,

Csillagos éjet, szentséges éjet,

Illatos lehellete mindig…

Minden fehér és minden aranyos,

És vágyó szívünket az angyaldalolások

Csöndes Emmanueli örömmel

Lassan tele-telehintik.

Ez az öröm a szívünk örök éke…

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Szappanos Márta Mária:

Karácsony éjjelén

Meg-nyilt az Ég!

Pehelyspórákban hullt a szeretet-fény,

Millió lámpa gyult

A sötétség titkos éjjelén.

Testet öltött s emberré lett

Az üdvöt sugárzó isteni lény,

S fehér gyolcsokban piheg, mint halvány

Rozsaszirom: a Szűz kebelén.

S gyult millió lámpatűz a sötétség éjjelén

S a föld minden zugába betört a lámpa-fény.

Ugy lángol azóta s patakzik szerteszet

Hogy kétezer év sem olthatta el forró sziv-tüzét.

E forró lávafényből

Harangot öntött a szeretet,

E harang zugástól megittasult a föld,

A szikla megrepedt,

S meg-megkondul ember szivednek

Elrejtett zugában, halkan, csendesen,

S igy szálldogál Karácsony éjjelen

A béke, s megszentelt szeretet.

Szegedi: Cantus Catholici (1674) – Harsányi Lajos:

Az égből színméz

Az égből színméz csörgedez, a légben illat lengedez

Mozdul az ég, áll a csillag, ég kapui már kinyílnak.

Messiásunk születik ma.

Ó pásztorok, figyeljetek! Új dalt dalol angyalsereg:

Dicsőség a nagy Istennek! Békesség a jó embernek!

Messiásunk születik ma.

Felserkennek a pásztorok, a szívük hangosan dobog.

Viszik nyájuk kis bárányát, jámbor szívük színaranyát,

Kisded örömére.

Én is sietve elmegyek és elviszem a szívemet.

Aranyalma kis Jézusnak, néki adom ajándéknak.

Legyen övé mindörökre!

Szemlér Ferenc:

Karácsonyra

Foszlik a fény, fogy a hő,

közeledik az idő,

meg kell már születned!

Gyűlnek is a pásztorok,

igazodik száz torok

édes énekednek.

Nem tudjuk, hogy merre fog

jót jelentő csillagod

rőt egünkre kelni.

De a jászol barma vár

s három keleti király

készül útrakelni.

Az alázott s a szegény

sorsa sűrű éjjelén

jöttöd után reszket.

Nem lehet, hogy annyi test

s lélek vágyát félrevesd

és hogy ne szüless meg!

Vérben, vasban nevedet

rebegik a nemzetek,

suttogják a népek.

Vedd le róluk a sötét

égető vasvesszejét,

ahogy megígérted!

Kezük még tán fegyveres,

de a szemük jelt keres,

jelt, ami segítsen.

Ó, ne hadd csalódniok,

szállj közéjük szép titok,

gyermekarcú Isten!

S mentsd meg, akit szeretünk,

gyermekünk és kedvesünk,

barátunk és vérünk

– S ha majd Krisztus született

áldd meg ősi szeretet,

minden ellenségünk!

Tarné Lévay Pálma:

Karácsonyok

Ó, ti fázó gyermek lelkek,

csodát váró kisgyermekek;

Gyertyácskákat gyújtogattok,

karácsonyfát díszítgettek.

Csodát váró kisgyermekek,

magatokat áltatjátok;

csodákat ti teremtetek

gyújtogatva gyertyalángot.

De ti, fázó gyermeklelkek,

csodákat csak teremtsetek:

gyújtsatok csak sok kis lángot,

melegítsék a világot.

Tollas Tibor:

Fekete karácsony

Karácsonyéjen, a börtönmélyben

Utam újra hozzád vezet.

Harminc évig te jöttél hozzám,

S most Betlehembe én megyek.

Három királyok kincse után

Uram üres a két kezem.

Három koldusnak szegénysége,

Amivel hozzád érkezem.

Aranyaimat szerteszórtam,

Évek súlya a vállamon.

S tömjén helyett e tömött zsákban

Feketéllik a bánatom.

Királyaid csillag vezette

S nem állta útjuk senkisem.

Engem hét falon át hozott hozzád

Pirosló mécsem: a hitem.

Pásztorok útját angyalok mondták

S ki megtalál, az oly kevés.

Engem négy éve űz utánad

Bús angyalod: a szenvedés.

Véresre jártam már a lábam.

Fagy járta át a csontomat.

Fáj az éhség és senkim sincsen

Rajtad kívül, ki befogad.

Sose vágytam így szeretetre,

Sose voltam ily elhagyott.

Zörgetek Uram, jajj eressz be,

A régi énem már halott.

Nem kérek fényes karácsonyfát,

Egy gyertyaláng elég nekem,

Ha kigyúl majd a te csillagod

Börtön felett a Betlehem.

Tollas Tibor:

Fenyők

t

i

tű

levelű

csend kupolái

örök-

zöld fenyvesek

a hó

alól is reményt szikrázni

csak zengjetek!

Isten nélküli istállók mélyén

ti őrzitek a szárnyatok alá menekült

Kisdedet.

Túl: arasznyi ágaitok szalmazsákokba rejtve,

ha őrök

elkobozzák, rabok szabad szívében nyit tovább!

Némán is hirdessétek e gyűlölet-rengetegbe':

csak a

szeretet

tehet

csodát.

Tompa Mihály:

Karácsony estéjén

Nem hallod-e? Kopogtat valaki…

Told hátra, édes anyjok, a reteszt!

Setét van künn, s erősen fú, esik…

Ereszd be a szegény utast, ereszd!

Boldogtalan, kinek ma útja van,

S ott éri a szent est, hol idegen!

Csak erre, erre! bátran egyenest, –

A szó elég jókor lesz ide benn!

– Ah, ifjú s vándor, mint a mi fiúnk!

Isten hozott, oldozd le saruid –

Jól ég a tűz, melengesd fel magad!

Szemközt fogott a csapkodó vihar,

Hajfürtöd a két orcádhoz tapadt!

Hja szenvedés az utas élte most…

Szél ostora s köd a kísérete,

Ember s hajlék öröm reája, kit

Éhes, vonító vad kísérgete.

– Nem jársz-e künn te is, szegény fiam?

Elébb, elébb! Úgy hátra mért vonulsz?

Tied köztünk az asztalnál a hely,

Szerény tálunk mellett bor és kalács,

Elégülj meg, vidulj fel, s ünnepelj!

Vendégünk vagy, s szállást ad e fedél,

S alatta szél – hideg, ne félj, hogy árt!

Megosztjuk, ami jót nyerénk – veled,

Nyújtsd közelebb azt az üres pohárt…

– Hol ünnepelsz te most, jámbor fiúnk?

Aztán beszélj, hadd halljam a szavad.

S hogy ifjú szívednek mily álma van?

Nagy cél után kellett eredned – a

Széles világnak ily fiatalon!

Élnek-e még szüleid, a kiket

Úgy érdekel szerencséd és bajod?

Hazafelé fordul-e már utad,

Vagy a tieid még messzebb hagyod?

– Miként az a mi kedves, rossz fiúnk!

Mert úgy van az! oly balga a szülő:

Hogy a fiak serdült korára vár.

Akkor kiszállnak… S árván marad

Üres fészkében az anyamadár.

Bár szüntelen fáj, fáj… ilyenkor ont

Az a hiány legkeserűbb könnyüt:

Midőn az édes vagy szent alkalom

Nagyot, kicsinyt a háznál egybegyűjt…

– Mikor térsz meg mi várva várt fiúnk?

Mikor telnek be édes álmaink…?!

Úgy lenne majd végóránk is nyugodt…

De ím éjfélt üt – a hívő világ

E nagy s dicső ünnepre eljutott:

Hogy reggel új, szent érzések között

Hallgassuk a váltság örök szavát:

Hajtsuk fejünket nyugalomra most,

Jer, a vetett ágy vár… jó éjszakát!

– Jó éjszakát, mi szeretett fiúnk!

Tóth Árpád:

Karácsonyi emlék

Itt volt, elment a szép karácsony,

S amíg itt volt, jó koszton éltünk,

Cukron, fügén, mákos kalácson.

Hozott diót, mogyorót, smukkot,

Új százkoronás is volt nála,

De erről alig szólt egy kukkot.

Hogy a pénzügy is derűt öltsön,

Adott az osztrák - magyar banknak

Húsz koronát – aranyban! – kölcsön.

És hozott új választó-listát.

Mely szerint csak Lukács szavazhat,

S megválaszthatja Tisza Pistát.

A Béke is, e bús egyénke,

Jött volna vele, ám egy hídon

A strázsa belelőtt szegénybe.

Örült Prohászka is Prizrendbe,

Az udvarias szerb kormánytól

Egy sérvkötőt kapott prezentbe.

Szóval a karácsony sok kincsét

Megkaptuk és ami a legfőbb,

Megszűnt a fűtőanyag-inség.

Ez üdvöt zengem el ma számmal:

Egész télen fűthetünk majd

Egy-egy dús – karácsonyi számmal!

Túrmezei Erzsébet:

Gyertya

Kis karácsonyfagyertya. Szép fehér.

Felül törött. Talán semmit se ér.

A belén észrevenni már, hogy égett.

S én mégse dobom el mint semmiséget.

Nézem, elémbe állítom,

Majd a kezembe' forgatom.

A cirádáit, ferdeségét,

törött voltát, sok betegségét

mind tudom már, mind ismerem.

Igénytelen, értéktelen.

Szépsége, ékessége, ára

nincs semmi. Mégse dobom el.

Félreteszem karácsonyfára.

Majd a lángjába néz szemem,

s nem lesz nekem

igénytelen, értéktelen.

Sok betegsége, ferdesége,

törött volta nem semmiség-e,

ha ott lobog az ágon,

s vezérlőm, világom,

útmutató fény Betlehem felé?

Tekintetem sugarát issza,

lelkem száll századokon vissza:

a nagy csodát csodálja újra

és megremeg belé.

Magában semmi. Félredobnám.

De ha zöld fenyőről ragyog rám,

a szívem fölviszi az égig,

az eget meg lehozza hozzám.

Kezembe' forgatom, nézegetem,

s valami egyre azt súgja nekem,

hogy ez a kis gyertya az életem.

Görbe, törött, beteg.

Valami, amit senki nem keres,

mert észrevenni nem is érdemes.

Végigélni se volna érdemes,

ha nem lenne karácsony…

ha ki nem gyúlhatnék sokadmagával

karácsonyesti csodálatos fákon…

ha Betlehem felé utat mutatva,

nem ragyoghatna, nem világolhatna,

végigélni se volna érdemes.

De van karácsony, s én úgy szeretem

kis gyertyaéletem.

Ameddig karácsonyra vártam,

értelmét, célját soká nem találtam.

Míg egy szép angyalénekes,

halk estén Betlehembe értem,

s fel nem ujjongtam: „Most már értem,

Most már tudom, miért is élek

ezen a nagy sötét világon:

hogy világítson kicsi gyertyalángom

előre, Betlehem felé

és megváltatlan, Megváltóra váró,

sok emberszív dobbanjon meg belé.”

Kis karácsonyfagyertya. Szép fehér.

Felül törött. Talán semmit se ér.

De ha zöld fenyőről ragyog rád,

a szíved felviszi az égig,

az eget meg lehozza hozzád.

Túrmezei Erzsébet:

Kérdez a gyermek

„Ott fenn lakott a csillagok felett,

de amikor karácsony este lett,

Lejött a földre, mint kicsiny gyerek.

És ó, a hidegszívű emberek!

Kis istállóban kellett hálnia.

Szalmán feküdt Ő, az Isten Fia.

Elhagyta érettünk az egeket.

Ugye-e, apukám, nagyon szereted?”

Az apa nem szól. Olyan hallgatag.

De a kis kedvenc nem vár szavakat,

Odaszorítja vállára meleg,

kipirult arcát, s tovább csicsereg.

„Kicsiny gyermek lett, gyenge és szegény,

és ott aludt az állatok helyén,

szűk istállóban. Nem is érthetem.

Milyen meleg ágyacskám van nekem,

pedig csak a te kis lányod vagyok.

S Ő, Isten Fia, Ő, a legnagyobb,

szalmán feküdt, amikor született.

Ugy-e, apukám, nagyon szereted?”

Kint csillagfényes hideg este… tél…

Bent apja ölén kis leány beszél.

„Ott se nyughatott szalma-fekhelyén.

Futniuk kellett éjnek-éjjelén.

Halálra keresték a katonák.

Menekültek a pusztaságon át.

Milyen keserves útjuk lehetett.

Ugy-e, apukám, nagyon szereted?”

Az apa leteszi a gyermeket.

„Ugy-e, szereted? Ugye, szereted?”

Nem bírja már, el kell rohannia.

A jászolban fekvő Isten Fia

karácsonyesti képe kergeti.

Feledte és most nem feledheti.

Most a szeméből könnyre-könny fakad.

Most vádakat hall, kínzó vádakat.

Elmenekülne még, de nem lehet.

Most utolérte az a szeretet.

S míg a szívébe égi béke tér,

mintha körül a hólepett, fehér

tetők, utak felett távol zene,

angyalok tiszta hangja zengene

szívet szólongató, szép éneke:

„Szegény lett érted. Ugy-e, szereted?”

Tűz Tamás:

Késő karácsonyok

Kezdetben voltak már a végső dolgok,

alfa és ómega már összeért,

Jézuska lába szalmaszálba bomlott,

gyermekszeme meglátta már a vért,

amely Heródes késeiről csorgott.

Az első karácsonyon is csikasz

farkasok bújták már az erdőt-bokrot

s az elveszettnek nem termett vigasz.

De volt Messiás, betlehemi csillag,

várták a szabadító hírnököt,

volt báránybégetés és szénaillat,

Mária szeme fényben tündökölt.

Így van ma is késő karácsonyunkon:

lobogó gyertyák és kemény padok,

ha zúg a szél is kint s akármi súly nyom,

én akkor is aranykort álmodok.

V. M.:

Karácsony előtt

Álmodozó gyermek, bús, koravén kamasz:

későn jött, soká volt vélem a hű tavasz…

Hosszú is, boldog is! Jaj, ma tudom: messze

míg les a Vég, hogy a Voltat is temesse…

Nem láttam kalászos, férfi-derűs nyarat,

a gyümölcsös ősz is valahogy kimaradt…

Tavaszból egyszerre rámszakadt a telem;

ki gyerek volt tegnap, vén lett az hirtelen.

Ki tán sosem vetett, sohasem aratott,

Ki ütközet előtt fegyvert már lerakott,

ki futott élettől, kitől futott élet:

májusból egyszerre decemberre tévedt.

Nagy sóvárgó szemben sosem-voltak álma…

Nem hozott semmit se, most hogy Eléd állna

e tegnapi gyermek derengő barlangba:

csak papírcsomó s kusza firka rajta.

Hófehér vén fejjel bamba fájó gyermek

egyszerre, hogy-hogysem, karácsonynál termett!

Arany-tömjén-mirrhán, életre-gyűlt kincsen

jönnek ide mások… Nézd el: semmim sincsen!

Csak úgy bebotlottam, csak úgy: nem hívottan.

Áprilisból, lásd: egy folytába' futottam…

S ki semmit se hozott, mindent akar Tőled:

hetven év űrjét, hogy Magaddal betöltsed!

Arany, ezüst, angyal: telítve Karácsony!

Ide tévedt gyermek végre csodát lásson!!

Varga Andrásné Kovács Ilus:

Karácsonyvárás 1949-ben

Kicsi Jézus, tiszta szívek hófehér királya

Hozzád esdünk, hallgasd meg, mi az igaz lelkek álma…

Kopogtass be, minden szív bezárt ajtaján

Oh, – hozzd le, a Szeretet, s a Béke tündöklő sugarát,

Hogy a Te szegényes, – de csodásan fenséges világra jöttödnél,

S az égből hozott, mennyországi szikra isteni fényénél

Találjon végre Rád, – s egymásra, – ez a maga esze után,

Vesztébe rohanó, nélküled elhagyott, –

(Sokat szenvedett), árva Emberiség!…

Várad, 1566:

Jer, mindnyájan örüljünk

Jer, mindnyájan örüljünk, és szívünkben vigadjunk,

Mert született Úr Jézus nekünk.

Kit az Atya Úr Isten, könyörülvén emberen,

Elbocsájta teljes időben.

Ő életnek adója, Szívek vigasztalója,

Lelkünk megvilágosítója.

Azért jöve, hogy éljünk, Isten kedvébe essünk,

Érdeméből kegyelmet nyerjünk.

Wass Albert:

Karácsonyi versek I.

I.

Bajorerdő. Zimánkós fenyvesekből

előoson a téli szürkület.

Gunnyasztó házak ködrongyokba bújva

koldus szatyorban gondot gyűjtenek.

Egy vonat sípol messze valahol.

Fulladtan vész el fák között a hang.

Sóhajt az erdő. Csönd. Valahol messze

kísértethangon fölsír egy harang.

Olyan este ez is csak, mint a többi:

olyan a színe, nyirkos ködszaga.

Pedig valahol szent titokpalástban

csodát takargat ez az éjszaka…!

Angyalok húznak a világ fölött.

Hírét hozzák, hogy földre szállt a béke!

Megszületett az Igazság, a Jóság,

akit úgy vártunk: megszületett végre!

Keresik régen bölcsek és királyok,

papok, költők és koldusok.

Világmegváltó konferenciák

várják jöttét és fényes trónusok!

Megérkezett. Bámulják bamba szemmel

barmok, cselédek, pásztorok.

Talán van olyan is, aki letérdel

s valami együgyű imát motyog.

A jászol fölött fölragyog egy csillag,

néhány angyal és gyermek énekel…

Szelíden száll az ének és a pára

szurtos ólból a fényes égre fel…

Aztán a barmokat itatni hajtják.

A hajnal megnyergeli rőt lovát

és robotos nyomán a szürke élet

megy úgy, mind eddig, megy tovább.

Mintha nem történt volna semmi sem.

Meresztgetik szemeiket a kandik:

királyok, bölcsek, költők, hadvezérek…

amíg lassan a csillag is kialszik.

A zord-sötét zimankós fenyvesekből

előoson a téli virradat.

Ködrongyokban gunnyasztanak a házak

s vacognak vedlő gondjaik alatt…

(Plarnhof, 1945. Karácsony)

Wass Albert:

Karácsonyi versek II.

II.

Elindul újra a mese!

Fényt porzik gyémánt szekere!

Minden csillag egy kereke!

Ezeregy angyal száll vele!

Jön, emberek, jön, jön az égből

Isten szekerén a mese!

Karácsony készűl, emberek!

Szépek és tiszták legyetek!

Súroljátok föl lelketek,

csillogtassátok kedvetek,

legyetek ujra gyermekek

hogy emberek lehessetek!

Vigyázzatok! Ez a mese

már nem is egészen mese.

Belőle az Isten szeme

tekint a földre lefele.

Vigyázzatok hát emberek,

Titeket keres a szeme!

Olyan jó néha angyalt lesni

s angyalt lesve a csillagok közt

Isten szekerét megkeresni.

Ünneplőben elébe menni,

mesék tavában megferedni

s mesék tavában mélyen, mélyen

ezt a világot elfeledni.

Mert rút a világ, fekete.

Vak gyűlölettől fekete.

Vak, mint az emberek szeme:

az égig sem látnak vele.

Pedig az égből lefele

porzik már Isten szekere!

Minden csillag egy kereke,

ezeregy angyal száll vele,

az Isten maga száll vele

és csillagtükröt nyujt felénk,

mesetükröt, a keze.

Szent tükrébe végre egyszer

Pillantsatok tiszta szemmel,

tiszta szemmel, Istenszemmel

milyen szép is minden ember!

Minden ember szépségtenger

s mint a tenger csillagszemmel

telve vagytok szeretettel…!

Tagadjátok…? Restellitek…?

Elfordulnak fejeitek…?

Megvakultak szemeitek…?

Szépségteket, jóságtokat

nem érzitek, nem hiszitek…?

Csillaggyertyák fénye mellett

Isten elé nem viszitek…?

Akkor bizony rútak vagytok,

szégenyek és vakok vagytok,

ha szépek lenni nem akartok.

De még így is, szegényen is,

rútan, vakon, mégis, mégis

Isten gyermekei vagytok!

Rátok süti fényes szemét,

elindítja fényszekerét,

jó emberek játékszerét.

Milyen kár, hogy áldó kezét

nem érzitek, nem nézitek

s nem hiszitek már a mesét.

A rút világnak gondja van,

minden embernek gondja van,

a sok angyalnak mind gondja van

s az Istennek is gondja van,

mert mindenekre gondja van.

S így múlik el a szép s a jó

az ember mellől, nyomtalan.

(1946)

Zsitvay Tibor:

Magyar gyermek imája

Kis Jézuska, kérve kérünk,

Tégy miértünk nagy csodát!

Rabláncot hord annyi vérünk,

És nem bírja már tovább.

Nyújtsd kezecskéd csak feléje,

Szólj csak egy szót, édeset,

S magyar népünk szerencséje

Boldogabb lesz, fényesebb!

A Szent vagy, Uram! adventi, karácsonyi, évvégi, újévi és vízkereszti énekei

Adventi énekek

1: A kereszténységben hisszük (Miseének)

1. Kezdetre

A kereszténységben

Hisszük, valljuk régen,

Hogy az Isten minekünk

Véghetetlen kegyességében

Ígérte a Megváltót

Vigasztalásképpen.

2. Dicsőítésre

Dicsőség a mennyben!

Öröm, áldás zengjen,

Mert az Isten kegyes volt

És azonnal nagy elestünkben

Megkönyörült mirajtunk

Paradicsomkertben.

3. Hiszekegyre

Tudjuk, valljuk régen:

Az idők teljében

Gábor angyal küldeték

Az Istennek követeképen

S megtestesült az Ige

Mária méhében.

4. Felajánlásra

Isten jóságának,

Irgalmasságának,

Ki mindenkor kegyelmez

A halandók gyarlóságának:

Felajánljuk magunkat

Jóságos Atyánknak.

5. Szent, szent-re

Az örök Atyának,

Egyszülött Fiának,

S a Szentlélek Istennek,

Árva lelkünk nagy Vigaszának:

Dícséret és dicsőség

A Szentháromságnak.

2: Harmatozzatok (Miseének)

1. Kezdetre

Harmatozzatok

Égi magasok!

Téged vár epedve

A halandók lelke,

Jöjj el, édes Üdvözítőnk!

2. Kezdetre

Mert az emberek

Ott tévelygenek,

Hol te égi fényed

Útján nem vezérled

Őket, édes Üdvözítőnk!

3. Dicsőítésre

Áldás, dícséret

És hála néked:

Mert fényes világunk

S legfőbb boldogságunk

Te vagy, édes Üdvözítőnk!

4. Evangéliumra

A prófétáknak

Lelkei láttak

Szent jelenésekben

S téged békességben

Vártak, édes Üdvözítőnk!

5. Evangéliumra

Te ember lettél,

S új tant hirdettél.

A jövendölések

Beteljesedének

Rólad, édes Üdvözítőnk!

6. Hiszekegyre

Hiszünk tebenned,

Égi szent követ:

Út, igazság, élet.

Hittel vallunk téged

Istenünknek, Üdvözítőnk!

7. Felajánlásra

Ím, az áldozat,

Melyet bemutat

Szolgád Fölségednek:

Jöjj el és szenteld meg,

Ó kegyelmes Üdvözítőnk!

8. Felajánlásra

Nyújtsd malasztodat,

Hogy ez áldozat

Bánatot gerjesszen

Bűnös szíveinkben.

Ó segíts meg, Üdvözítőnk!

9. Szent, szent-re

Szent az egy Isten

Három személyben.

Az Atyaistennel

És a Szentlélekkel

Szent vagy, édes Üdvözítőnk!

3: Ó, bezárult Édenünk (Miseének)

1. Kezdetre

Ó bezárult Édenünk,

Rosszra fordult kezdetünk!

Megtaláltuk a halált,

Üdvünk kincse zárra zárt.

2. Kezdetre

Fel-felnyögött bár imánk:

„Égi harmat, hullj miránk”

De bilincsben a kezek,

Mert a lélek vétkezett!

3. Evangéliumra

Elhagyottság éjjelén

Annyi volt csak a remény,

Hogy eljön, ki győzni fog,

És leszünk még boldogok!

4. Hiszekegyre

Állt a világ szótalan,

Jessze törzse lombtalan;

S a hit mégis szárnyat ölt:

Jön Krisztus, kit vár a föld!

5. Felajánlásra

Jön az Úr, a végtelen,

Könyörül az emberen.

Adjuk vissza kincseit,

Legyen övé minden itt!

6. Felajánlásra

Övé legyen vagyonunk,

Minden, amit adhatunk.

De ha más kell: jaj nekünk,

Nincsen semmi nemesünk!

7. Szent, szent-re

Lesz nemsoká! Ara már

A szűz, ki mint napsugár

Oly tisztán szól, hogy: „Igen”,

A Szent-szent-szent megjelen.

4: Téged vár (Miseének)

1. Kezdetre

Téged vár a népek lelki sötétsége, Isten:

Nincs, ki nékünk harcainkban segítene itt lenn.

Ha szentséges arcod ragyog vándorutunk végén:

Megnyugosznak egymás mellett a nemzetek békén.

2. Evangéliumra

A sötétség tévedését, Uram, oszlasd széjjel

S töltsd be lelkünk Szentegyházad igaz igéjével.

Légy a népnek fényessége, hogy egy úton járjon,

És a kétség útvesztőin mégis Rád találjon.

3. Hiszekegyre

Hisszük, Jézus, Rajtad kívül többé nem kell várnunk

Más megváltót és tanítót. A mi Szentegyházunk

Igazságod csalhatatlan hirdetője, őre,

Amely bizton vezet üdvünk útjain előre.

4. Felajánlásra

Áldott kenyér s bor színébe jöjj, Uram, közénk le

S tekints szelíd kegyes szemmel e szenvedő népre,

Melynek szívét általjárja már a könny s a bánat

És vezeklő keresője lett az éghazának.

5. Felajánlásra

Örvendezzünk, keresztények, közel van az Isten,

És eléje minden lélek szentül közelítsen

S az angyalok seregének hangján énekelje:

Siess, Uram, jöjj le közénk, kérünk esdekelve.

6. Szent, szent-re

Ki elveszed tőlünk a bűnt, adj erőt szívünknek,

Hogy ellene-mondjunk a ránk leselkedő bűnnek

És egykoron győzelmesen mehessünk elédbe,

Angyalokkal „Szent, szent, szent vagy!” zenghessük az égbe'.

5: Ave María

1. Ave María,

Istennek Anyja,

Tebenned virágzik

Váltságunk aranyja.

Áldásod nyelvünk nem unja.

2. Mária, újul

Világ nevedben,

A föld kereksége

Megépül nemedben,

Mert a nagy Isten méhedben.

3. Ó drága Jézus,

Szűznek gyümölcse,

Teáltalad szűnjék

Világ rossz erkölcse,

Malasztod szívünk bétöltse.

4. Esedezz értünk,

Isten Szülője.

Régi magyarságnak

Te valál őrzője.

Légy minden jónknak szerzője.

5. Ora pro nobis,

Szép Jézus Anyja,

Szentlélek oltványa

Benned, lelki bánya,

Oltalmad néped kívánja.

6: Az Úristen Ádám atyánknak

1. Az Úristen Ádám atyánknak,

Kegyes vigasztalásnak:

Megígérte jövetelét a Messiásnak.

2. És az álnok kígyónak mondta

A szép paradicsomba:

Megtöri majd kevély fejed egy Asszony magva.

3. Megmondotta Bálám próféta:

Csillag kél e világra

A Jákobnak nemzetéből, világ javára.

4. Zsoltárokban szent Dávid ajka

Ekképp szólott bíztatva:

Székében fog uralkodni királyi magva.

5. Izajás is így jövendöle:

Imé, Jessze gyökere

Vesszőt terem új virágnak nevelésére.

6. A vesszőnek drága virága,

Csillag tiszta világa,

Dávid magva: Máriától jött e világra.

7. Ám arról is megemlékezünk,

Bízó szívvel készülünk:

Eljön újra világ végén, s megítéltetünk.

8. Kérjük azért mindnyájunk Urát,

Lelkünk kegyes Bíráját,

Állítsa majd jobbja felől hívei nyáját.

7: Áron vesszeje virágzik

1. Áron vesszeje virágzik,

Reménységünk kicsírázik,

Választott Szűzből Isten anyja válik.

Ezt szent próféták megjövendölték,

Szent pátriárkák óhajtva kérték,

Szent atyák régen szívükbe rejtették.

2. Anna lánya, mivel hittél,

Az angyalnak mert engedtél,

Íme az Úrnak szolgálója lettél.

Üdvösségünknek hajnali pírja,

Mi sebeinknek orvosló írja,

Lábad a kígyó erejét lebírja.

3. Amit elzárt Éva vétke,

Utat ád az üdvösségbe

Szűz Máriának engedelmessége.

Szűz, téged tartunk szent Pátrónánknak,

Téged kiáltunk édes Anyánknak.

Légy orvoslója minden nyavalyánknak.

8: Bűnös néped sírva kiált

1. Bűnös néped sírva kiált Hozzád,

Ne takard el üdvösséges orcád!

Jöjj, apaszd el könnyeinknek kútját,

Igazítsd el üdvösségünk útját.

2. Téged hirdet a próféták szája,

Epedve vár a nemzetek vágya,

Te vagy a kulcs, mely a poklot zárja,

És a mennyet előttünk kitárja.

3. Reménységünk égő csipkebokra,

Nézz a bűntől meggyötrött rabokra.

Ne nyeljen el örök halál torka,

Szabadítónk, jöjj megváltásunkra!

9: Ébredj, ember

1. Ébredj, ember, mély álmodból,

Megszabadulsz rabságodból.

Közelít már üdvösséged,

Eltörlik már minden vétked.

2. Elküldé az Úr angyalát,

Hogy köszöntse Szűz Máriát,

Kinek tiszta, szűz méhébe

Alászállt az örök Ige.

3. A Szűzhöz így szól az angyal:

Üdvözlégy, teljes malaszttal!

A Szentlélek megárnyékoz,

S áldott méhed gyümölcsöt hoz.

4. Fiad Jézus néven hívod,

Ő váltja meg a világot,

Melyet oly rég tart a sátán

Fogságban a bűnnek láncán.

10: Mária, szűz virág

1. Mária, szűz virág,

Jeruzsálem templomában

Hány éjszakát sír át

Égbe szálló szent imában:

„Könyörülj népeden,

Könyörülj, Istenünk.

Küldd el a Messiást,

Küldd el nekünk.

Ó, ne hagyd népedet

A gonosznak hatalmában.”

2. Hallja a bús imát

A nagy Isten égi trónján.

Keresve siklik át

Pillantása bércen, rónán.

Mindenütt zokogás,

Epedő fájdalom;

A lélek vágya sír

Minden dalon.

S az örök Ige szól:

„Adósságuk én lerónám.”

3. Jaj, a bűn tengere

Elárad az egész földön.

A szentség Istene

Hová lépjen, hová jöjjön?!

Mária liliom,

Szeplőtlen, szűz, fehér.

Jön az Úr, jön a Szent:

Szívébe tér.

Ó áldott tisztaság!

Nyílik már a lelki börtön.

4. Mária, szűz virág,

Isten anyja, liliomszál,

Kér egész nagy világ,

Értünk most is imádkozzál:

„Könyörülj népeden,

Könyörülj, Istenünk.

Küldd el szent Fiadat,

Küldd el nekünk.”

Mária, ha te kérsz,

Bűnös földre irgalom száll.

11: Ó, fényességes szép hajnal

1. Ó fényességes szép hajnal,

Kit így köszöntött az angyal:

Üdvözlégy, teljes malaszttal!

2. Dicsőséges Szűz Mária,

Atyaistennek szép lánya

És Szentléleknek mátkája.

3. Tehozzád küldetett mennyből

Szent Gábor angyal követül,

Istennek rendeléséből.

4. Szentséges Szűz, fiad leszen,

Ki Isten s ember lesz egyben,

És megmaradsz szüzességben.

5. Fiad az ég dicsősége,

A bűnösök reménysége

S a megtérők üdvössége.

6. Ó boldogságos Szűzanya,

Kérünk nagy méltóságodra,

Végy minket pártfogásodba!

7. Dicsőség Szentháromságnak,

Dícséret Szűz Máriának,

Üdvözítőnk szent Anyjának!

12: Mennyországi fényes hajnal

1. Mennyországi fényes hajnal,

Mely ránk virrad szép nappal,

Üdvözlégy, ó Jézus Anyja,

Árva népünk Asszonya!

2. A te drága szüzességed

Méltóságra vitt téged.

Isten édes anyja voltál,

Mégis szűzen virultál.

3. Engedelmes értünk voltál,

Angyalszóra hajlottál,

Szolgálója Úristennek,

Szószólója népeknek.

4. Szólj, ó szent Szűz, most is értünk,

Mert Istennek vétettünk.

Benned Isten emberré lett,

S rabságunkból megmentett.

13: Mint forró sóhaj

1. Mint forró sóhaj,

Elhaló bús jaj

Kél halk énekünk.

Sötétben járunk,

Hajnalra várunk:

Jöjj el, Istenünk!

2. Választott néped

Így sírt föl Érted,

Nyögve bús igát.

Ősszülők lelke

Várta, epedte

Isten egy Fiát.

3. A bűn úr most is;

Gyötör is, foszt is.

Sír a jó feléd:

Mikor jössz végre

Kitűzni égre

Győzelmed jelét?

4. Jöjj, a bűn éget,

Jöjj, várunk téged,

Jézus, Istenünk!

Isteni gyermek,

Ó, hozz kegyelmet,

Hozz békét nekünk!

14: Ó, nemes, ékes

1. Ó nemes, ékes

Liliom, édes,

Gyönyörű rózsa, Mária,

Ki szent malaszttal,

Mint gyöngyharmattal

Neveltettél, ó Mária.

Az Isten kedvelt

S Fiának rendelt

Anyjául, ó Szűz Mária.

2. Csudák csudája,

Gedeon gyapja,

Kire szállt égnek harmatja,

Malaszttal teljes,

Istennek kedves

Virágszál, Jézus szent Anyja.

Kik hozzád mennek,

Mindent megnyernek,

Valamint szívük kívánja.

3. Áron vesszője:

Nem vala tője,

Virággal mégis éledék;

Annak példája

Szűz Máriára

Csodásan, szépen bételék.

Szűzesség drága,

Nemes virága

S gyümölcse nékünk adaték.

4. Éva gyümölcse,

Bűnös erkölcse

Halálra ronta bennünket.

Méhed virága

Lőn orvossága,

Gyógyító írja lelkünknek.

Te mennyországba,

Szép boldogságba

Segítsed bűnös népünket.

185: Mária, Szűzanya

1. Mária, Szűzanya

Názáretből indul útnak.

Az úton fa, virág

Egymásnak szent titkot súgnak.

Madárkák zengenek,

Az ég is ráragyog:

Földön még nem esett

Ily nagy dolog.

Mária szent szívén

Dobog szíve örök Úrnak.

2. Virraszt a Szűzanya

Betlehemnek barlangjában.

Altatja kis fiát

Hideg téli éjszakákban:

„Szívemről leszakadt

Isteni magzatom,

Ó hogy szent véredet

Én adhatom!

Szíveddel egy szívem

Áldott, örök boldogságban.”

3. Golgota szomorú

Keresztjén hull Krisztus vére.

Váltság és fizetés:

Megváltásunk drága bére.

„Istenem, úgy legyen,

Amint Te akarod.

Fogadd el tőlem ez

Áldozatot!”

És áldott béke száll

A Szűzanya hű szívére.

4. Drága Szív, anyaszív,

Tebelőled él a Gyermek,

Egyetlen jó Anyánk,

Megköszönjük szent Szívednek.

Jézusé életed,

Jézusé a szíved.

Szívünk is hadd legyen,

Anyánk, tied.

Az örök életet,

Ó jó Anyánk, nekünk nyerd meg.

193: Ó dicsőült szép kincs

1. Ó dicsőült szép kincs,

Kiben semmi rút nincs,

Kihez nem fér sötétség,

Jessze termő törzsén,

Dávid háza keblén

Felkelt boldog fényesség,

Ékes csillagokkal,

Nappal és a holddal

Vetélkedő dicsőség.

2. Szép liliom szála,

Kiről reánk szálla,

Ami jót az ég adott,

Kinek drága kertje

Önte világszerte

Drágalátos illatot,

Mikor Ádám népe,

Bűneiről tépve,

Átok alatt roskadott.

3. Te mennyország útja,

Paradicsom kútja,

Ki ránk öntöd jóságod,

Kinek tiszta melle,

Anyai szent keble

Nevele szép virágot,

Aki minden bűntől,

Pokolbeli tűztől

Megváltá e világot.

4. Hajnali szép csillag,

Ki mindenkor csillog,

Ha járunk a setétbén,

Kinek fényessége

Bátorság és béke

Kísértésben, veszélyben,

Ragyogj reánk immár,

Mert az ördög itt jár,

Keresvén kit széttépjen.

5. Esedezzél értem,

Hogyha bűnre tértem,

Önts belém szent félelmet,

Hogy estemet szánjam,

Bűneimet bánjam,

Szerezz nékem kegyelmet,

Hogy Istenhez térjek,

Tehozzád elérjek,

S dícsérhessem szent neved.

Karácsonyi énekek

15: Üdvözlégy, ó drága vendég (Miseének)

1. Kezdetre

Üdvözlégy, ó drága Vendég,

Kit most küldött a Kegyesség,

Mindeneknek Alkotója,

Embereknek Megváltója.

2. Kezdetre

Vigadozunk új fényednél,

Leborulunk szent szívednél,

Szénád közé könnyet öntünk,

Kicsi Jézus, így köszöntünk.

3. Dicsőítésre

Földön már új napvilág van.

„Dicsőség a magasságban!”

Angyal néki ezt kiáltja,

Néma csillag őt imádja.

4. Dicsőítésre

Mi is immár angyalokkal,

Tiszta szívű pásztorokkal

Jászlad előtt áldunk téged.

Ó, adj nekünk békességet!

5. Evangéliumra

Szűz Mária, vigadozz már,

Karodon ül Csillagod már,

Áldanak a földi népek,

És boldognak hívnak téged.

6. Evangéliumra

Födve Fiad arcocskája,

De mi hittel nézünk rája.

Add, hogy éltünk nagy óráján

Láthassuk az ég oltárán.

7. Hiszekegyre

Ó, egeknek ékessége,

Királyoknak dicsősége!

Most az angyalt mi felváltjuk,

Istenünk vagy, azt kiáltjuk.

8. Hiszekegyre

Megismerünk jászolodban,

És imádunk istállódban.

Bár homályba rejteztél is,

Gazdag Isten vagy te mégis.

9. Felajánlásra

Nem kell mennünk jászolodhoz,

Térdelünk csak oltárodhoz,

Tested-véred mindjárt itt lesz,

Eljössz hozzánk, híveidhez.

10. Felajánlásra

Eljössz hozzánk, hogy imádjunk,

Áldozatkép felajánljunk,

Hiszen ember értünk lettél,

Kicsi Jézus, drága testvér.

11. Szent, szent-re

Szent az Isten, szent az Isten!

Énekeljünk boldog hitben,

Kisded testben égi Szentség,

Téged dícsér a mindenség.

12. Szent, szent-re

De nagy öröm így dicsérnünk,

Jászolodban nézdegélnünk.

Most az Isten közel hozzánk,

Gyermekszemmel mosolyog ránk.

16: Az angyal énekel (Miseének)

1. Kezdetre

Az angyal énekel,

Tekints az égre fel:

Napvilágos lett az éj,

Meghasadt az ég,

És a Második Személy

Most földre lép.

Mézet ont az ég!

Mézet ont az ég!

2. Dicsőítésre

Az angyal így dalol

A fényes ég alól:

„Istenünknek glória

A mennyekbe fenn!”

Véle mondja Mária,

Véle Betlehem.

Mondjunk glóriát!

Mondjunk glóriát!

3. Hiszekegyre

Jó pásztor emberek,

Mind jámbor, nyílt szívek,

Hallják boldog hangjait:

„Földön békesség!”

Boldogságot ád a hit,

Hogyha szíved ép.

Hisszük is szavát,

Hisszük is szavát.

4. Felajánlásra

És mennek boldogan,

Hol Jézus jászla van,

Hozzák tiszta szívüket

Szép ajándokúl.

Mink is hozzunk, jó hívek,

Várja már az Úr:

Tiszta, hű szívet,

Tiszta, hű szívet.

5. Szent, szent-re

Most angyal s pásztorok,

Ég és föld egybefog:

Mind mi él és mind mi van,

Glóriára hív,

Áldja együtt boldogan

Minden tiszta szív,

Szent, szent, szent az Úr!

Szent, szent, szent az Úr!

17: Az égből színméz csörgedez

1. Az égből színméz csörgedez.

A légben illat lengedez.

Mozdul az ég, áll a csillag,

Ég kapui már kinyílnak.

Messiásunk születik ma.

2. Ó pásztorok, figyeljetek!

Új dalt dalol angyalsereg:

Dicsőség a nagy Istennek!

Békesség a jó embernek!

Messiásunk születik ma.

3. Felserkennek a pásztorok,

A szívük hangosan dobog,

Viszik nyájuk kis bárányát,

Jámbor szívük színaranyát,

Kisded Jézus örömére.

4. Én is sietve elmegyek

És elviszem a szívemet.

Aranyalma kis Jézusnak,

Néki adom ajándéknak,

Legyen övé mindörökre!

18: Az Ige megtestesült

1. Az ige megtestesült Názáretben,

Kit Mária szűzen szült Betlehemben.

Itt vagyon elrejtve kenyérszínben,

Imádjuk mindnyájan egyetemben.

2. Ezt az igaz nagy Isten bölcsessége

Mindeneknek javára cselekedte.

E dolgon angyalok csodálkoznak,

Emberek, állatok álmélkodnak.

3. Betlehembe ne menjünk, föltaláljuk

Jelen e szent oltáron, s magasztaljuk.

Mert szívünk ha tiszta és ártatlan,

Kedvesebb az neki, mint az arany.

4. Dicsőség és dícséret az Atyának,

E világra született szent Fiának,

És vele a kegyes Szentléleknek,

Szentháromságban az egy Istennek.

19: A szép Szűz Mária

1. A szép szűz Mária szent Fiának,

Imígyen énekelt kis Jézusnak:

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

2. Aludj el, magzatom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye.

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

3. Aludj el, fiacskám, rózsaszálam,

Aludj el, violám, én zöld ágam.

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

4. Barmok közt, jászolban, én gyermekem,

Aludj a szénában, szép kisdedem.

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

5. Nem tudom, mit mondjak örömemben,

Hogy téged láthatlak ez életben.

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

6. Magamhoz szorítlak, megcsókollak,

Tégedet szívemből úgy imádlak.

Örömest ringatlak,

Szívemből óhajtlak,

Aludj, aludj.

20: Csorda-pásztorok

1. Csordapásztorok midőn Betlehemben

Csordát őriznek éjjel a mezőben,

Csordát őriznek éjjel a mezőben.

2. Isten angyali jövének melléjük,

Nagy félelemmel telék meg ő szívük,

Nagy félelemmel telék meg ő szívük.

3. „Örömet mondok, nagy örömet néktek,

Mert ma született a ti üdvösségtek,

Mert ma született a ti üdvösségtek.

4. Menjetek el csak gyorsan a városba,

Ott találjátok Jézust a jászolba',

Ott találjátok Jézust a jászolba'.”

5. Elindulának és el is jutának,

Szűz Máriának jónapot mondának,

Szűz Máriának jónapot mondának.

6. „Isten titeket hozott Uratokhoz.

De nem szólhatok mostan szent Fiamhoz,

De nem szólhatok mostan szent Fiamhoz.

7. Mert ő aluszik, nyugoszik pólyában,

Szénán bágyadoz a hideg jászolban,

Szénán bágyadoz a hideg jászolban.

8. Nem pihen ágyban, sem friss palotában,

Hanem jászolban, romlott istállóban,

Hanem jászolban, romlott istállóban.”

9. „Serkentsd fel Jézust, szent Fiadat, nékünk,

Mert mi angyalok igéjére jöttünk,

Mert mi angyalok igéjére jöttünk.

10. Üdvözlégy Jézus, pásztorok Pásztora,

Bűnös emberek megváltó szent Ura,

Bűnös emberek megváltó szent Ura.

11. Kérünk Tégedet, mi Üdvözítőnket,

Sok bűneinkért meg ne utálj minket,

Sok bűneinkért meg ne utálj minket.

12. Mária, Te is könyörögj érettünk,

Hogy halálunkkor boldogok lehessünk,

Hogy halálunkkor boldogok lehessünk.

13. Dicsőség Néked, örök Atyaisten,

Te kisded Jézus és Szentlélekisten,

Te kisded Jézus és Szentlélekisten.”

21: Dicsőség mennyben az Istennek

1. Dicsőség mennyben az Istennek!

Dicsőség mennyben az Istennek!

Az angyali seregek

Vígan így énekelnek:

Dicsőség, dicsőség Istennek.

2. Békesség földön az embernek!

Békesség földön az embernek,

Kit az igaz szeretet

A kis Jézushoz vezet,

Békesség, békesség embernek.

3. Dícsérjük a szent angyalokkal,

Imádjuk a hív pásztorokkal

Az isteni gyermeket,

Ki minket így szeretett,

Dícsérjük, imádjuk és áldjuk.

4. Kis Jézus! ne vess meg bennünket,

Hallgasd meg buzgó kérésünket.

Jászolodnál fogadjuk,

Hogy a vétket elhagyjuk,

Ó Jézus, ne vess meg, hallgass meg.

5. Dicsőség az örök Atyának

És értünk született Fiának,

S mindkettő Szentlelkének,

A malaszt kútfejének:

Dicsőség, dicsőség Istennek!

22: Ez nap nékünk dícséretes nap

1. Ez nap nékünk dicséretes nap,

Napja vigasságunknak,

Új bizodalma váltságunknak,

Ma született Betlehemben Szűz Máriának

Úr Jézus Krisztus, mi Megváltónknak,

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szűztől gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

2. Ez a Gyermek, kit az Atyáknak

Igért Isten: Ádámnak,

Pátriárkáknak, Ábrahámnak,

Kiben minden nemzetségek megáldatának,

Életre majdan mind feltámadnak.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szűztől gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

3. Megtört immár ördög hatalma,

A halálnak országa,

Pokloknak, bűnnek birodalma,

Megnyittaték mennyországnak erős kapuja,

Istennek kedve mireánk szálla.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szűztől gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

4. Hálát adjunk az Úristennek,

Atya-Fiú-Léleknek,

És örvendezzünk a Gyermeknek.

Nagy örömet az angyalok nékünk hirdetnek,

Dícsérik Istent, úgy énekelnek.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szűztől gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

23: Istengyermek

1. Istengyermek, kit irgalmad

Közénk lehozott,

Angyaloknak énekével

Néked áldozok

Terjeszd fölém kezedet,

Hogy az Istenszeretet

Töltse el ma szívem, lelkem,

Jászolod tövén.

2. Bár nem látom gyermekarcod

Szent vonásait,

Hiszem mégis rendületlen:

Hogy már Te vagy itt.

És mosolygón fölfogod

Könnyemet, amit hozok

Ajándékul jászolodnak

Trónusához én.

3. Istengyermek, nézd szívemnek

Forró vágyait:

Boldogságot adni másnak

Nincs hatalma itt,

Csak Tenéked, Istenem.

Ó, ha arcod megjelen

Áldott ostya szent színében,

Boldog vagyok én.

4. Betlehemi csillagodat

Ragyogtasd nekem,

Ki e sötét lelki éjben

Jászlod' keresem!

Add hitemnek fényedet,

Akkor biztosan megyek

S meg nem állok, míg a trónod

El nem érem én.

5. Szentségházad jászolához

Állok őrnek én,

Hogy ne bántson senki Téged

Már e földtekén.

Ó ha Téged sértenek,

Én szívembe rejtelek

S menedéket adok Néked

Mindhalálomig.

24: Jászolodban áldunk

1. Jászolodban áldunk, édes Jézuska,

Igaz pásztorka,

Szűzanyáddal, Máriával mindenha.

2. Vajjon mivel érdemlette az ember,

A bűnös ember,

Hogy érette önmagadat áldozd fel?

3. E végtelen szeretetért imádunk,

Szívből hódolunk,

Igaz szívet, szeretetet áldozunk.

25: Mennyből az angyal

1. Mennyből az angyal lejött hozzátok, pásztorok, pásztorok!

Hogy Betlehembe sietve menvén, lássátok, lássátok.

2. Istennek Fia, aki született jászolban, jászolban,

Ő leszen néktek Üdvözítőtök valóban, valóban.

3. Mellette vagyon az édesanyja, Mária, Mária;

Barmok közt fekszik, jászolban nyugszik szent Fia, szent Fia.

4. El is menének köszöntésére azonnal, azonnal

Szép ajándékot vivén szívökben magukkal, magukkal.

5. A kis Jézuskát egyenlőképen imádják, imádják,

A nagy Úristent ilyen nagy jóért mind áldják, mind áldják.

26: Midőn a Szűz Magzatát

1. Midőn a Szűz Magzatát,

Sírdogáló kis Fiát

El akarja altatni,

Így énekel őneki:

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

2. Napom édes, szép fénye,

Ó életem reménye,

A barmoknak jászlában,

Aludj a lágy szénában.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

3. Ó én édes Gyermekem,

Téged kíván csak lelkem.

Aludj, édes virágom,

Gyenge bimbóm, zöld ágom.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

4. Ó aludj, én Királyom,

Aludj, édes magzatom,

Aludj, gyenge gyöngyvirág,

Amíg enged e világ.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

5. Akarsz-e más éneket?

Hívok pásztorsereget;

Nem énekel senkisem,

Mint ezek, oly ékesen.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

6. Mihelyt kedved megértik,

Éneküket rákezdik:

Aludj, kisded, ó aludj,

Jászolkádban csak aludj!

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

27: Mind a világ

1. Mind a világ örvendezzen Krisztus születésén,

Ki ember lett Szűzanyjától angyal üdvözlésén.

Vígszavú énekkel,

Tiszta szép elmével.

Örvendezzünk, vígadozzunk e napon, Karácsony! Karácsony!

Az Úr Jézus megjelent e világon, Karácsony! Karácsony!

Szűz Mária szülte nékünk e napon, Karácsony! Karácsony!

Vígadozzunk, örvendezzünk, énekeljünk, tapsoljunk!

2. Most az egek mézzel folynak, mind a világ boldog,

E gyermekben frigyre léptek égi s földi dolgok.

Istenség ember lett,

Jászolban szendergett.

Örvendezzünk, vígadozzunk e napon, Karácsony! Karácsony!

Lélekzel már, bűnös ember, szabadon, Karácsony! Karácsony!

Megnyilt néked a mennyország e napon, Karácsony! Karácsony!

Vígadozzunk, örvendezzünk, énekeljünk, tapsoljunk!

28: Nagy örömnap ez nékünk

1. Nagy örömnap ez nékünk Isten kegyelméből.

Ma született Krisztusunk tiszta Szűz méhéből.

A kis Gyermek oly nemes,

Olyan ékes, kellemes

Ő emberségében,

Mégis felfoghatatlan,

Szóval kimondhatatlan

Ő Istenségében.

2. Isten Fia támadott tiszta szűz leánytul,

Liliomon rózsaszál! A természet ámul,

Hogy születni látja Őt,

Aki századok előtt

E világ szerzője,

Hogy a szent Szűz kebelén

Táplálgatja szent tején

Azt, ki Teremtője.

3. Mint az üveg nem törik, napsugár ha járja,

Sértetlen maradt a Szűz, őt hozván világra.

Ó boldog a szent Szülő,

Kinek teste volt a tő,

Mely Krisztust termette!

Kinek áldott kebelét,

Tisztaságos szent tejét

Jézus úgy szerette.

4. Itt az Anya a leány, a Gyermek az atyja,

Ember lett az Isten itt! Föl ezt ki foghatja?

Szolga lett és mégis úr,

Itt van, gyámoltalanul,

Mégis: el nem éred!

Messze, mégis itt jelen,

Kettős itt a rejtelem,

Ésszel föl nem éred!

5. Sötétségben születik, ki a napfényt gyújtja,

Istállóban rejtezik, ki a földet tartja.

Rejtik pólyák, szalagok

Azt, aki a csillagok

Ezrét égre szúrja,

Sírdogál és nyöszörög,

Ki az égen mennydörög

S a villámot szórja.

6. Krisztus, kinek kegyelme minden embert táplál,

Ki a szent Szűz kebelén értünk földre szálltál,

Hittel kérünk, légy kegyes,

Bűneinkért meg ne vess,

Ne taszíts a mélybe,

Üdvözítő Istenünk,

Halálunkkor légy velünk,

S hívj magadhoz égbe.

29: Ó, gyönyörűszép titokzatos éj

1. Ó gyönyörűszép, titokzatos éj!

Égszemű gyermek, csöpp rózsalevél.

Kisdedként az édes Úr

Jászolában megsimul

Szent karácsony éjjel!

2. Ó fogyhatatlan csodálatos ér!

Hópehely ostya, csöpp búzakenyér.

Benne, lásd: az édes Úr

Téged szomjaz, rád borul.

Egy világgal ér fel.

30: Ó, Jézus, szüzen született

1. Ó Jézus, szűzen született szép rózsaszál,

Kit lelkem hideg jászolban, szalmán talál.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

2. Ó Jézus, mennyei vendég, énnálam szállj!

Vétkemtől, rútságaimtól ne irtózzál!

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

3. Ó Jézus, ha már szállottál istállóba,

Szívünket fektesd magadhoz a jászolba.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

4. Ó Jézus, drága teremtő, én Istenem,

Mért jöttél ily nagy ínségre keservesen?

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

5. Ó Jézus, hogy miránk szálljon mennyei kincs,

Azért, ó drága királyom, most semmid sincs.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

6. Ó Jézus, de kevés szív van e világon,

Ki téged istállócskádból befogadjon,

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

7. Ah, kérlek, siess énhozzám, királyocskám!

Szívemben vessed ágyadat, virágocskám.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

31: Örülj, te boldog Betlehem

1. Örülj, te boldog Betlehem!

Vígadjatok, örüljetek!

A kívánt Kisded megjelent,

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

2. Az örökkévaló Ige,

Vígadjatok, örüljetek!

Emberformába öltöze.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

3. Megértve Gábriel szavát,

Vígadjatok, örüljetek!

A Szűz fogadta szent Fiát.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

4. Hitvány jászolban sírdogál,

Vígadjatok, örüljetek!

Aki a mindenen király.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

5. Megismeri ökör, szamár,

Vígadjatok, örüljetek!

Hogy ez a kisded a király.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

6. Jönnek kelet királyai,

Vígadjatok, örüljetek!

Aranyat tömjént hordani.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

7. A házba lépnek együtt ők,

Vígadjatok, örüljetek!

Hódolnak új urok előtt.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

8. Megüljük áldott ünnepét,

Vígadjatok, örüljetek!

És áldjuk Isten szent nevét.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

32: Pásztorok, pásztorok örvendezve

1. Pásztorok, pásztorok örvendezve

Sietnek Jézushoz Betlehembe;

Köszöntést mondanak a kisdednek,

Ki váltságot hozott az embereknek.

2. Angyalok szózata minket is hív,

Értse meg ezt tehát minden hű szív;

A kisded Jézuskát mi is áldjuk,

Mint a hív pásztorok, magasztaljuk.

3. Üdvözlégy, kis Jézus! reménységünk,

Aki ma váltságot hoztál nékünk.

Meghoztad az igaz hit világát,

Megnyitád szent Atyád mennyországát.

4. Dicsőség, imádás az Atyának,

Érettünk született szent Fiának,

És a vigasztaló Szentléleknek,

Szentháromságban az egy Istennek.

33: Szép violácska

1. Szép violácska,

Kedves rózsácska,

Szerelmes kisded, szép Jézuska,

Ki most születtél,

Emberré lettél,

Minékünk örömet szerzettél,

Kérünk vigasztald népünket,

Térítsd magadhoz lelkünket,

Igazítsd szívedhez szívünket,

Igazítsd szívedhez szívünket.

2. Jászolban látlak,

Szívemben várlak,

Ó drága kisded, szép Jézusom.

Fogadd el szívem,

Szeretlek híven,

Szűz ágon virágzott Krisztusom.

Jászlad szénája, szalmája,

Szívem jó meleg tanyája,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

3. Áldott Teremtőm,

Szent Üdvözítőm,

Ó drága kisded, szép Jézusom!

Nincs e világon,

Ki befogadjon,

Szűz ágon virágzott Krisztusom.

Jöjj el lelkemnek ölébe,

Zárkozz el szívem mélyébe,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

34: Szülte a Szűz szent Fiát

1. Szülte a Szűz szent Fiát!

Örvendezzünk!

Liliomot rózsaág!

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

2. A próféták megírák:

Örvendezzünk!

Csodát látott a világ,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

3. Isten itt magára vett,

Örvendezzünk!

Emberi természetet,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

4. Góliát meggyőzetett,

Övrendezzünk!

Nyert az ember életet,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

35: Szűz Mária e világra nékünk

1. Szűz Mária e világra nékünk szent Fiát hozá,

A jászolban fekszik, ki a mennyet s földet alkotá.

Mely végtelen kegyelem

Tőled, ó Istenem!

Hogy így szeretted

Az embereket.

2. Az angyalok Jézus születésén áldva zengenek,

A pásztorok a mennyei fényre hozzá sietnek;

Örömre ébredének

Minden teremtmények,

Mind Őt imádják

És magasztalják.

3. Azért mi is, halandó emberek, Jézust dícsérjük,

Dicsőséges születése napját vígan szenteljük.

Az Atya Úristennek,

Oly nagy kegyelmesnek

Hálákat adjunk,

Szívből vigadjunk.

4. Aki hozzánk irgalmasságából szent Fiát küldé,

Hogy a bűnbe esett embereket üdvözítené:

Megjelent a Megváltó,

Világszabadító,

Kegyes királyunk,

Édes Jézusunk.

5. Ó te kegyes régi szent Pátrónánk, kincs hordozója,

E világnak te vagy esedező oltalmazója.

Kit tápláltál tejeddel,

Annak kéréseddel

Ügyünk ajánljad,

Értünk imádjad.

6. Légyen hála a nagy Úristennek, Üdvözítőnek;

Szentléleknek, boldogságos szent Szűz nagy jegyesének.

A Szűz könyörgésével,

Maradjunk békével

Isten kedvében,

Szent szerelmében.

36: Vígasságos, hangos, nagy örömünk

1. Vigasságos, hangos, nagy örömünk támadt:

Megszületett Jézus a beteg világnak.

Felragyog immáron fényességes napja Isten irgalmának.

2. Örvendez a nap, hold, csillagok vigadnak,

Ő nagy örömükben fényesen ragyognak,

Hogy immár itt vagyon a mennyei váltság földi halandóknak.

3. Ádám, Éva egykor ízlelék az almát,

Megízleltük értük a bűnnek siralmát,

Míg e nap minekünk megmutatta Jézus mennyei irgalmát.

4. Fénylik az új csillag, angyalok röpdösnek,

Ékes dicséretet mondanak Istennek,

Békesség örömét, örök üdvösséget a jó embereknek.

5. Azért mi is néki mindnyájan örvendjünk,

Született Krisztusnak vígan énekeljünk

És az angyalokkal és a pásztorokkal glóriát hirdessünk.

219: Az Úrnak dobban (Miseének)

1. Kezdetre

Az Úrnak dobban, ég a szív,

Csak róla zeng ma szánk.

Mert szomjú földre manna hull:

Az égi Küldött harmatozza ránk.

2. Kezdetre

És Isten ajkán kél a szó:

„Te Úr vagy, sziklaszál.

A Lélek által szült a Szűz,

És úri széked mindörökkön áll.”

3. Dicsőítésre

Ó drága gyermek, áldva légy,

Te titkos égi lény,

Ki harc vagy, mégis béke vagy,

Mert tűz a vérted és ruhád a fény.

4. Dicsőítésre

A Sátán lábad zsámolya,

S arcod mint az ég;

Te győztes, mégis édes Úr,

Ó Szívkirály, ma üdvözölve légy.

5. Evangéliumra

Az egy Igében mondta ki

Az Isten önmagát.

Övébe jött, s nem ösmeré

A vak sötét az égnek csillagát.

6. Evangéliumra

De mind, kik Őt megismerik,

A mennybe vonzza ő.

Az emberszív, ha rátalált,

Boldogságos végtelenbe nő.

7. Hiszekegyre

A boldog Isten egy Fiát,

A Krisztust vallja szánk,

Mert mindöröktől származik:

Az Úrral egy, a lángból tiszta láng.

8. Hiszekegyre

Az Isten mélye szülte őt.

Az Úrban ő is Úr.

De arca mégis emberarc.

És drága Szíve emberszívre hull.

9. Felajánlásra

Ma öltsön szép mosolyt az ég,

És völgyön, halmon át

Az égre szálljon könnyű dal,

Mert láttuk őt, ki Szűz ölébe szállt.

10. Felajánlásra

Övé a menny, övé a föld,

A szív csak érte ég.

Övé e tiszta áldozat,

Hol emberszívvel egyesül az ég.

11. Szent, szent-re

Szent énekünk most száll feléd,

Te fényes, drága Szent.

Hogy testet öltött szép Igéd,

A hálánk érte mindörökké zeng.

Évvégi hálaadó énekek

37: Isten, ki az időnek

1. Isten, ki az időnek

Határát kimérted,

Örök bölcsességeddel

Sorsunkat intézed,

Elődbe most ez évnek

Estéjén imádva

Jő néped és egy szívvel

S lélekkel kiáltja:

Hála tenéked!

2. Mindenlátó, te láttad

Minden lépteinket,

Erős jobbod megőrzött

A veszélytől minket.

Az élet, az egészség

S malasztodnak árja,

Mind jóságos hatalmad

Kegyes adománya.

Hála tenéked!

3. Ah, de mi jóvoltoddal

Sokszor visszaéltünk,

Elhagytunk és a bűnnek

Ösvényére tértünk.

De te minket, jó Pásztor,

Az örök életre

Óhajtottál megnyerni

S kerestél szeretve.

Hála tenéked!

4. Hívásodat követvén,

Jobbulást ígérünk,

Hogy ebben az új évben

Csak tenéked élünk.

Segíts meg szándékunkban,

Hogy azt megtarthassuk,

S életesténk ha eljő,

Nyugodtan mondhassuk:

Hála tenéked!

38: Az esztendő fordulóján

1. Az esztendő fordulóján

Összegyűltünk mind ez órán,

Oltárodnál leborulunk hál'adásra,

Mindentudó színed előtt számadásra.

2. A múló év minden napja

Kegyelmedet megmutatja.

Testi-lelki bajainkban gyógyítottál,

Haláltestvér karjaitól megtartottál.

3. A mezőket te ruházod,

Ég madarát te táplálod;

Nem engedtél elpusztulni árván minket,

És megadtad mindennapi kenyerünket.

4. Könnyeinket szárítgattad,

Homlokunkat simogattad,

Ha tévedtünk, a jó útra rátereltél,

Ha elestünk, irgalmasan fölemeltél.

5. Hálásan hát megfogadjuk,

Törvényedet el nem hagyjuk,

Új esztendő minden napján légy mellettünk,

Hogy a bűnnek szeplője se érje lelkünk.

6. S ha majd eljön a végóra,

Ajkunk nyílik búcsúszóra,

Hozzád vigye lelkünket az őrzőangyal,

Hol nincsen nap, nincsen éj, csak örök hajnal.

Újévi énekek

39: Szép kelet, szép nap

1. Szép kelet, szép nap! nincs benned homály,

Mert az örök nap benned a király.

Új esztendőben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

2. Már a bölcsőnél törlöd bűnünket,

Szűz Anyád keblén mosod lelkünket.

Új esztendőben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

3. E napon ontod az első csepp vért,

Mit a jó Isten váltságul ígért.

Új esztendőben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

4. Hogyha megtartasz még több időre,

Virradjunk boldog, szebb jövendőre.

Új esztendőben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

40: Kél a magasból tiszta fény

1. Kél a magasból tiszta fény

Földre az új év kezdetén.

A kicsi Jézus köztünk él,

S ontja ma vérét vétkünkért.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden őt,

Áldja meg ezt az esztendőt!

2. Ó kicsi Jézus, édeském,

Mennyei csorgó mézecském.

Jaj be korán hull véred már,

Szívem, ó Jézus, érted fáj.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden őt,

Áldja meg ezt az esztendőt!

3. Szép piros véred csordulván,

Rajtad a név már Jézuskám:

Jézus, ó boldog édes név!

Benne az üdv és békesség.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden őt,

Áldja meg ezt az esztendőt!

4. Három-egy Isten áldva légy,

Győzelem, áldás mind tiéd.

Áldjuk a Jézus szent nevét,

Amely a Sátánt zúzza szét.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden őt,

Áldja meg ezt az esztendőt!

41: Ó, szép Jézus

1. Ó szép Jézus!

Ez új esztendőben

Légy híveidben.

Ó Mária!

Esedezzél értünk,

Édes reményünk!

Hogy ez új esztendőben

Minden ügyeinkben

Lehessünk Jézus

Drága kedvében.

2. Ó szép Jézus!

Drága szent nevedért

Kelj föl népedért.

Ó Mária!

Tekints híveidre

Te szent Fiadért,

Hogy ez új esztendőben

minden ügyeinkben

Lehessünk Jézus

Drága kedvében.

3. Ó szép Jézus!

Tartsd meg híveidet,

Mint tieidet.

Ó Mária!

Jézusnak szent Anyja!

Országunk tornya!

Adjad, kérünk, hogy ebben

Az új esztendőben

Lehessünk épek

Testben, lélekben.

Vízkereszti énekek

42: Égi lakomára készüljünk (Miseének)

1. Kezdetre

Égi lakomára

Készüljünk, hívek,

Az öröm Királya

Már elénk siet.

Meggyógyulnak gondok, sebek,

És az Úrnak békélt szívvel

Mondunk víg éneket.

2. Dicsőítésre

Fölséges Úristen,

Eléd térdelünk.

Ember, angyal: minden

Dícsér, áld velünk.

Mert hatalmas a Te karod:

A víz borrá, a bor vérré

Válik, ha akarod.

3. Evangéliumra

Kánai menyegzőn

A Szűz Anya szól

Szent Fiához esdőn:

„Elfogyott a bor.”

Hat kővedret megtöltenek.

Jézus szól. A víz borrá lesz.

És ujjong a sereg.

4. Hiszekegyre

Hiszünk az Atyában:

Ő a hatalom.

Hiszünk egy Fiában:

Ő az irgalom.

Vigasztaló Szentlélekben,

Gondviselő, csodatevő

Áldott egy Istenben.

5. Felajánlásra

Fehér ostya és bor

Az áldozatunk,

Atyánk, magunkéból

Csak ezt adhatunk.

Harmatozd rá malasztodat

S Krisztus teste, Krisztus vére

Lesz a szent áldozat.

6. Szent, szent-re

Szent, szent, szent vagy: csengje

Vígan énekünk.

Szent, szent, szent vagy: zengje

Egész életünk.

Jézus hív, hogy éljünk Vele:

Ő a szívünk örömbora,

Lelkünk szent kenyere.

43: Az isteni gyermeket

1. Az isteni gyermeket,

Ki ma kijelentetett

A három szent bölcs előtt,

Dícsérjük és áldjuk őt.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

2. A zsidók őt üldözék,

A bölcsek megtisztelék

Arany, tömjén, mirhával,

S a szív imádásával.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

3. Szent hitünknek csillaga

Minekünk is jelt ada,

Hogy megjelent királyunk,

Kit epedve úgy vártunk.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

4. Hit, remény és szeretet,

Mely tőle nyer életet:

Ez a hármas áldozat,

Melyet szívünk neki ad.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

5. Isten-ember, nagy király!

Előtted ím néped áll,

Kérvén szent malasztodat,

Hogy áldja jóvoltodat.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

44: Fényességén e mai napnak

1. Fényességén e mai napnak,

Éneket mondjunk a mi Urunknak.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

2. Ült a földön keserű homály,

Négyezer évig úr volt a halál.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

3. S csillag gyulladt a komor egen,

Mennyei fénnyel messze keleten.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

4. Nézvén nézte három bölcs király:

Gáspár és Menyhért, öreg Boldizsár.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

5. „Csillag támad Izrael felől!”

Bálám próféta szólott e felől!

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

6. „Izraelben király született!

Menjünk imádni a szent kisdedet!”

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

7. Mennek, mennek a csillag után,

Gyermeki hittel megy a karaván.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

8. Három szent bölcs hozza a szívét,

Hozza a váró nemzetek hitét.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

9. Áll a csillag egy kis ház fölött,

S ők leborulnak a Kisded előtt.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

10. Hoznak tömjént, mirha-kenetet,

Aranyat, s hozzá aranyszívüket.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

11. Szívünk hozzuk mi is ma, hívek,

Gyermeki szívet, színarany hitet!

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

12. Tömjén módra száll fel énekünk,

Csorduló mirha szent szeretetünk.

Új esztendőben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

45: János áll a part felett

1. János áll a part felett,

Véle hívő nagy sereg.

S íme Jézus lép oda,

Mint a hajnal csillaga.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

2. János ujjal rámutat,

Készít néki tört utat,

„Ím a Bárány, ím aki

Bűneinket elveszi.”

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

3. És az Úr a vízbe lép,

Bűnös ember másakép

És meghajtva szent fejét,

Kéri a kereszt jelét.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

4. Ámul a Keresztelő,

Ám Urának enged ő

És a Krisztus szent jelül

A Jordánban megmerül.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

5. Áhítattal néz a nép,

S kettényílik a nagy ég.

Száll a Lélek, szent galamb,

A magasból kél a hang.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

6. „Ím, szerelmes egy fiam!

Minden kedvem benne van.

Hallgassátok mindig őt!”

Isten, erre adj erőt!

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

46: Ím az égen feltűnik

1. Ím, az égen feltünik,

Fénye melynek nem szünik,

Jákob üdvös csillaga,

A való fényár maga.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

2. Három bölcs, jeles király,

Aki régen jelre vár,

Látja már e csillagot,

Fényességest és nagyot.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

3. És a csillagfény nyomán

Járnak egy nagy Úr után:

Betlehemben föllelik,

Buzgalommal tisztelik.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

4. És arany ajándokot,

Mirha s tömjénillatot

Hódolattal nyújtanak

Annak, akit áldanak.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

5. Régi törvény vak ködét

Új világ oszlatja szét,

Tört reménység éjjelén

Fölragyog ma új remény.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

6. Ó te boldog, szép remény,

Melyre int az égi fény,

Véled már a szív tele,

Csüggedésnek nincs helye.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

Table of Contents

Bevezető

Impresszum

Tartalomjegyzék

A versek cím szerint

Ady Endre: A Jézuska tiszteletére

Ady Endre: A karácsony férfi-ünnep

Ady Endre: A lelkem Kánaán-magvai

Ady Endre: A nagyranőtt Krisztusok

Ady Endre: A téli Magyarország

Ady Endre: Békesség ünnepén

Ady Endre: Egy jövendő karácsony

Ady Endre: Egy megíratlan naplóból

Ady Endre: Ének karácsony ünnepén

Ady Endre: Karácsony – Harang csendül…

Ady Endre: Karácsony – Ma tán a béke…

Ady Endre: Kató a misén

Ady Endre: Kis, karácsonyi ének

Ady Endre: Virágos karácsonyi ének

Alföldi Géza: A tél

Alföldi Géza: Áldás! Béke! Húgomasszony!

Alföldi Géza: Ha nálunk született volna…

Alföldi Géza: Krisztus!… Krisztus!…

Alföldi Géza: Krisztus lehajolt

Alföldi Géza: Mária dalolja…

Ányos Pál: Három királyok napján

Arany János: Almanach 1878-ra

Arany János: Hej! Iharfa…

Arany János: Karácsonyi éjszakán

Áprily Lajos: Karácsony-est

Babits Mihály: A felnőtt karácsony

Babits Mihály: Beteg-klapancia

Babits Mihály: Csillag után

Babits Mihály: Himnusz

Babits Mihály: Karácsonyi ének

Babits Mihály: Karácsonyi lábadozás

Babits Mihály fordítása – középkori portugál ismeretlen: Krisztus születésére

Baja Mihály: Karácsony

Barna Kornél: Karácsonyéji álom

Batthyány-kódex (XVI. sz.), Kolozsvár, 1744: Új világosság jelenék

Bernáth William: Karácsony

Bodor Miklós: Betlehemi csillag

Borsiczky Imre: Karácsony – újév

Bujdosó Bálint fordítása – ismeretlen szerző: Adventi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint: Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

Bujdosó Bálint fordítása – Sedulius: Karácsonyi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint fordítása – 14–16. századi ismeretlen szerző: Kisded Jézus és Szűzanya

Bujdosó Bálint fordítása – Szentviktori Ádám: Urunk születéséről

Csákváry Zoltán: Újévi imádság

Csanád Béla fordítása – Angelus Silesius: Karácsonyi párversek

Csighy Sándor: Karácsonyfa előtt