Hetényi Varga Károly

Beszélgetés a Mesterrel

Imák és elmélkedések az ifjúság számára

mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Hetényi Varga Károly

Beszélgetés a Mesterrel

Imák és elmélkedések az ifjúság számára

P. Fernand Lelotte S. J.

Rabboni

című könyve alapján

____________________

A könyv elektronikus változata

Ez a publikáció az azonos című imakönyv ötödik, átdolgozott kiadásának elektronikus változata. Az imakönyv 1999-ban jelent meg a Szent István Társulat kiadásában, az ISBN 963 361 112 1 azonosítóval. Az elektronikus változat Hetényi Varga Károly engedélyével készült. Az imakönyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más jog a szerzőé.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

Bevezetés

Isten barátai

Élj a kegyelemben

A keresztség szentsége

Imák a Szentháromsághoz

Imák az Atyához

Imák Urunk Jézushoz

Imák a Szentlélekhez

Imádkozz mindenkor lélekből!

Egész nap Isten közelében

Napközben

Esti ima

Elmélkedő imádkozás

Rövid elmélkedések

A küzdő egyház soraiban

Szeresd az egyházat!

Az egyházért és pásztoraiért

A szentmiseáldozat

A szentmise liturgikus szövege

Bevezető szertartás

Igeliturgia

Az áldozat liturgiája

A szentmise mint áldozat

Gondolatok a szentáldozásra

Szűzanyánk oltalmában

A Rózsafüzér (Szentolvasó)

Imák Szűz Máriához

Nagy feladatokra készen

Tested

Érzékszerveid

Szíved

Hazaszeretet

Barátság

Értelmed

Akaratod

Tiszta szívvel

Lelkitükör

I. Magatartásod Isten iránt

II. Magatartásod felebarátaid iránt

III. Magatartásod önmagaddal szemben

Bánat és erős fogadás

A gyóntatószékben

Hálaadás és elégtétel

Állj a legelső vonalba!

A bérmálás szentsége

Közösségben

Szünidőben

Válaszúton

Papszentelés

Házasságkötés misén kívül

Egyedül a szenvedésben és a halálban

Jézus Szíve

Betegségben

Felebarátaink betegsége

A betegek szentsége

Istennel a dicsőségben

Az újszövetségi Szentírás könyvei és azok rövidítése

Utószó helyett

Családunk ünnepei

Névmutató

Tárgymutató

Utószó az ötödik kiadáshoz

Tábortűzi Credo

Bevezetés

Ne félj, mert megváltalak;

neveden szólítalak; az enyém vagy.

(Izajás 43, 1)

Élek…

Mi végre?

Mire valók a bennem bontakozó erők: értelem, akarat, érző szív, vállalkozó szellem, és a világ átalakítására való törekvés?

És mindez a gazdagság egy testben, amely erős, egészséges és szép akar lenni.

Gondolkoztál már ezen?

Mi végre?

Nagy dolgokat szeretnél föltalálni… Mit használ mindez, ha életed célját nem találod meg?

Tudod, hogyan kell iránytűvel a helyes utat megkeresni…

Mit használ azonban, ha életednek nem tudsz helyes irányt szabni?

Könnyen megoldasz egy matematikai feladatot… De mi haszna, ha életed feladata megoldatlan marad?

Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megnyeri, lelkének azonban kárát vallja?

Mi tehát az élet célja?

Fordulj Krisztushoz, ő megmutatja!

Isten tervei

Isten a világot nem magának, hanem az emberek számára teremtette. Neki nincs rá szüksége. De emberekre és a többi teremtett dologra sincs.

Isten szeretetből teremtett téged.

Isten maga a szeretet.

Az Úr, a te Teremtőd így szólít meg téged:

Ne félj, mert megváltalak; neveden szólítalak: az enyém vagy.

Isten azonban még többet nyújt: megengedi, hogy művén munkálkodj: segíts neki boldoggá tenni az embereket itt a földön és az örök életben.

Isten munkatársa vagy

Kiáradó szeretetében szét akarja osztani ajándékait az emberek között.

Rád is bízott belőlük, hogy ajándékozd tovább embertársaidnak.

Isten ajándékai

Nem ajándék-e kezed, szemed, eszed, szíved, képzeleted, nyelved és minden képességed?

Mindezeket Isten azzal bízta rád, hogy mások boldogítására, életük szebbé tételére használd fel.

Összehívta szolgáit, s rájuk bízta vagyonát… Hosszú idő elteltével megjött a szolgák ura, és számadást tartott. (Mt 25, 14; 19)

Fejlesszed ki te is képességeidet, hogy előbbre vihesd Isten országának ügyét!

Ne feledd, egy napon neked is számot kell adnod sáfárkodásodról!

Egymásért

Akinek megvan mindene, nincs szüksége mások adományaira. Ha minden ember ugyanazokkal az adományokkal rendelkezne, nem nyújthatnának semmit egymásnak.

És akkor te sem kapnál semmit.

Mindent magadnak kellene elvégezned: ebédet főzni, ruhádat megvarrni, szenet bányászni, házat építeni…

Isten azonban jobban elrendezte. Mindenkinek más-más képességet ajándékozott.

Az egyik embert a fa megmunkálásához szükséges ügyességgel látta el; a másiknak hajlamot adott arra, hogy acélt gyártson, vagy esetleg kendőt hímezzen; édesanyádnak rátermettséget, hogy jóízű ételt főzzön, és gyermekeiről gondoskodjék.

Az egyik éles elmével fölfedezi a természet erőit, miközben a másik ügyes kézzel kenyeret süt neki.

Ez zenei talentumokkal, amaz a szép szó képességével van megáldva, ugyanakkor egy másik növényeket nemesít, vagy a gépkocsit vezeti biztos kézzel.

Isten művében az ajándékozó és a segítő szeretet állandó körforgásban van.

Az orvos gyógyítja a péket, a pék kenyeret süt a kőművesnek, ez házat épít a bányásznak, a bányamunkás szenet fejt a szabónak, aki viszont ruhát varr neki.

Az evangélium jó szolgáját nem a kapott talentumok száma szerint ítélte meg az ura, hanem aszerint, hogy mennyit szerzett hozzá.

Karoljátok fel tehát egymást, amint Krisztus is felkarolt benneteket Isten dicsőségére. (Róm 15, 7)

Bennünk az Isten

A világ Teremtője az embereket nemcsak segítőtársainak tekinti, ennél többet kínál:

Akiket Isten lelke vezérel, azok Isten gyermekei. (Róm 8, 14)

Isteni lényét megosztja, mint ahogy a tűz megosztja hevét a vassal, ha a lángok fölé tartják.

Isten benned lakozik, fölemel magához, minden erejével és teljes szeretetével lelked legmélyébe költözik.

Többnek tekint, mint munkatársának. Meghív nagy családjába, és atyádnak nevezi magát. Mindannyian testvérek vagytok, mondja az Üdvözítő.

Konkoly a vetésben

Te már tudod, Isten csodálatos művét hogyan rontották meg az emberek, és rontják ma is szüntelen.

A mennyek országa hasonlít ahhoz az emberhez, aki jó magot vetett a földjébe. Amikor szolgái aludtak, jött az ellensége, és konkolyt szórt a búza közé, aztán elment. (Mt 13, 24–25)

Az emberek vonakodnak elfogadni Isten terveit.

Számításaikból kihagyják az Istent. S a vége? Békétlenség, viszály, meghasonlás.

Az Istentől kapott talentumokkal nem felebarátaikat szolgálják, hanem önző, egyéni céljaik után loholnak, kizsákmányolják egymást.

Te is látod, mindez hová vezet: háború, szenvedés, gyász, békétlenség a világban. Mindezek oka a bűn, az emberek bűnei, a te bűneid is.

Megváltás

A nagy hálátlanság láttán Isten elfordult az emberektől? Vajon ő is úgy meggyűlölte az embereket, ahogy ők gyűlölik egymást?

Isten a Szeretet.

Úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött Fiát adta oda, hogy mindaz, aki hisz benne, az el ne vesszen, hanem örökké éljen. (Jn 3, 16)

Olvasd az Isten megtestesülésének csodáját, a Megváltó születéséről szóló örömhírt, olvasd az evangélium minden lapját! Időzz el az Üdvözítő szenvedésének és halálának megrázó eseményeinél!

Mindezt az emberiségért, minden egyes emberért, teérted vállalta magára.

Meg akarta mutatni: Isten szeret téged!

Meg akarta tanítani: szeresd felebarátodat, mint magadat.

Jóvá akarta tenni, amit az emberek elrontottak.

Egyedül ő tudja elhozni számukra az igazi békét.

A te feladatod

A megváltás éppen úgy folyamatos, mint a teremtés. Krisztus azt akarja, hogy emberek folytassák művét a földön.

Menjetek el az egész világra, és hirdessétek az evangéliumot minden teremtménynek. (Mk 16, 15)

Krisztusnak szüksége van rád, hogy legyen, aki folytassa, amit ő elkezdett. Szüksége van testedre, lelkedre, értelmedre, akaratodra, szívedre, fiatalos lendületedre.

Dolgozz Krisztussal együtt, hogy az embereket boldoggá tedd a földön és a mennyben!

Ha nem működsz közre minden erőddel az emberek javáért, Isten iránti szereteted nem tökéletes.

Mi tudjuk, hogy a halálból átmentünk az életbe, mert szeretjük testvéreinket. Aki nem szeret, az a halálban marad. (1 Jn 3, 14)

A te válaszod

El tudsz képzelni szebb feladatot, mint Krisztus oldalán küzdeni egy jobb világ fölépítéséért, amelyben boldogabbak az emberek?

Tudsz ennél nemesebb programot? Találsz nála jobb mestert? Különbet, akire nyugodtan rábízhatod magad?

Világok emelkednek és pusztulnak: nagy vezérek lépnek föl, s utána eltűnnek a feledés homályában.

De Krisztus marad! Egyedül ő tudja az embereket magához láncolni anélkül, hogy egy napon csalódniuk kellene benne.

Aki őt követi, semmit sem veszít, és mindent megnyer.

Akarod követni Krisztust?

El akarod vinni közel kétezer évvel ezelőtt elhangzott, de ma is mindennél sürgetőbb üzenetét ennek a saját pusztításán fáradozó világnak?

Meg akarod mutatni a körülötted élő embereknek, hogy nincs minden veszve, hogy van kiút és megoldás? Hogy érdemes vállalni ezt az életet, hogy lehet szépen, egymással megértésben élni?

Vállalkozol erre a nagy és nemes feladatra?

Akkor Krisztus, isteni Mestered ezt a választ várja tőled:

Kész vagyok, Uram… Követlek, Uram!

*

Mit remegsz?

Ébredezz!

Út vár!

Kérdezel?

Tenni kell,

Menj már!

Langbehn–Krassói

*

Mint minden emberben, bennem is megvan az érdeklődés, keresés és vágy az örök iránt. Minden művészet ez irányba nyújtogatja csápjait, hogy túljusson a határon, amely a születéstől a halálig terjed. Ady ezt így fogalmazta meg:

Pogány rímek, muzsikák között

Szomjazok valami örököt.

Ez a szomjúság, keresés bennem is megvan, megvolt, néha kevésbé tudatosan, most pedig egyre tudatosabban. Versenyzői pályafutásom elején azt hittem, végleges és teljes boldogságban lesz részem, ha megnyerek egy világbajnokságot. Nem egyet nyertem meg, hanem ötöt. Ráadásul ugyanannyi csapat-világbajnokságot és egy olimpiai bajnokságot. Tehát messze többet, mint amennyit remélni mertem. De azt a boldogságot, amelyet valójában reméltem, hogy meg fogok kapni, s amire szerintem az ember teremtve van, nem találtam meg. Tehát kizárásos módszerrel jöttem rá, melyik irányban kell keresni. A világi értelemben vett sikereknél nem kereshettem. Abban biztos voltam, hogy ennél többre vagyunk teremtve. Többre, mint erre a kevéskére. Ezért nyílott meg az érdeklődésem az ellenkező irányba. A rólam készített filmben az újjászületésről kérdeztek. Nos, ez az újjászületési vágy azóta is változatlanul él bennem, s jelenleg is ezt tartom legfontosabb kutatási területemnek; az újjászületést, mégpedig a krisztusi értelemben vett újjászületést. Mert olvasmányaim, és az olyan emberekkel való beszélgetésekből leszűrt tapasztalatok alapján, akik életük példájával vonzanak engem, úgy érzem, ez az egyetlen és legfontosabb a világon. És hadd tegyem hozzá: úgy érzem, mindenkinek ez kellene, hogy a legfontosabb legyen.

Balczó András olimpiai bajnok

A keresztény ember két világ polgára. Igazi hazája az égben van, de oda az út a földön át vezet. Ezért a világban nem turista, nem is műkedvelő. Feladatot kell teljesítenie. Feladatot és szolgálatot szeretetből. Útközben építenie kell Isten országát, az igazság és az élet, a szentség és a kegyelem, az igazságosság, a szeretet és a béke országát.

A kereszténynek tudnia kell, hogy a világ, és a világ dolgai nem abszolút értékek, hanem Isten erejéből léteznek és élnek. A világ és a dolgok nemcsak dolgok, hanem Isten jelei, személyes ajándékai, szeretetének hírnökei. Isten üzenetét közvetítik, Isten szól azok által hozzánk. A tudós és a technikus, aki a dolgokat megfigyeli, törvényeit felfedezi, erőit hasznosítja, vagy a művész és a munkás, aki a dolgokat alakítja, és ezáltal azok értelmét kifejezi, Isten szavát fejezi ki.

Márton Áron

*

A feladatot, amelyre Isten hívott, nekem magamnak kell végrehajtanom, nem másnak. Olyan helyet töltök be a világban, amelyet Isten épp nekem jelölt ki.

Nem számit: gazdag vagyok-e vagy szegény, tisztelt vagy megvetett az emberek előtt – csak egy számít: hogy Isten ismer – és nevemen szólít.

Newman bíboros

A szeretet ugyanis, amelyről azt mondja az Úr, hogy a kereszténység lényege, azt kívánja meg tőlünk, hogy úgy szeressük az embereket, ahogy az Isten szeret minket. Isten nem azért szeret bennünket, mert különösen erényesek vagyunk számára.

Még akkor is szeret, ha nincs bennünk semmi szeretnivaló.

A tékozló fiú rongyaiban is szeret, nem azért, mert mi vagyunk jók, hanem azért, mert Ő jó.

A keresztény szeretet ezen az úton jár: nemcsak azt szereti, aki rokonszenves, illik hozzá, akitől vár valamit.

A keresztény szeretet nemcsak azzal tesz jót, aki hozzá is jó, hanem akinek szüksége van a jóságra akkor is, ha nem szimpatikus, ha ellenszenves, ha nem vár tőle semmit, még hálát sem: „Így lesztek fiai mennyei Atyátoknak, aki fölkelti napját jókra és gonoszokra, esőt ad igazaknak és bűnösöknek. Ha azokat szeretitek csak, akik titeket szeretnek, mi lesz jutalmatok? Nem így tesznek a vámosok is? És ha nem köszöntitek, csak barátaitokat, mi többet tesztek? Nem így tesznek a pogányok is?” (Mt 5, 45–47)

Ez a „több” a keresztény szeretet.

Nyíri Tamás

Isten barátai

S én veletek vagyok mindennap,

a világ végéig.

(Mt 28, 20)

Szeressétek egymást, amint én szerettelek benneteket.

Senki sem szeret jobban, mint az, aki életét adja barátaiért.

Ha megteszitek, amit parancsolok nektek, a barátaim vagytok.

Nem nevezlek többé szolgának benneteket, mert a szolga nem tudja, mit tesz ura.

Barátaimnak mondalak titeket, mert amit hallottam Atyámtól, azt mind tudtul adtam nektek.

Nem ti választottatok engem, hanem én választottalak benneteket, s arra rendeltelek, hogy menjetek, teremjetek gyümölcsöt, maradandó gyümölcsöt.

Akkor mindent megad nektek az Atya, amit a nevemben kértek tőle.

Ezt a parancsot adom nektek:

szeressétek egymást!

Krisztus szavai

(Jn 15, 12-17)

Gondold meg Jézus szavait:

Barátaim vagytok, ha megteszitek, amit parancsolok nektek…

Ez a Krisztussal való barátság bensőségesebbé válhat minden emberi barátságnál.

Megkeresztelve

Istennek egyszülött Fia a megtestesülés révén végérvényesen összekötötte magát az emberi természettel. Azóta a keresztség által részesülhetünk az ő isteni természetében.

Amióta megkereszteltek, a te életedben is működik a kegyelem. Keresztszüleid akkor megígérték helyetted, hogy megmaradsz Krisztus barátságában, és az Istentől kapott kegyelmet híven megőrzöd.

Krisztus tebenned, te Krisztusban

Felnőttél. Magad viseled a felelősséget. Nem elégedhetsz meg azzal az ígérettel, amelyet mások tettek helyetted. Magadnak kell határoznod, barátságban maradsz-e Krisztussal, vagy visszautasítod őt.

Krisztus nem kényszerít. Barátságot nem lehet erőszakolni. A jó barát szabadon mondja ki az igent, és utána odaajándékozza mindenét barátjának.

Krisztus föláldozta magát érted. Most tőled várja, hogy teljesen őrá bízd magad. Be akar hatolni gondolataidba, tetteidbe. Azt akarja, egészen az övé légy, hogy életműve benned s általad folytatódjék.

Gondolataidban, tetteidben légy mindig az Üdvözítővel, hogy te is elmondhasd Szent Pállal:

Élek, de már nem én élek, hanem Krisztus él énbennem! (Gal 2, 20)

Számomra az élet: Krisztus! (Fil 1, 21)

Atya, Fiú, Szentlélek

Krisztus mindent az Atyától kapott. Ha Krisztussal vagy, az Atyával vagy, Isten gyermeke vagy.

Krisztus által és Krisztussal együtt nevezheted Istent Atyádnak.

Azt mondja az Üdvözítő:

Aki szeret engem, az megtartja tanításomat. Atyám is szeretni fogja őt, hozzá megyünk, és benne fogunk lakni. (Jn 14, 23)

Az Atya és a Fiú között öröktől fogva végtelen szeretet árad: a harmadik isteni személy, a Szentlélek.

Ha Krisztust elfogadod, megkapod a Szentlelket, aki Krisztust az Atyával, az Atyát a Fiúval összeköti.

Gondolj Jézus szavára:

S a Vigasztaló, a Szentlélek, akit majd nevemben küld az Atya, megtanít benneteket mindenre, és eszetekbe juttat mindent, amit mondtam nektek.

(Jn 14, 26)

Amikor megkapod a kegyelmet, a Szentháromsággal kerülsz belső kapcsolatba. A háromszemélyű Isten jön hozzád: Atya, Fiú, Szentlélek.

Ezért élj és cselekedj mindig az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében!

Tettre kész szívvel

Az isteni kegyelem eláraszt, és képessé tesz arra, hogy Isten művén munkálkodj.

Nagy dolgokat alkothatsz akár a tudomány, akár a művészet területén; legyen tied akár az egész világ: ha nem vagy a kegyelem birtokában, a legdrágább kincsed hiányzik.

Életed legfőbb értelme, hogy megszerezd Krisztus barátságát. Tedd minél bensőségesebbé, s szívesen hozd meg mindenkor azt az áldozatot, amelyet ez a barátság megkíván. Vagy talán lehetséges barátság lemondás nélkül?

Krisztus barátsága az egyetlen kincs, amelyet nem vehet el tőled senki. Örökké tiéd marad.

Szíved legyen mindig nyitva Krisztus barátságának befogadására!

Fordulópont

Eddig talán más célok vezéreltek, s az élet nagy kérdéseiről is más elképzeléseid voltak.

Ha Krisztus barátja akarsz lenni, felül kell vizsgálnod eddigi éveidet, rendezned kell a dolgaidat, s meg kell szabadulnod minden olyan tehertől, amely akadályozna új életed kibontakoztatásában. S amíg lélekben meg nem erősödsz, néhány korábbi baráttól, társaságtól, esetleg bizonyos olvasmányoktól is átmenetileg távol kell magadat tartanod. Különösen akkor, hogy az említettek csak visszahúznak régi, beidegzett, rossz szokásaidhoz, esetleg súlyos vétségeidhez.

Keress olyan lelkiatyát, akiben bízol, akinek minden titkodat bátran feltárhatod. Keresd azoknak az embereknek az ismeretségét, akikről tudod, vagy sejted, hogy hitük szilárd, életük kiegyensúlyozott. Figyeld meg mindennapjaikat, s kérd ki olykor tanácsaikat.

Amikor Istennel és embertársaiddal nincsenek rendezetlen ügyeid, és a szentgyónásban, szentáldozásban szívből kiengesztelődtél Istennel és emberrel, a megszentelő kegyelem állapotában vagy, amely minden kereszténynek természetszerű – mondhatnánk így is: boldog – állapota.

Ma, amikor az emberi kapcsolatokat oly sok konkoly mérgezi, legalább a mi szívünk álljon tisztán, legalább a mi lelkiismeretünk legyen mindig tiszta! Gondold csak meg, mit jelent ez neked és környezeted számára!

Maradj meg mindig ennek a kegyelemnek a birtokában!

Imádd a háromszemélyű egy, igaz Istent!

Ebben akarnak neked segíteni a következő imádságok.

Ha Isten kegyelme betör az emberi szívbe,

az mindenre elég erőssé válik.

Kempis Tamás

Élj a kegyelemben

Láthatatlan sugarak

Uram, Istenem, te munkálkodsz bennem. Gyakran előfordul, hogy ezt nem érzem, bár gondolataimat nem nehéz erre hangolnom.

E pillanatban is körülvesznek például a rádióadók láthatatlan sugarai. Mindenütt ott vannak, körülvesznek engem is, itt vannak jobbról, balról, könyveim között és tagjaimban.

Elég volna egy rádiót bekapcsolni, a hullámhosszt az adóra állítani, és már hallhatnám is a műsort.

A világ minden tájáról foghatok föl így sugarakat.

Így töltik be kegyelmed sugarai a világegyetem minden pontját. Működsz mindenütt, lelkembe hatolsz. Bárhol vagyok, hatásod alól nem vonhatom ki magam.

Atyai gondoskodásod mindenüvé elkísér.

Gyakran hiányzik azonban belőlem az összeszedettség, hogy megfigyeljem, ami bennem végbemegy. Sokat bánkódom e szétszórtság miatt, és szánom bűneimet, amelyek akadályozzák bennem munkálkodásodat.

Segíts, hogy soha tőled el ne szakadjak, és szavadra mindig készen álljak!

A rám bízott feladatokat szorgalmasan akarom teljesíteni, és nem engedem, hogy tőled bármi eltérítsen.

Légy útitársam!

Isteni Üdvözítő, légy útitársam, mint ahogy társa voltál az Emmausz felé tartó tanítványoknak!

Szomorúan és elhagyottan vándoroltak az úton, amely keresztedtől indult. Ekkor találkoztak veled anélkül, hogy fölismertek volna.

Szavad új életet öntött beléjük, és csak akkor ismertek rád, amikor megszegted nekik a barátság kenyerét.

Uram, emlékeztess majd erre azokban az órákban, amikor letört vagyok, képtelen arra, hogy tovább menjek! Jusson eszembe, te bennem élsz, a közelemben vagy. Ekkor ahelyett, hogy önmagamba és fájdalmamba burkolóznék, téged foglak keresni.

És utána újra a te barátságodban akarom járni bátran és vidáman a kötelesség útját.

Vidám órákban

Isteni Üdvözítő, mily szép az élet! Kész vagyok mindent magamba fogadni, ami szép: a tündöklő kék eget, a lebukó napot, a távoli muzsikaszó hangfoszlányait…

Boldogan ajánlom fel neked ifjúságomat. Csak érted akarok élni! Csak veled és benned ilyen boldogító az élet.

Uram, mindezt te ajándékoztad nekem. Teljes szívemből adok hálát a napnak minden percéért.

*

Isten bennem él

Istenem, aki a kegyelem által bennem élsz, imádlak teljes szívemből.

Mint az izzólámpa, amely fénytelen és hideg, de elektromos árammal töltve vakító fényt szór: úgy változik át lelkem kegyelmed érintésére.

Mint a tűz fölé tartott vas, úgy izzik a lelkem kegyelmed isteni tüzében.

Mint ahogy a természetben a napsugár melegére megmozdul az élet, úgy bontakozik ki lelkem kegyelmed fényében.

Látni és tapintani nem tudom ugyan kegyelmedet, de az mégis létezik. Olyan biztosan hiszek benne, mint a tűz, a nap és az elektromos áram hatásában.

Vannak percek, amikor titokban valami megérint, valahol a lelkem legmélyén. Itt él az emléke bennem, mintha tegnap lett volna… (Gondolj arra az órára, eseményre, amellyel kapcsolatban ez történt.)

Igen, akkor éreztem igazán, mit jelent ez: az Isten bennem él…

Teljes szívemből hálát adok, Uram, a belső örömöknek e fölemelő perceiért. Életem legszebb napjai voltak ezek, amikor hozzád ennyire közel voltam.

Uram! Add, hogy benned éljek, benned haljak!

Imádkozó fiú (Josef Jeiter felvétele)

Egyek vagyunk Krisztusban

Uram, Jézus Krisztus, te szerezted vissza kereszt-haláloddal az emberiségnek az eredeti bűn által elveszített isteni kegyelmet.

A keresztség felvételekor ismét részesülünk ebben az isteni kegyelemben, és újra a mennyei Atya gyermekeivé leszünk.

Így alkot plébániánk minden hívője, egyházunk minden tagja egyetlen hatalmas, nagy családot.

Te pedig közöttünk élsz, titokzatos módon. Mint egy testnek a tagjai, úgy vagyunk mindannyian összekötve veled. Igaz, amit Szent Pál apostol mond: „Ti Krisztusnak teste vagytok s egyenként tagjai.” (1 Kor 12, 27)

Így értem meg, amit az egyház tanít, hogy mindannyian Krisztus titokzatos testéhez tartozunk.

A te kegyelmed által megszentelt emberek egy nagy életközösséget alkotnak. Segítenek egymáson, s összeköti őket a közös célra való törekvés.

Uram, hiszek a szentek közösségében, a testvéri segítőkészségben, amely egyesít minden lelket az égben, a tisztítóhelyen és a földön.

Uram! Hiszek az embereknek ebben az általad alapított nagy közösségében. Erősítsd hitemet, hogy az emberek iránti szeretetben napról napra igazibbnak bizonyuljon!

Szőlőtő és szőlővessző

Te mondtad, Uram: Én vagyok a szőlőtő, ti a szőlővesszők.

A szőlőtövet gondozzák, hogy vesszőket hajtson, mert így bontakozik ki igazi életereje. Hasonlóképpen te is eljössz hozzánk, és azt akarod, hogy terveid általunk valósuljanak meg.

Ne engedd, hogy hiába legyen a megváltás számomra s embertársaim számára: szüleimnek, testvéreimnek, rokonaimnak, barátaimnak és mindazoknak, akik közel állnak hozzám.

Vesszők nélkül a tőke csak terméketlen növény.

A mi hivatásunk az, hogy kereszthalálod erejét és gyümölcseit elvigyük szerte a világba mindenüvé.

Segíts, hogy megváltásod műve bennem el ne akadjon, hanem egész életem dicsőítő visszhang legyen szeretetedre!

Halljanak meg ebből a visszhangból valamit legalább azok, akik körülöttem élnek, dolgoznak, s érezzék meg rajtam, hogy a hozzád tartozás nem rabságot, hanem felszabadulást jelent.

Nem hozhat a szőlővessző gyümölcsöt, ha a szőlőtőről levágják. Ne engedd, Uram, hogy elmessem a vesszőt, mely összeköt veled. A levágott vessző rövid életű, új hajtást nem hoz, gyümölcsöt sem terem. Istenem, de sok az elszáradt vessző körülöttünk!

Olyan szőlővessző akarok lenni, amely mindig belőled hajt, mert egyedül te vagy az élet örök forrása.

Szeressetek minden embert

Uram, azért jöttél, hogy minden embernek segíts megtalálni élete igazi értelmét, s ezáltal boldog lehessen.

Mindenkit egyformán meghívtál arra, hogy a barátod legyen. Senkit sem zártál ki barátságodból.

Meghívtál minden embert, aki valaha élt és élni fog a földön: rokonaimat, barátaimat, ellenségeimet; közeli és távoli népek fiait: szerbet, románt, oroszt, szlovákot, hindut és zulukaffert; minden foglalkozásút: minisztert, bányászt, földművest, orvost és a nyomdászt, aki e könyvhöz most a betűket szedi.

De nemcsak a hívőket, hanem azokat is meghívtad, akik nem hisznek benned, akik üldöznek téged; a harcos ateistákat is, akik tagadják létedet, vagy azt, hogy Isten vagy.

Uram, te mondtad, hogy szeressük egymást. Kérlek, tedd szívemet a tiédhez hasonlóvá, hogy mindenkit szeretetébe fogadhasson.

Te tanítottál meg imádkozni: Atyánk, bocsásd meg vétkeinket, miként mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek.

Engedd kérnünk, hogy jöjjön el az ő országa, de ne csak nekünk, hanem ellenségeink számára is. Adja meg nekik is a mindennapi kenyeret, éppen úgy, mint nekünk.

Senkit sem hagyhatok ki imáimból. Senkit sem hagy-hatok ki szeretetemből. Senkit, mert te mindenkit meghívtál a veled való örök barátságra.

Mint keresztény akarom legyőzni magamban a pogány önzést, azt, hogy csak barátaimat szeretem.

Te mondtad, hogy barátaikat a pogányok is szeretik.

Engedd, hogy a szó igazi értelmében lehessek katolikus, ami általánost, egyetemest jelent. Egyetemest az imádságban és a szeretetben is.

Uram, add, hogy minden embert úgy szeressek, ahogy te szereted őket!

Én vagyok a világosság

Te mondtad, Uram: én vagyok a világosság.

Amióta melletted vagyok, úgy érzem, világosság gyúlt az életemben.

Nem mindegy, hogy egy táj napsugárban fürdik, vagy sötétség borul rá.

Hasonló a különbség a kegyelemmel elárasztott és a bűn sötétjében botorkáló lélek között.

Ahogy a napfény rügyeket pattant, úgy kelti föl lelkemet a te malasztod, hogy az örök élet számára gyümölcsöt hozzon.

Ahogy a fény meleget áraszt, úgy kap erőre lelkem is kegyelmed által.

Ahogy felmelegítik a sugarak a levegőt, és az fölfelé száll, úgy vonz engem is hozzád a te kegyelmed.

Uram, légy az én világosságom!

Éltető levegő

Levegő nélkül nincs élet. Nélküled, Uram, nincs lét.

A levegő láthatatlan, nem tudom megfogni. Istenem, téged sem tudlak érzékszerveimmel tapasztalni, és te mégis itt vagy, körülveszel engem legbensőmig, mint ahogy a levegő körülvesz és átjár.

A meleg napsugár néha kicsal a mindennapi élet szürke egyhangúságából a szabad természetbe, ahol mélyeket szívok az éltető, friss levegőből.

A léleknek is szüksége van lélegzésre.

Néha le kell ráznom a mindennapi élet terhét, hogy megkereshesselek a magányban és az imádságban.

A fülledt, fertőzött, rossz levegőben az az érzésem, megfulladok, és igyekszem mielőbb a szabadba jutni.

A kísértésben éppen így kell cselekednem, Istenem. Lelkiismeretemnek jeleznie kell, hogy friss levegő után kívánkozik.

Hanyagságom, nemtörődömségem következtében azonban lelkiismeretem eltompulhat…

Segíts, Uram, hogy mindig érzékeny legyen a lelkiismeretem!

Ha azt akarom, hogy szabadabban lélegezhessem, és egészségesebben élhessek, növelnem kell tüdőm befogadó képességét.

Lelkem szabadsága, egészsége pedig arra kötelez, hogy egyre erősödjék bennem az utánad való vágyódás, Istenem.

Uram, add meg nekem a szabad lélegzetvétel tiszta örömét!

*

Isten, aki – mondják: fűben, vízben, fában

bujkálsz, mint mosoly a szerelmes lányban,

ki a költőknél jobban kinyitottad

nagyanyám két fülét szózatodnak,

nekem, ki mint süket s vak tétova lábon

dülöngtem e pergő világon,

tedd meg nékem is, hogy úgy, mint ő, füleljek

szavadra, s szavadra oly bátran feleljek.

Illyés Gyula

A Szentírás és a szentatyák legtöbbször a fényhez hasonlítják a kegyelmet. Isten a legtisztább fényforrás, rásugározza a maga világosságát az emberre, aki ezáltal a világosság fia lesz, és a világosság cselekedeteit viszi végbe. Ebben a szemléletben a kegyelem tűz is, mely a lelket átizzítja, rozsdától megtisztítja, széppé, meleggé, hajlékonnyá teszi; úgy van vele, mint a havasi mészkő szirtcsúcsok: beszívják az augusztusi nap sugarait, és azután rózsaszín izzásban visszasugározzák az esthomályban.

A kegyelem Isten magja, mely Isten életét ülteti át a lélekbe. Amikor a költő azt mondja: „Kedvemnek ha magja volna, elvetném a hó felett; ha kikelne, rózsaerdő koszorúzná a telet”, csak merész óhajt fejez ki, amelyet ember meg nem valósíthat. Isten kedvének azonban van magja: elveti a bűnbe fagyott világ fölött, és nyomán a természetfölötti élet rózsaerdője koszorúzza telét. Ebben a gondolatkörben mozog Szent Pál szép hasonlata is: Vad olajfa az ember, és Isten beléoltja a nemes ojtóágat, a kegyelmet,

saját magának életelvét; sőt, merész megfordításban: az ember ezt a vad olajsarjat beléoltja Krisztusba, a nemes olajágba.

A kegyelem új lélek, isteni lehelet, mely új életet csókol a bűnben elgémberedett emberbe.

A kegyelem isteni szó, mely Isten szívéből jön, és az ő legbensőbb titkairól, legédesebb szent szeretetéről oly bensőséggel, melegséggel és közvetlenséggel szól, hogy az embernek a lelkébe markol, és azt a maga tartalma szerint gyarapítja és alakítja.

Schütz Antal

Ha igazán el akarod magadban mélyíteni a kegyelmet, fordulj gyakran ahhoz, aki „kegyelemmel teljes”. Isten akaratából ő lehetett a kegyelem közvetítője, ő ajándékozta nekünk a Megváltót.

Imakönyvedben sok imát találsz Nagyasszonyunkhoz, a Szeplőtelen Szűzhöz.

A kegyelmet a szentségek által nyerhetjük el. Imádkozd újra meg újra a szentségek kegyelmet közvetítő imádságait. Megtalálod őket ebben a könyvben.

*

Az ember csak azáltal éli meg igazi mivoltát, hogy teljesen odaadja létét; csak így érti meg, hogy élete még nem zárult le, van valami, amiért érdemes élnie. Akármi is az: szerelem, barátság, szolgálat, felfedezés, munka, párt, életmű, kert. A „feltétlen” ezerféleképpen tud megnyilatkozni. A fontos az, hogy az ember olyan valóságnak adja át magát, amelyet itt és most nagynak és fontosnak él meg, nagyobbnak és fontosabbnak önmagánál.

A mi hitünk Jézus Krisztusban gyökerezik. De van másfajta hit is: ezért találkozunk úgynevezett hitetlenekben annyi emberi melegséggel és jósággal, ami megszégyenít minket.

Aki hisz, fel akarja törni a jelent, hogy legyen jövője. A jelent azonban csak olyan valami törheti fel, ami egyben felülmúlja. Így a lét megnyílik. A jövő lehetségessé és követelménnyé válik.

Boros László

Szemek tükréből tekint rád az Isten,

hívó karok erdeje nyúl feléd,

jóság harangoz milliónyi szívben,

és átölel a mérhetetlen ég.

Közös folyamba ömlik ér az érrel

és hömpölyög a négy égtájon át

Gondolatod a csillagokig ér fel,

s tekinteted a jövőbe lát.

Tiéd a kor, hogy titkukat kitárva,

úr légy a teremtett dolgok felett,

és lelkedből áradjon a világba

türelem, béke, hűség, szeretet.

Perceidet az Idő tovahordja,

s mind teljesebbé gyarapszol naponta.

Balássy László

A keresztség szentsége

A keresztség szentségét Krisztus Urunk rendelte azoknak, akik gyökeresen szakítani akarnak életszemléletükkel, hogy így, mintegy újjászületve, az ő tanítása szerint, elsősorban Isten és az emberek iránt tanúsított szeretetének példája szerint éljenek.

Egyházunk történetének már a legelején igen bensőséges és ünnepélyes formában tették le a keresztségi fogadalmat azok, akikben megérlelődött a komoly és felelősségteljes elhatározás, hogy ők is vállalkoznak Krisztusnak a felebaráti szeretetről, az ellenség szeretetéről meghirdetett merész és forradalmi eszméinek a mindennapi gyakorlatban való megvalósítására.

Életüknek ez a lépése sorsdöntő jelentőségű volt. Ettől kezdve ugyanis nemcsak egyházunk közösségének szeretetében részesültek, de osztoztak velünk a megpróbáltatásokban is. Hiszen keresztény mivoltuk súlyos kötelességekkel járt. Nemegyszer társadalmi pozíciójukat fenyegette, sőt, vértanúságot követelt.

Ezért érthető, hogy az őskeresztények gondosan utánanéztek a jelentkező erkölcsi magatartásának, egész jellemének, mielőtt megkeresztelték. A jelöltnek mindenekelőtt élete jó példájával kellett bizonyítania szándékának komolyságát. A próbaidő letelte, valamint hitünk alapismereteinek elsajátítása után maga az egyházközség döntött, lelkileg elég erős-e, méltó-e a jelölt, a „katechumen” a szentség felvételére.

Az üldözések idején még szigorúbbak voltak a feltételek. Hogy ne férkőzhessék a keresztények soraiba áruló, csak azok jelentkezését fogadták el, akiknek megbízhatóságáról és őszinte szándékáról a hívek közül valaki kezeskedett. Ebből a gyakorlatból maradt ránk, és létezik ma is a keresztszülői tisztség.

Kereszténynek lenni rangot, megtiszteltetést jelentett. Olyannyira, hogy keresztény elődeink a magán- és társadalmi életben tanúsított magatartásukkal kivívták azok csodálatát is, akik üldözték őket.

Azokban az időkben gyakran előfordult, hogy egyszerre egész családok kérték felvételüket az anyaszentegyházba. Az ilyen esetekben a kisgyermeket is megkeresztelték, mivel vallásos nevelésüket a családi környezet biztosította. Később ennek a szokásnak alapján a már keresztény szülők gyermekeit szintén megkeresztelték, nem várva a szertartással a felnőttkorig.

Így alakult ki az a hagyomány, melyet követve téged is elvittek szüleid a templomba, hogy megkereszteljenek, hogy keresztény légy, és szüleidhez, minden keresztény elődödhöz hasonlóan te is fölvedd a küzdelmet az emberek életét megrontó minden gonoszság ellen, s megmutasd: lehet Krisztus tanítása szerint szépen és boldogan élni ma, a huszadik század végén is. (Vajon mennyit sikerült eddig megvalósítanod ebből?)

Mindenesetre illő, hogy megtudd, mi történt a keresztkútnál veled. Bizonyára érdekelnek azok az imák, melyeket érted mondtak, s tudni akarsz az egyház tanításáról, valamint a hitvallásról és ígéretről, amelyet szüleid, keresztszüleid tettek helyetted.

Olvasd el néha ezeket az imákat, és gondold végig a szertartást! Esetleg keresztelésed évfordulóján, neved napján, mert nevedet ekkor kaptad, vagy olyankor, ha keresztelési szertartásra mégy. De téged is megkérhetnek egyszer, légy valakinek a keresztszülője, s vállald hitének növekedéséért a védnökséget. Örömmel fogadd ezt a szép tisztséget, de ne feledd, ezzel nagy felelősséget is vállalsz magadra!

Az ősegyházban a jelölteket hosszú időn át készítették elő a keresztség fölvételére. Ebből is kitűnik, mennyire fontosnak tartották.

Ma egyetlen nagy ünnep. De most is egész életünkre szól.

A templomba érkezéskor

A pap a keresztények köszöntésével fogadott benneteket:

Dicsértessék a Jézus Krisztus!

Hozzátartozóid így feleltek:

Mindörökké. Ámen.

Pap: Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében.

Mind: Ámen.

Pap: Kedves keresztény hívek! A szülők számára nagy ajándék a gyermek. A keresztény szülők ezt az ajándékot Istennek, minden élet forrásának köszönik meg. Szent hitünk tanításából azt is tudják, hogy Isten, a mi mennyei Atyánk a keresztség által isteni életében részesíti az embert. Gyermekévé fogadja, a Szentlélek templomává és a mennyország örökösévé teszi.

Kedves Szülők! Ti is azért hoztátok el újszülött gyermeketeket ide, az Isten házába, hogy erre az isteni életre vízből és Szentlélekből újjászülessék, és Krisztus titokzatos testének, az egyháznak tagjává legyen. Krisztus egyházának nevében kérdezem: Mi a gyermek neve?

Szüleid: N…

Pap: A gyermek védőszentje tehát Szent N… lesz. Mit kértek Isten egyházától N… számára?

Szüleid: A keresztséget

A pap ezután így vagy hasonló szavakkal szólt szüleidhez:

Kedves Szülők! Nektek, akik gyermeketek számára a keresztséget kéritek, kötelességetek lesz őt úgy nevelni, hogy hitünk szerint éljen. Tartsa meg Isten parancsait: úgy szeresse Istent és embertársait, ahogy Krisztus Urunk tanította. Vállaljátok-e ezt a kötelességet?

Szüleid: Vállaljuk.

A pap most keresztszüleidhez fordult: Keresztszülők! Megígéritek-e, hogy támogatjátok e gyermek szüleit vállalt kötelességük teljesítésében?

Keresztszüleid: Megígérjük.

A pap most hozzád szólva így folytatta: N…! Nagy örömmel fogad téged a keresztény közösség. Ennek a közösségnek a nevében most megjelöllek a kereszt jelével. Homlokodra keresztet rajzolt, majd utána így szólt: Kedves Szülök és Keresztszülők! Jelöljétek meg ti is a gyermek homlokát Krisztusnak, a mi Üdvözítőnknek szent jelével!

Miután szüleid és keresztszüleid is megjelölték homlokodat, a pap a Szentírásból egy szabadon választott részt olvasott fel, azután a szülők és keresztszülők kötelességéről beszélt, és így folytatta:

Kedves Testvéreim! Kérjük a mindenható Istent, hogy árassza irgalmát erre a gyermekre, valamint szüleire, keresztszüleire és minden megkeresztelt emberre!

Add, Urunk, hogy akit a kereszttel megjelöltünk, élete egész folyamán nyíltan megvallja Krisztust, az Isten Fiát!

Hívek: Kérünk téged, hallgass meg minket!

A pap ezután Isten szentjeinek közbenjárását kérte számodra, majd azért imádkozott, hogy törjön meg rajtad a gonosz lélek hatalma. Aztán így folytatta:

Védelmezzen téged Krisztusunk, a mi Üdvözítőnk ereje! Ennek jeléül megkenünk téged az üdvösség olajával Krisztusban, a mi Urunkban, aki él és uralkodik mindörökkön örökké.

A gonosz lélek kísértéseinek való ellentmondás harcot jelent egy egész életre. Ehhez a harchoz adott neked erőt az egyház a keresztelendők olajával. Amint az ókorban is olajjal kenték meg a versenyző atlétákat, úgy kente meg most a pap homlokodat.

A keresztelés

Pap: Kedves Szülők és Keresztszülők! A gyermeknek, akit az egyház színe elé hoztatok, Isten jósága új, kegyelmi életet ad vízből és Szentlélekből. Neveljétek majd őt szent hitünk tanítása szerint! Féltő gonddal ügyeljetek arra, hogy az isteni élet napról napra növekedjék benne, és azt a bűn soha meg ne fertőzze. Reméljük, hogy hitbeli meggyőződésetek hozott ide benneteket, és így készségesen vállaljátok a gyermek megkeresztelésével járó kötelességeket. Gondoljatok arra, hogy ti is részesültetek a szent keresztségben! Mondjatok tehát ellent a bűnnek! Ez az egyház hite, és ebben a hitben kereszteljük meg gyermeketeket. Ellene mondtok-e a sátánnak?

Szüleid és keresztszüleid: Ellene mondunk.

Pap: És minden cselekedetének?

Szüleid és keresztszüleid: Ellene mondunk.

Pap: És minden csábításának?

Szüleid és keresztszüleid: Ellene mondunk.

Pap: Hisztek-e Istenben, a mindenható Atyában, mennynek és földnek teremtőjében?

Szüleid és keresztszüleid: Hiszünk.

Pap: Hisztek-e Jézus Krisztusban, Isten egyszülött Fiában, a mi Urunkban, aki Szűz Máriától született, kínhalált szenvedett, de föltámadt a halálból, és ül az Atyának jobbján?

Szüleid és keresztszüleid: Hiszünk.

Pap: Hisztek-e a Szentlélekben, a katolikus anyaszentegyházban, a szentek közösségében, a bűnök bocsánatában, a testnek föltámadásában és az örök életben?

Szüleid és keresztszüleid: Hiszünk.

A pap ezután ismét kérdést intézett szüleidhez és keresztszüleidhez, megnevezve téged:

Akarjátok-e, hogy N… elnyerje a keresztséget az egyház hitében, amelyet az imént mindnyájan megvallottunk?

Szüleid és keresztszüleid: Akarjuk.

Most következett az az ünnepélyes pillanat, amelyben örök időkre megkereszteltek. A pap háromszor vizet öntött a fejedre, és a következőket mondta:

N…, én megkeresztellek téged az Atya + és a + Fiú és a Szentlélek + nevében.

E pillanattól kezdve lettél Isten kedves gyermeke, Krisztusnak testvére, a Szentlélek temploma és a katolikus egyház tagja. A pap ezután krizmával kente meg homlokodat, ezzel ajánlva téged Istennek. Ezután így szólt hozzád:

N…, a keresztségben új teremtmény lettél, és Krisztust öltötted magadra. Ez a hófehér ruha legyen keresztény méltóságod jele! Hozzátartozóid szava és példája pedig támogasson, hogy ezt a méltóságot tisztán megőrizd az örök életre!

A pap fehér ruhával takart be. A fehér a tisztaság és az öröm jelképe. Az ősegyházban az újonnan kereszteltek egy hétig hordták a fehér keresztelési ruhát.

Annak jeléül, hogy a keresztség megvilágosít a hit világosságával, a pap égő gyertyát nyújtott szüleidnek és keresztszüleidnek, majd így szólt:

Rátok van bízva a világosság: a hit és a kegyelem fénye, amelyet ez a gyertyaláng jelképez. Óvjátok gondosan, hogy gyermeketek, akire ma ráragyogott Krisztus fényessége, szüntelenül a világosság fiaként járja az élet útját! Maradjon állhatatos a hitben, és amikor az Úr eljön, elébe járulhasson az összes szenttel együtt a mennyei hazában.

Végezetül a pap e szavakkal bocsátott el benneteket:

És áldjon meg benneteket a mindenható Isten: az Atya, + a Fiú és a Szentlélek!

Mind: Ámen.

Pap: Menjetek békével!

Mind: Istennek legyen hála!

Isten gyermeke lettél. A fogadott fiúság szent fénye felragyogott a lelkedben.

Gyermekkeresztelés, ha világi hívő keresztel

Pap nélküli egyházközségekben, püspöki engedéllyel nyílik rá lehetőség. A keresztelés szenteltvízzel vagy tiszta vízzel történik. A szülőkön és keresztszülőkön kívül – lehetőség szerint – legyenek jelen rokonok és jó barátok is. A keresztelést egy alkalmas világi hívő végzi, aki az „Egyetemes könyörgésekkel” kezdi a szertartást:

Kérjük, testvéreim, a mindenható Istent: árassza irgalmát erre a gyermekre, aki a keresztség kegyelmében részesül, valamint szüleire, keresztszüleire és minden megkeresztelt emberre!

Add, Urunk, hogy a keresztség által ez a gyermek egyházad tagjává legyen!

– Kérünk téged, hallgass meg minket!

Hogy a keresztség által a fogadott fiúságot elnyerje!

– Kérünk téged, hallgass meg minket!

Hogy ő, aki a keresztség által Krisztus halálába temetkezik, Krisztus föltámadásában is részesüljön!

– Kérünk téged, hallgass meg minket!

Hogy a keresztség kegyelme minden jelenlévőben megújuljon!

– Kérünk téged, hallgass meg minket!

Hogy Krisztus tanítványai, akik a keresztség által egy testté lettek, a hit és a szeretet egységében mindig megmaradjanak!

– Kérünk téged, hallgass meg minket!

Az egyetemes könyörgést ezzel az imádsággal fejezi be:

Istenünk, a mi Urunk Jézus Krisztus Atyja, minden élet és szeretet forrása! Te enyhíted a szülők aggodalmát, gondoskodsz a veszélyben forgó gyermekekről, és szerető gondviselésedet azáltal mutatod meg, hogy újjáteremted őket az örök élet számára. Hallgasd meg kegyesen könyörgésünket, és ne engedd, hogy ezt a kis gyermeket fogva tartsa a gonoszság! Fogadd be kegyesen Fiad országába! Add meg tehát, hogy a vízből a Szentlélek ereje által ő, akinek a(z) N… nevet adjuk, és aki Krisztusodhoz hasonlóvá lesz halálának szent titkában, részesüljön az ő föltámadásában is! Legyen a te fogadott gyermeked, nyerje el Krisztus örökségét, és az egyházban örvendezzék a te társaságodnak egyszülött Fiaddal és a Szentlélekkel együtt mindörökkön örökké! Ámen.

A keresztelést végző hívő a következő szavakkal fordul a jelenlévőkhöz:

Emlékezzünk saját keresztségünkre, és valljuk meg hitünket Jézus Krisztusban! Ez a hit az egyház hite, és ebben a hitben kereszteljük meg ezt a gyermeket is.

Hisztek-e Istenben, a mindenható Atyában, mennynek és földnek Teremtőjében?

Jelenlévők: Hiszünk.

Hisztek-e Jézus Krisztusban, Isten egyszülött Fiában, a mi Urunkban, aki Szűz Máriától született, kínhalált szenvedett; akit eltemettek, de föltámadt a halálból, és ül az Atyának jobbján?

Jelenlévők: Hiszünk.

Hisztek-e a Szentlélekben, a katolikus Anyaszentegyházban, a szentek közösségében, a bűnök bocsánatában, a test föltámadásában, és az örök életben?

Jelenlévők: Hiszünk.

A keresztelést végző hívő háromszor vizet önt a keresztelendő gyermek fejére, és közben ezt mondja:

N…, én megkeresztellek téged az Atya + és a Fiú + és a Szentlélek + nevében.

A keresztelést végző most fehér ruhát helyezhet a gyermekre e szavakkal:

N…, a keresztségben új teremtménnyé lettél, és Krisztust öltötted magadra. Ez a hófehér ruha legyen keresztény méltóságod jele, amelyet tisztán kell megőrizned az örök életre. Ámen.

Miatyánk…

A keresztség szentségének kiszolgáltatója lehetőleg egy vagy két tanúról is gondoskodjék, és anyakönyveztesse a keresztelést!

Hálaima a keresztség kegyelméért

Uram, Jézus Krisztus, boldog vagyok és köszönöm, hogy meghívtál egyházad közösségébe. Köszönöm értem elszenvedett fájdalmaidat, dicsőséges feltámadásodat, amelyek mindezt a boldogságot szolgálták.

Köszönöm az azóta rám fordított gondot és törődést; Szűzanyánknak, édesanyádnak köszönöm, hogy oltalmába vett, és vigyázott rám.

Engedd Uram, hogy veled szoros barátságban tölthessem napjaimat! Gondolataim, szavaim, tetteim a keresztség kegyelmét tükrözzék, hogy hivatásomra méltó lehessek.

Fölajánlom neked szüleimet, keresztszüleimet és a papot is, aki engem megkeresztelt. Mindenkit, aki segített abban, hogy megismerhesselek, és mindjobban megszeresselek. Világosítsd meg azokat, akiket hozzám küldesz, hogy helyesen szóljanak rólad, és meg tudják jól mutatni, miképpen maradhatok meg barátságodban!

Hit

Uram, Istenem! Hiszem mindazt, amit kinyilatkoztattál, és amit egyházad által hinni tanítasz, mert te igaz Isten vagy. Kérlek, Uram, növeld hitemet, és adj erőt, hogy soha életemben ne szégyelljem azt, inkább áldozatok árán is megvalljam az emberek előtt.

Remény

Uram, Istenem! Remélem tőled bűneim bocsánatát és azt a kegyelmet, hogy egyszer hozzád kerülök az örök üdvösségre, mert te mindezt megígérted, és te hű és irgalmas Isten vagy ígéreteid teljesítésében. Kérlek, Uram, erősítsd reményemet!

Szeretet

Uram, Istenem! Teljes szívemből és mindenekfölött szeretlek téged, mert te végtelenül jó és szeretetreméltó Isten vagy. Irántad való szeretetből szeretem felebarátaimat is, mint önmagamat. Kérlek, Uram, tökéletesítsd szeretetemet!

*

Védőszentemhez

Szent N…, a kereszteléskor szüleim azt a nevet adták nekem, amelyet te viseltél. Így lettél nekem földi pályámon kísérőm, a mennyben védőszentem.

Ennek a névnek te nagy megbecsülést szereztél az egész világon Isten és az emberek előtt. Kérlek, segíts mint példaképem, hogy vigyázzak a kegyelem fényére szívemben!

Életed példájából tanuljam meg, hogyan kell Isten akaratát teljesíteni, Krisztushoz, a mi Urunkhoz hű maradni, gondolkodásmódban, magatartásban az igazi keresztények útját járni, hogy majd egyszer veled együtt részese lehessek az örök üdvösségnek.

Igyekezzél minél többet megtudni védőszentedről, hogy élete serkentésül, példaképül szolgáljon számodra!

Védőszented ünnepe a te névnapod. Bizonyára jól esik, ha ilyenkor megköszöntenek.

A névnap (születésnap) személyes ünnep. Létünk ünnepe. Ezért légy te is figyelmes, tartsd számon legalább a hozzád legközelebb állók névnapját, születésnapját úgy, hogy néhány kedves szóval gratulálsz, köszöntöd őket.

A magad névnapján, születésnapján mindenesetre az lenne szép, ha ezen az ünnepen szentmisét hallgatnál, szentáldozáshoz járulnál. De legalább térj be néhány percre egy templomba, és adj hálát Istennek a keresztség kegyelméért, egyáltalán azért, hogy keresztény lehettél, s máig megmaradhattál a Krisztus egyházához való hűségben.

*

HISZEK

egy Istenben, mindenható Atyában,

mennynek és földnek Teremtőjében.

És Jézus Krisztusban,

az ő egyszülött Fiában, a mi Urunkban,

aki fogantatott Szentlélektől,

született Szűz Máriától,

szenvedett Poncius Pilátus alatt;

meghalt, és eltemették.

Alászállt a poklokra,

harmadnapon feltámadt a halottak közül,

fölment a mennybe,

ott ül a mindenható Atya Isten jobbján;

onnan jön ítélni élőket és holtakat.

HISZEK

a Szentlélekben.

Hiszem a katolikus anyaszentegyházat,

a szentek közösségét,

a bűnök bocsánatát,

a test föltámadását és az örök életet.

ÁMEN

– Apostoli  hitvallás –

Imák a Szentháromsághoz

Hitünk középpontja a Szentháromság titka. Amit róla tudnod kell, megtalálod hittankönyvedben.

Keresztvetésünk is a Szentháromság dicsérete: az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében. Mindig megfelelő tisztelettel és áhítattal vess keresztet! Ez a jel a keresztények jele, erről ismernek meg bennünket. A szeretet jele, nem a gyűlöleté.

Az egyház minden liturgikus imája a Szentháromság dicsőítésével zárul.

Ha imánkat az Atyához intézzük, hozzáfűzzük: a mi Urunk, Jézus Krisztus által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten, mindörökkön örökké. Ámen.

Amikor Krisztushoz imádkozunk, így zárjuk: aki élsz és uralkodol az Atyával és a Szentlélekkel egységben, mindörökkön örökké. Ámen.

Gyakran ezt is imádkozzuk: Dicsőség az Atyának, a Fiúnak és a Szentléleknek, miképpen kezdetben, most és mindörökké. Ámen.

Figyelemmel és mély összeszedettséggel imádkozd mindezeket, hogy a Szentháromság iránti tisztelet mindinkább elmélyüljön benned!

*

Téged, Isten, dicsérünk

(Te Deum)

Téged, Isten, dicsérünk, téged Úrnak ismérünk.

Téged, örök Atyaisten, mind egész föld áld és tisztel.

Téged, minden szép angyalok, kerubok és szeráfkarok, egek és minden hatalmak szüntelenül magasztalnak.

Szent vagy, szent vagy, erősséges szent Isten vagy!

Nagyságoddal telve ég, föld; dicsőséged mindent bétölt. Téged dicsér egek Ura, apostolok boldog kara. Dicséretes nagy próféták súlyos ajka hirdet és áld. Jeles mártírseregek magasztalnak tégedet.

Vall tégedet világszerte szent egyházad ezerszerte. Ó, Atyánk, téged, s mérhetetlen nagy fölséged, s azt, ki hozzánk tőled jött le, Atya igaz Egyszülöttje, és áldjuk veled Vigasztaló Szentlelkedet.

Krisztus, Isten Egyszülöttje, király vagy te mindörökre. Mentésünkre közénk szálltál, szűzi méhet nem utáltál. Halál mérgét megtiportad, mennyországod megnyitottad. Isten jobbján ülsz most széket, Atyádéval egy fölséged, onnan leszel eljövendő, mindeneket ítélendő. (Letérdelünk.)

Téged azért, Uram, kérünk, mi Megváltónk, maradj vélünk! Szentjeidhez végy fel égbe, az örökös dicsőségbe. Szabadítsd meg Uram, néped, áldd meg a te örökséged. Te kormányozd, te vigasztald, mindörökké felmagasztald! (Felállunk.)

Mindennap dicsérünk téged, szent nevedet áldja néped. Bűntől e nap őrizz minket, és bocsásd meg vétkeinket! Irgalmazz, Uram, irgalmazz, híveidhez légy irgalmas!

Kegyes szemed legyen rajtunk; tebenned van bizodalmunk!

Te vagy, Uram, én reményem, ne hagyj soha szégyent érnem!

A Szentháromsághoz

Szentháromság egy Isten! Mi, a te teremtményeid, nem vagyunk egyedül a világban. Nem hagytál bennünket magunkra, nem hagysz társtalanul, fáradtan vándorolnunk egy távoli, hideg, közömbös istenség felé.

Velünk vagy, mint a család atyja övéivel. „Atyánk”-nak szólíthatunk téged, s magunkat gyermekeinknek nevezhetjük.

És te, Urunk, Jézus Krisztus, eljöttél közénk, hogy megmutasd nekünk az emberhez méltó élet szép példáját. Isten létedre testvérünk, barátunk lettél.

És te, Szentlélek, isteni Szeretet, aki az Atyát és a Fiút összekötöd, ajándékunk lettél, hogy szívünket Krisztus szeretetére és szolgálatára buzdítsd. Előttünk jársz, világítod az utat, melyen járunk, hogy Krisztus hű követői maradhassunk.

Atya, Fiú és Szentlélek! Hadd élhessek én is Szentháromságtok fényében és melegében!

A mindennapi élet hajszájában sohase feledjem, hogy a Szentháromság bennem él, és erőt ád minden küzdelemben!

*

Isten azért fedte föl a Szentháromság titkát, hogy könnyebben tudjunk vele személyes kapcsolatba lépni. Van, aki legszívesebben édesapát lát a jó Istenben. Hisz tőle származik minden apai és anyai szeretet itt a földön. Úgy gondoskodik rólunk, mint gyermekeiről. Milyen megható szeretettel beszélt mindig mennyei Atyjáról Jézus Krisztus!

Van, aki legkönnyebben Jézushoz tud imádkozni: hiszen magunk elé tudjuk képzelni arcát, ismerjük szavait, és szinte hallani véljük a Mester bátorító, baráti hangját. Barátainak tekint minket, és mindenét odaadta értünk szeretetből.

Van, akit a Szentlélek Isten személye ragad meg. Boldogan gondol arra, hogy a keresztség napja óta szíve a Szentlélek temploma; őt szólongatja imáiban; tőle kér fényt és erőt a mindennapok során.

A jó Isten mindegyik megközelítési módja helyes. Jól teszed, ha mindegyiket megpróbálod. Így egyre személyesebbé válik Istenhez fűződő kapcsolatod.

Waigand József

Imák az Atyához

Imáidban leggyakrabban Krisztushoz fordulsz, őt érzed magadhoz a legközelebb, hiszen tudod róla, hogy a földön járt, éppen úgy ember volt, mint mi.

Ne feledd azonban: Krisztus azért jött, hogy megmutassa az Atyát nekünk, közelebb vigyen hozzá bennünket. Élete végén ezt mondta: „Atyám, én megdicsőítettelek téged a földön. A feladatot, amelynek elvégzését rám bíztad, elvégeztem… Kinyilatkoztattam nevedet az emberek előtt.” (Jn 17, 4–8)

Isten a mi Atyánk – állandóan visszatérő gondolata ez a Szentírásnak. Az egyetlen imádság, amelyre Krisztus bennünket megtanított, az Atyához szól: Atyánk, ki a mennyben vagy, szenteltessék meg a te neved, jöjjön el a te országod…

A keresztény vallásokon kívül egyetlen vallás sem meri atyának szólítani a Mindenható Istent.

Mennyei Atyánk dicsőítése

A te gyermekeid vagyunk.

Atyánk, irántunk való szereteted abban nyilvánult meg, hogy egyszülött Fiadat küldted a világba, hogy általa fölismerhessük életünk valódi értelmét és igazi célját.

Atyánk, micsoda szeretettel ajándékoztál meg bennünket: gyermekeidnek hívnak, és azok is vagyunk!

Atyánk, Fiad lelkét küldted szívünkbe, aki így imádkozik: Abba, Atya!

Atyánk, te mennyei ajándékokkal és lelki áldások bőségével halmoztál el bennünket.

Atyánk, te a sötétségtől szabadítottál meg, s szeretett Fiad országába hívtál minket.

Atyánk, te méltóvá tettél, hogy részt kapjunk a szentek örökségéből.

Atyánk, te szerettél bennünket, s kegyelemeddel soha nem múló vigasztalást és reményt adtál.

Atyánk, te fölkelted napodat jókra és gonoszokra, esőt adsz igazaknak és bűnösöknek.

Atyánk, te saját Fiadat küldted hozzánk, hogy mindaz, aki látja a Fiút és hisz benne, örökké éljen.

Atyánk, te belelátsz szívünk legrejtettebb redőibe.

Atyánk, te tudod legjobban, mire van szükségünk.

Atyánk, te táplálod az ég madarait és a mezők liliomait.

Atyánk, te olyanokat keresel, akik igazán, lélekben és igaz szívvel imádnak téged.

Atyánk, tőled származik minden közösség mennyben és a földön.

Mindenek Atyja, aki minden fölött, minden által, mindenben vagy!

Atya, akiben a változandóságnak és mulandóságnak árnyéka sincsen.

Irgalom Atyja és minden vigasztalás Istene, a te gyermekeid vagyunk!

*

Az Atya fölségéről

Ó, milyen csodálatos, Úristen, a te fényességed! Inkább, hogysem a napfény, megvakítja gyönge szemünket, ha a hitnek homálya azt be nem kötözi.

Te vagy, én Istenem, minden jónak kútfeje, minden létezőnek eleje és vége. Te az eget és a földet ujjaidon hordozod, a tenger vizeit tenyereden méred, a föld kerekségét, az egek nagy voltát araszoddal befogod. Tehozzád képest minden teremtett lény csak porocska.

Te kezeidben vannak a világnak határai: benned és teáltalad élnek, mozognak és vannak minden létezők: ha csak szemeidet elfordítod is tőlük, ottan semmivé lesznek. Megrendül a föld, ha csak megtekinted is: te vetettél határt a tengernek; téged dicsérnek az egek és csillagok, melyeket te a nevükön hívsz.

Te mindenekben vagy, de be nem rekesztetel; mindenek fölött vagy, de föl nem emeltetel; mindenek alatt vagy, de le nem nyomattatol. Te mindeneket látsz, de magad láthatatlan vagy; mindeneket hordasz, de meg nem terheltetel; mindeneket eltávoztatsz, de el nem távozol; mindeneket igazgatsz bölcsességeddel, tartasz hatalmaddal; munkálkodol minden fáradság nélkül; keresel minket, bár semmi nélkül nem szűkölködöl; megharagszol, noha csendes maradsz; elváltoztatod e világi dolgokat, de soha tanácsodat el nem változtatod. Ámbár nem szűkölködöl, örülsz a nyereségnek; noha fösvény nem vagy, de uzsorát kívánsz; megfizetsz, akinek tartozol, bár adós nem vagy; elengeded adósságainkat kárvallásod nélkül; mindenütt jelen vagy, noha a hamisak gondolataitól távol vagy; betöltesz mindeneket, fölülhaladsz mindeneket, tartasz mindeneket; jövendők, múlandók előtted jelen vannak.

Te, Uram, idő nélkül örökké való vagy; ki nem terjedsz, mégis mindenütt jelen vagy; sehová nem mégy, mégis mindeneken általhatsz. Véghetetlen vagy hatalmasságodban, megfoghatatlan bölcsességedben, rettenetes ítéleteidben; igaz vagy minden beszédeidben, szent vagy minden cselekedeteidben, bővelkedel az irgalmassággal, nagy tűrhető vagy a bűnösökhöz, kegyelmes

a hozzád térőkhöz.

Azért, ím, elődbe vetem, Uram, az én bűnös lelkemnek nyavalyáját, és az alázatos vámossal föl sem merem emelni előtted szememet. Kérem szent nevedet, világosítsd föl értelmemet, hogy megismerjen téged; gerjeszd föl szívemet, hogy féljen és tiszteljen tégedet; tisztítsd meg lelkemet, hogy szeressen tégedet. Föl ne indítsd, Uram, a száraz falevél ellen haragodat; a széltől idestova hányatott pozdorját ne kergessed; a hamu ellen erődet ne mutassad, hanem irgalmasan szánd meg gyarlóságomat és engedd, hogy amint hitem által most fölségedet homályban távol látom, úgy halálom után tégedet színről színre lássalak. A mi Urunk, Jézus Krisztus által. Ámen.

Pázmány Péter

Fohászkodás

Isten! Kit a bölcs láng esze fel nem ér,

Csak titkon érző lelke óhajtva sejt:

Léted világít, mint az égő

Nap, de szemünk bele nem tekinthet.

A legmagasabb menny s aether Uránjai,

Melyek körülted rendre keringenek,

A láthatatlan férgek a te

Bölcs kezeid remekelt csudái.

Te hoztad a nagy Minden ezer nemét

A semmiségből, a te szemöldöked

Ronthat s teremthet száz világot,

S a nagy idők folyamait kiméri.

Téged dicsőit a Zenith és Nadír.

A szélvészek bús harca, az égi láng

Villáma, harmatcsepp, virágszál

Hirdeti nagy kezed alkotásait.

Buzgón leomlom színed előtt, Dicső!

Majdan, ha lelkem záraiból kikél,

S hozzád közelb járulhat, akkor

Ami után eped, ott eléri.

Addig letörlöm könnyeimet, s megyek

Rendeltetésem pályafutásain,

A jobb s nemesb lelkeknek útján,

Merre erőm s inaim vihetnek.

Bizton tekintem mély sírom éjjelét!

Zordon, de óh nem, nem lehet az gonosz,

Mert a te munkád: ott is elszórt,

Csontjaimat kezeid takarják.

Berzsenyi Dániel

*

Assisi Szent Ferenc naphimnusza

Mindenható, fölséges és jóságos Úr,

Tied a dicséret, dicsőség és imádás,

És minden áldás,

Minden egyedül téged illet, Fölség,

És nem méltó az ember, hogy nevedet kimondja.

Áldott légy, Uram, és minden alkotásod,

Legfőképpen urunk-bátyánk a Nap,

Aki a nappalt adja és ránk deríti a te világosságod.

És szép ő és sugárzó, nagy ragyogással ékes:

A te képed, Fölséges.

Áldjon, Uram, téged Hold nénénk és minden csillaga az égnek.

Őket az égen alkotta kezed, fényesnek, drága szépnek!

Áldjon, Uram, tégedet Szél öcsénk, levegő, felhő, jó és rút idő,

Kik által élteted minden te alkotásod.

Áldjon, Uram, téged Víz húgunk,

Oly nagyon hasznos ő,

Oly drága, tiszta és alázatos!

Áldjon, Uram, Tűz bátyánk;

Vele gyújtasz világot éjszakán.

És szép ő és erős, hatalmas és vidám.

Áldjon, Uram, téged Földanya nénénk,

Ki minket hord és enni ad,

És mindennémű gyümölcsöt terem, füveket és színes virágokat.

Áldjon, Uram, tégedet minden ember,

Ki szerelmedért másnak megbocsát,

És aki tűr gyötrelmet, nyavalyát,

Boldogok, akik tűrnek békességgel,

Mert tőled nyernek majd, Fölséges, koronát.

Áldjon, Uram, testvérünk, a testi halál,

akitől élő ember el nem futhat.

Akik halálos bűnben halnak meg, jaj azoknak,

És boldogok, kik magukat megadták a te szent akaratodnak.

A második halál nem fog fájni azoknak.

Dicsérjétek az Urat és áldjátok,

És mondjatok hálát neki,

És alázatosan szolgáljátok.

Sík Sándor fordítása

URAM!

Fölfedted előttünk az anyagban rejlő

energia titkát,

Hogy munkánkat könnyebbé és az

életet magasztossá tegyük,

Megtanítottál a hangnál is sebesebb

utazásra,

Hogy a távolság ne válassza el többé az

embertől az embert.

Munkánk gyümölcsét, a lövedékké

sűrített energiát

Mi eljuttatjuk a föld legtávolabbi sarkaiba,

Hogy egymást nyomorúságba

és pusztulásba taszítsuk,

Hogy a letarolt földről kiirtsunk minden élőt.

Uram! Ne hagyd, hogy leromboljam az

élet templomát, –

Engedd, hogy hasznomra váljék a tudás,

hogy hasznossá lehessek általa.

Adj méltóságot rövid napjaimnak.

Szent-Györgyi Albert

Csillag Veronika fordítása

*

Ha megszólítalak, Uram, tudom, az első kérdésed hozzám: „Szükséged van rám?” S mindjárt válaszolsz: „Itt vagyok! Nem láthatsz meg, de én vagyok a fény, amelyben mindent látsz. Nem hallasz, s mégis kezed ereje vagyok, cselekszem akkor is, ha nem ismered útjaimat. S alkotok akkor is, ha művemet nem ismered.”

James Irwin űrhajós imája a Holdon

Keresek Valakit, s nem tudom, ki az?

A percek robognak, tűnik a tavasz,

s nem tudom, ki az.

Csüggedő szívvel loholok egyre,

Keresek valakit, a Végtelenbe

loholok egyre.

Könnyeim csorognak, – majd kiapadnak;

Vágyak magukkal messzebb ragadnak –

Majd kiapadnak!

Lelkem elröppen a végtelenbe,

Tovább vágyom arra az egyre,

a Végtelenbe.

József Attila

Imák Urunk Jézushoz

Bizalom

Ha fájó szívvel kell látnom, hogy legjobb barátaim elhagynak egymás után, te velem vagy Jézusom.

Ha a göröngyös utat társtalanul kell tovább rónom, te velem vagy, Jézusom.

Ha az életben mindenkitől elhagyatva állok, te velem vagy, Jézusom.

Ekkor érzem valójában közelségedet, hogy velem vagy, Jézusom.

Amikor a legelkeseredettebb harcomat vívom, te velem vagy, Jézusom.

Tudom, amikor a harcból győztesen kikerülök, te mellettem vagy, Jézusom.

Tudsz rólam mindent, s amikor szívemet elönti a bánat és a keserűség, te velem vagy, Jézusom.

Meghallod szavamat, s amikor halálfélelemben riadtan menekülök hozzád, te velem vagy Jézusom.

Velem vagy akkor is, ha a szomjúságtól aléltan, csaknem elpusztulva fekszem…

Vezetsz engem a hosszú úton a cél felé, ahol már nem lesz többé küzdelem és harc, ahol örökké melletted lehetek, Jézusom.

*

Dicsérő és kérő ima az Úr Jézushoz

Dicsértessél, Jézus Krisztus, az élő Isten Fia!

Te vagy a világ Megváltója, a mi Urunk és Üdvözítőnk.

(Most saját szavaiddal dicsőítsd az Üdvözítőt, kérj tőle, amit jónak látsz!)

Jöjj, Uram, Jézus Krisztus, könyörülj rajtunk!

Te hoztad el hozzánk az örömhírt; Te tanítottál

bennünket szeretetre; Ott ülsz most az Atya jobbján;

Onnan jössz majd ítélni élőket és holtakat;

Te töltesz meg minket szellemeddel, és újjáalakítod a világot;

Engem is látsz – engem is szeretsz –

Értünk vérrel verejtékeztél;

Megígérted kéréseink meghallgatását;

Te küldted el nekünk a Szentlelket;

Üdvözítőnk! Újítsd meg szívünket!

Erősíts bennünket a kísértés idején!

Imádság nagylelkűségért

Krisztusom! Királyom! Kérlek, ajándékozz meg engem nemesen érző szívvel, lovagias lelkülettel!

Legyek nagylelkű az életben: mindig azt válasszam, ami fölfelé vezet, sohasem azt, ami a mélybe.

Nagylelkű a munkában: sose jelentsen ez számomra nyomasztó terhet, hanem tőled kapott feladatot.

Legyek nagylelkű a szenvedésben, amikor megpillantom életem keresztjét; legyek Cirenei Simon, ha segíteni kell mások keresztviselésének megkönnyítésében.

Legyek nagylelkű a világ előtt: értsem meg, bocsássam meg mások gyengeségét és nyomorúságát – anélkül, hogy magam is hozzájuk hasonlóvá válnék.

Nagylelkű az emberek előtt: mindenkihez legyen szerető szavam, mozdulatom; elsősorban a gyengékhez és elesettekhez. Jó példámmal igyekezzem hozzád vezetni azokat, akik velem élnek, dolgoznak és engem szeretnek.

Add, hogy nagylelkűséget tanúsítsak feletteseim iránt: lássam tekintélyükben a te akaratodat.

Legyek nagylelkű önmagam előtt! Sosem bízzam csak a magam erejében, hanem mindig benned.

És legyek mindig nagylelkű előtted Uram, Jézusom! Szolgálatodra mindig készen álljak, érted éljek és haljak.

Ámen.

Nemes lelkületért

Isten egyszülött Fia, Örök Ige! Taníts meg engem igaz nemeslelkűségre! Taníts meg, hogy úgy szolgáljak neked, amint az téged megillet.

Adni latolgatás nélkül – harcolni, nem ügyelve sebeimre – dolgozni, pihenést nem keresve – magamat egészen föláldozni, és érte jutalmat sohasem várni.

Legyen nekem elég az a boldog tudat, hogy szent akaratodat mindig teljesítem.

Loyolai Szent Ignác

*

Dicsértessék a Jézus Krisztus!

Néhány évtizeddel korábban még ezzel a szép köszöntéssel üdvözölték egymást a katolikusok nemcsak otthon, de csaknem mindenütt, faluhelyen az utcán is. A vallásüldözés korszakában kevesen merték egymást Krisztus nevével nyilvánosan köszönteni. Ma pedig többnyire már otthon is csak Sziá-val köszönünk. (Állítólag ez az olasz Dicsértessék rövidítése.)

Miért ne üdvözölhetnénk egymást Krisztus nevével ismét – és magyarul? Legalább otthon, a családban, a templomba érkezéskor és mindenütt, ahol Jézusunk nevében találkozunk?

Egy úton Krisztussal

Előttem az élet – minden titkával és útvesztőjével… Vidáman indulok, fiatalos lelkesedéssel.

Krisztusom! Segíts megtalálni a helyes utat, s légy ezen az úton mindvégig útitársam, kalauzom, barátom!

Példákkal lelkesíts, szavaiddal igazíts, isteni mindenhatóságoddal erősíts!

Ragyogja be életutamat a te sugárzó melegséged és megszentelő világosságod!

Légy velem, vezess, hogy soha el ne tévedjek, el ne essem, hanem szívvel-lélekkel csak neked szolgáljak!

*

Fehér fényben, fehér ruhában

Egy férfi jár előttem egyre,

Vezet, vezet, kezem kezében,

Föl a magányos nagy hegyekre.

Az emberarcok ködbe vesztek,

Ketten vagyunk a hegyeken.

Kézen fogva vezet a Mester,

S én követem.

Sík Sándor

A tanító Krisztus (Márton Lajos rajza)

Az evangélium nem filozófia, nemcsak tan, hanem eleven erő, eleven s folytonos behatás a lelkekbe, s azt kegyelemnek hívjuk. Hívhatjuk krisztusi életerőnek, természetfölötti fluidumnak, melyet Krisztus áraszt a lelkekbe, mint ahogy ő mondja: Nélkülem semmit sem tehettek. Valamint a szőlővessző nem hoz gyümölcsöt, ha nem marad a tőkén, úgy ti sem hoztok, ha nem maradtok bennem.

Ez a krisztusi életerő kiárad az egész erkölcsi világra, s telítve van élettel, mint ahogy a termékeny ősvizek voltak, melyek fölött az Isten lelke lebegett.

Prohászka Ottokár

Krisztus lelke, szentelj meg engem.

Krisztus teste, üdvözíts engem.

Krisztus vére, ihless meg engem.

Krisztus oldalából kifolyó víz, tisztíts meg engem.

Ó, édes Jézus, hallgass meg engem.

Szent sebeidbe rejts el engem.

Ne engedd, hogy elszakadjak tőled.

A gonosz ellenségtől oltalmazz engem.

Halálom óráján hívj el engem.

És juttass el magadhoz engem.

Hogy szentjeiddel dicsérjelek téged

Mindörökkön örökké. Ámen.

Loyolai Szent Ignác

A Vigilia katolikus folyóirat 1970-ben „Ki nekem Jézus?” címmel körkérdést intézett neves magyar személyiségekhez, így Bárdos Lajoshoz, Ignácz Rózsához, Mensáros Lászlóhoz, Tolnay Klárihoz, Vass Istvánhoz, Weöres Sándorhoz és még másokhoz. A beérkezett válaszokból nem kis meglepetésre kiderült, a megkérdezettek legtöbbjének Krisztus ma is a legszemélyesebb, legéletalakítóbb valóságot jelenti. Részlet a zeneszerző Bárdos Lajos válaszából:

Ki nekem Jézus? Út. Tudom, merre járjak, tudom, merre haladjak. Senki nem mondta, hogy a helyes út sima és kényelmes. Meredek és göröngyös az. De a sziklamászó is ezt keresi. És ahogy halad fölfelé, egyre szebb a kilátás, egyre fönségesebb az érzés.

És ha vissza-visszacsúszik az ember az út nehezein, ki ad erőt az újra meg újrakezdéshez? Ő.

*

Ateista vagyok. De tisztelem azt a Krisztust, akiben sokan hisznek, és tisztelem azokat is, akik őszintén hinni tudnak benne.

Róbert László

*

A világ sok mindent elvehet tőlünk,

de hitünket Jézus Krisztusban soha.

Mindszenty József

*

Krisztusért meghalni – annyi, mint örökké élni.

Romzsa Tivadar

Imák a Szentlélekhez

Az isteni lét mélyében örök kicserélődés megy végbe: Az Atya végtelen szeretetet sugároz magából, teljesen átadja magát, a Fiú befogadja, s végtelen szeretettel szereti az Atyát.

Szentléleknek nevezzük azt az isteni szeretetet, amely az Atya és a Fiú között öröktől fogva áramlik.

A szeretetnek ez a hatalmas áradása a teremtményekre is kiterjed, és megjelenik a szeretet legnagyszerűbb művében: a megváltásban.

Betölti a világot, környezetedet is. Te is részesülsz ebben a szeretetben, amikor a Szentlelket hívod segítségül. Imádkozz hozzá minden jelentősebb szellemi tevékenységed előtt, mert ő az emberi értelem megvilágosítója. Mégis, mindenekelőtt a szeretet szelleme ő, aki a mi szeretetünket is tettekre buzdítja.

Jöjj el, Szentlélek Úristen!

Jöjj el, Szentlélek Úristen, töltsd be híveid szívét, és szereteted tüzét éleszd föl bennünk! Áraszd ki lelked, és minden életre kél, és megújítod a föld színét!

Könyörögjünk! Isten, ki híveid szívét a Szentlélek fölvilágosítása által tanítottad, add, hogy ugyanazon Szent-lélek által megismerjük, ami helyes, és az ő vigasztalásán mindenkor örvendjünk! Krisztus Urunk által. Ámen.

*

A Szentlélek oly erő, mely teremt, s nekünk is jól és erősen akaró, kiinduló, teremtő lelket ad. Erre van szükségünk. Erős lélek nélkül tudomány, műveltség, állás mit sem használ. Erősen kell fogni a kardot is, különben mit sem használ a pengéje. Skander bég kardját is ócskavas közé dobhatjuk, ha nincs hozzá Skander bég karja. Az egyház kegyszerei is csak úgy használnak nekünk, ha erős odaadással fogjuk és vesszük, ha erős, hajthatatlan a lelkünk. Jöjj el tehát, Szentlélek! Bennem is erős lesz a lélek, ha tárt ajtót nyitok a Szentléleknek, ha bízom benne, és egyre javítom magam. Lelke az én lelkesülésem lesz, melyet az erő érzete fakaszt. Lelkes emberek kellenek, mert csak lelkes emberek képesek valamire. Teremts hát lelket belém, te teremtő Lélek; megsemmisülök előtted, mert a Teremtő semmiből teremt; megalázom magam és úgy kérlek.

Prohászka Ottokár

Szentlélek Isten, szállj le ránk, elmét derítő tiszta láng. Önts lelkeinkbe, melyeket megszenteltél, kegyelmedet.

Kit Isten, mint vigasztalót, nekünk ajándékul adott, minden javak bő kútfeje, lelkünk világa és élete.

Te hét ajándék Istene, az Úr hatalmas jobbkeze, te, kit nekünk ígért Atya, nyelvünk kenetdús szózata.

Érzékeinkre fényt deríts, kebelt erényre fölhevíts! Testünk erőtlenségeit védjék magas kegyelmeid!

Kísértésekben el ne hagyj, szívünkbe békességet adj! Légy útjainkban fővezér, ne érje népedet veszély!

Ó, adjad ismernünk Atyát és egyszülötte Szent Fiát, s téged, ki tőlük származol, valljon, mi ég és földön honol!

Legyen dicsőség, ó, Atyánk, neked, s kitől megváltatánk: Fiadnak, a Vigasztalót áldván veled, mint egy valót! Ámen.

Jöjj, kegyosztó Istenünk!

(Veni Sancte)

Jöjj, Szentlélek Isten, jöjj, áraszd ki a mennyekből fényességed sugarát.

Jöjj, ki árvák atyja vagy, jöjj, ki szívek lángja vagy, ajándékos jóbarát.

Te vagy a vigasztalás, drága vendég, lelki Társ, te az édes enyhülés.

Gondok között nyugalom, hőség ellen oltalom, zokogásban könnyülés.

Jöjj, és töltsd be híveid titkos mélyű szíveit, boldogító égi tűz!

Semmi, semmi Nélküled az emberben nem lehet, semmi tiszta, semmi szűz.

Mosd, amit a szenny belep, öntözd, ami eleped, seb fájását csillapítsd!

Ami dermedt, élesztgesd, ami fagyos, melengesd, ami hibás, igazítsd!

Benned minden bizalom, osszad, osszad pazaron hét szent ajándékodat.

Adj érdemre jobbulást, üdvösséges kimúlást, örök vigasságot ádj! Ámen.

Babits Mihály fordítása

Jöjj, kesergő léleknek kegyes vigasztalója, jó sorsban és megpróbáltatásokban segítője! Jöjj, bűnök lemosója, sebek gyógyítója!

Jöjj, törékenyek erőssége, ingadozók fölemelője; jöjj, alázatosok tanítója, kevélyek megrontója!

Jöjj, árváknak kegyes atyja, özvegyek édes gyámola! Jöjj, szegények reménysége, megfogyatkozottak lábraállítója!

Jöjj, hajózók csillaga, hajótöröttek kikötője! Jöjj, minden élőnek kiváltképpen való ékessége, haldoklók egyetlen üdvössége!

Jöjj, Szentlélek, jöjj, könyörülj rajtam, tégy a magadévá, szállj belém kegyesen, hogy irgalmadnak sokasága szerint csekélységemet a te nagyságod, gyarlóságomat pedig a te erőd pótolja, Jézus Krisztus, az én Üdvözítőm által, aki veled él és uralkodik mindörökkön örökké. Ámen.

Szent Ágoston

Hiszek a Szentlélekben

Hiszem,

hogy megszabadít előítéleteimtől.

Hiszem,

hogy megváltoztatja szokásaimat.

Hiszem,

hogy legyőzi közömbösségemet.

Hiszem,

hogy szeretettel tölti el lelkemet.

Hiszem,

hogy megállít a rossz előtt.

Hiszem,

hogy felbátorít a jóra.

Hiszem,

hogy legyőzi szomorúságomat.

Hiszem,

hogy szeretettel tölt el Isten igéje iránt.

Hiszem,

hogy elveszi kicsinyhitűségemet.

Hiszem,

hogy megerősít szenvedésemben.

Hiszem,

hogy áthatja egész lényemet.

– Karl Rahner –

Mi mindnyájan, kik Istenben hiszünk, s „erőt felülről” várunk, egyesek úgy, mint nemzetek, igazi pünkösdöt szeretnénk ülni; pünkösdöt, vagyis a Szentlélek ünnepét!

Erről a Lélekről énekli az egyházi himnusz, hogy ő „Creator Spiritus”, vagyis teremtő lélek, akire éppen most s éppen nekünk, letaposott magyaroknak nagy szükségünk van.

Mert ugyan hol kellene inkább ez a teremtő lélek, ha nem ott, ahol rombadőlt az ország?

S mikor lenne szükség arra a nagy Megszentelőre inkább, mint a züllés s a hanyatlás korszakában?

Igen, ennek a Léleknek kell az egyesekre bocsátkoznia, s általuk, kik bizonyára sokan lesznek, kell a népnek bátor, bízó, a nemzetet s hazát újjáteremtő lelkévé lennie.

Prohászka Ottokár

*

LÉGY FÖLÖTTEM, JÓ ATYÁM,

ÁLLJ MELLETTEM, KRISZTUSOM,

GYÚJTS VILÁGOT, SZENTLÉLEK,

MINDEN ÉLETUTAMON!

Dr. Vargha Károly fordítása

Imádkozz mindenkor lélekből!

Megmondta nekik,

hogy szüntelenül kell imádkozni,

és nem szabad belefáradni…

(Lk 18, 1)

Reinhold Schneider:

Az esdeklő, csak ő lesz képes arra,

Hogy elhárítsa főnkről még a kardot,

S e földet, tőled, úrhatnám sok zsarnok,

Az életszentség árán elragadja.

Mert mennyet nem győz az, ki hős a tettre!

Mit egyesít, az válik újra széjjel,

Mit újít, mind avulttá válik éjjel,

És bármit tesz, az kínt és bajt hoz egyre.

Most itt a kor, az üdv ma rejtve él,

És embergőg ott ünnepel a téren,

Míg esdeklők a dómban mennek bújva.

De Isten egyszer áld a gondokért.

És lenn, mit át nem járhat szem, a mélyben,

A száraz kutat élet tölti újra!

Dr. Vargha Károly fordítása

Ha felszínen akarsz maradni, ha nem akarsz eltévedni a mai kor divatos eszméinek útvesztőjében, és mint ember sem akarsz lecsúszni, ha meg akarsz maradni Krisztus barátságában, akkor sokat kell imádkoznod.

Imádkozni annyit jelent, mint Istennel beszélgetni.

Mi sem természetesebb, hogy akiket valaminő kapcsolat fűz egymáshoz, olykor személyesen is megbeszélik közös dolgaikat. Beszélgetsz szüleiddel, testvéreiddel, barátaiddal, munkahelyen főnököddel, iskolában tanáraiddal. Kikéred tanácsaikat, megköszönöd segítségüket, és megbeszéled velük a holnap tennivalóit.

Ugyanilyen magától értetődő, hogy isteni Mestereddel is beszélgetsz, különösen ha tudod, hogy neki köszönhetsz a legtöbbet, és tőle várhatod a legbiztosabb eligazítást. Elöljáróban, barátban s talán még szülőben is lehet csalódni, egy hamis világnézet is lépre csalhat bennünket, de Krisztus az egyetlen, aki sohasem hagyja cserben barátait. Téged sem! Ahhoz, hogy ezt elérd, neked is tenned kell valamit.

Krisztus maga mutatta meg, hogyan imádkozzunk. Ő ajándékozta nekünk a legtökéletesebb imádságot, a „Miatyánkot”. Ebben fejezhetjük ki legszebben mennyei Atyánk iránti tiszteletünket, s ez az imádság tartalmazza életünk legfontosabb kérdéseit.

Miről beszélgessünk a Mesterrel?

Ha az élet simán menne, ha mindenki egyformán boldog, egészséges, erős és szép lenne, ha mindenkinek minden sikerülne, és ha nem lennének a földön olyanok, akik nemcsak közvetlen felebarátjuk, de milliók életét is meg tudják keseríteni, aligha volna szükség arra, hogy Istentől bármit kérjünk. Csupán hálát kellene adnunk a paradicsomi állapotokért, amellyel megajándékozott bennünket.

De az ember ezt az eredetileg neki készített paradicsomot már az elején eljátszotta. Élt – pontosabban: visszaélt – szabad akaratával, összekuszálta a dolgokat Istennel, s nekünk most kínnal, verejtékkel kell megküzdenünk nemcsak a betevő falatért, de a békességért, az emberséges életért családunkban, munkahelyünkön, hazánkon belül s a nemzetek közt a nagyvilágban.

Isten irgalmassága következtében e küzdelmünk mégsem reménytelen. Legalább azóta nem, hogy Krisztus eljött közénk, Isten létére emberré lett, s a maga életével mutatta meg: íme, így kell élnünk, tevékenykednünk, ha a világ minden ármánykodása ellenére is boldogan, békében és megértésben akarunk élni egymással – és önmagunkkal.

Nagyszerű program ez egy emberélet számára! Éppen ezért imáidban elsősorban azért adj hálát Istennek, hogy megteremtett, meghívott erre a világra, s éppen a mai korszakban bízta rád a feladatot. Tedd elviselhetőbbé, derűsebbé, boldogabbá – Istennek tetszővé! – azt a közösséget, amelyben élsz, dolgozol!

Fenséges dolog Isten országa építésében részt venni! De ha bármit is el akarunk érni az életben, előbb alkalmassá kell magunkat tenni a feladatra, s ezt az alkalmasságot állandóan „naprakész” állapotban kell tartanunk.

Isten országának kialakítása a szívünkben kezdődik. Ehhez a kemény munkához azonban fegyelmezett jellem, acélos akarat, lovagias lelkület és nemesen érző szív szükséges. Hiányos fegyverzettel nem lehet csatába indulni, s alkalmatlan eszközzel nem lehet szép munkát végezni, bármekkora is a jó szándék.

Imáidban mindenekelőtt arra kérd Istent, adjon neked látó szemet, hogy észrevedd azt a feladatot az életben, amelyet éppen neked szánt, amit egyedül csak te tudsz elvégezni, senki más. Kérj állhatatosságot és kitartást a küzdelemben, s a többi mind megadatik neked…

Istennel való beszélgetésünknek számtalan más témája is lehet, de valamiképpen mindnek össze kell függnie a legfontosabbal: a lelkek javával, Isten akaratával és nagyobb dicsőségével.

Istennek különösen nagy öröme telik benned, ha nem csupán magad, de szeretteid, barátaid, sőt ellenségeid számára is van kérnivalód, s ha nevükben is megköszönöd a javakat, melyekben részesíti őket.

Ne akard azonban kierőszakolni, hogy Isten csodát tegyen a kedvedért. Furcsa dolog lenne egy vizsga előestéjén azért imádkozni, hogy sikeresen átcsússzunk, ha ugyanakkor egész évben egy szót sem tanultunk.

Amikor már minden tőlünk telhetőt megtettünk a jó cél érdekében, még mindig kérhetjük Isten segítségét, hogy fáradozásunkat csalódás helyett siker koronázza. Ne azt akarjuk kicsikarni Istentől, hogy 2x2=5 legyen, hanem kérjük, hogy érvényesüljön a 2x2=4 törvénye.

Hogyan imádkozzunk?

Az lenne a legszebb, ha mindenki a maga szavaival, szabad fogalmazásban beszélgetne Istennel, a Boldogságos Szűz Máriával és a szentekkel. Már Krisztus Urunk is gondolt arra, hogy nem mindannyian, s főleg nem minden órában vagyunk alkalmasak erre. Ezért ajánlotta, s mondta el tanítványainak, a „Miatyánkot”, a legszentebb imádságot, amely magában foglalja mindazt, amit az ember közölhet Alkotójával, a halandó az Örökkel, a gyermek az Atyjával.

Kétezer éves egyházunk és nagy imádkozóink szintén sok imával gazdagítottak bennünket. Ezekből imakönyvedben is megtalálod a legfontosabbakat. Ilyen például a Szűzanyához szóló „Üdvözlégy” – szavai részben még a Szentírásból valók –, ilyen a hitünk megvallását tartalmazó „Hiszekegy”.

Ne hidd, hogy az előre megtanult imák nem méltók a felnőtt emberhez. A fáradt, elcsigázott emberek milliói, a szenvedők és üldözöttek legtöbbször a kedves, már rég ismert és könnyen felidézhető imákban találják meg a vigaszt és enyhülést. Ezért jó, ha minél több imaformát ismerünk könyv nélkül, mert nem tudhatjuk, mikor jön el az óra, amikor csak az emlékezetünkben elraktározott szavakba kapaszkodhatunk…

Magától értetődik, hogy szentmiséken és egyéb liturgikus szertartások alkalmával szintén csak az előírt szövegű imákat lehet közösen mondani. Az egyház legszebb – sokszor dallammal kísért – imái évszázadok folyamán alakultak ki, ezeket nemegyszer a világ legnagyobb zeneszerzői a maguk alkotásaival gyarapították. A közös ima és éneklés révén kapcsolódunk bele igazán az egyház vérkeringésébe, amikor is átéljük, hogy valóban mindannyian egyek vagyunk Isten dicsőítésében, hitünkhöz való ragaszkodásunkban.

Krisztus szavai: „Ahol ugyanis ketten vagy hárman összegyűlnek az én nevemben, ott vagyok közöttük.” (Mt 18, 20)

Sose szégyelld ezt a közösséget! Akkor se, ha néhol jobbára fekete kendős öreg nénikékből, csizmás öregemberekből áll. Ők nevelték a világnak a mindennapok hőseinek seregét, ők adtak egyházunknak is kiváló tudósokat, művészeket és nagy szenteket.

… S talán valahol ott van még közöttünk az is, aki jó szóra, becsületre tanította édesapádat, imádkozni tanította édesanyádat…

Légy irántuk megkülönböztetett tisztelettel! Ki tudja, mennyi vészt, bajt hárítottak el fejünk felől állhatatos, eget ostromló könyörgéseikkel, egész életük csendes mártíromságával…

Imakönyved

Aki imakönyvet vesz kezébe, az keresi a maga egyéniségének, lelki alkatának megfelelő kifejezésmódot Isten megszólítására. A jó imakönyv olyan térkép, amelyen mindenki megtalálja a maga útját Istenhez. Ebben akarnak neked segíteni e könyv szerzői, és szívből remélik, hogy miközben a megfelelő „stílust” keresed, lassanként rátalálsz önmagadra, fölfedezed igazi énedet!

A magad szavaival

Isteni Mestereddel akkor kerülsz bensőbb kapcsolatba, amikor már imakönyv nélkül, a saját magad fogalmazta szavakkal tudsz imádkozni. Ebben a beszélgetésben mindent elmondhatsz: örömödet, bánatodat, sikereidet, kudarcaidat, egész életedet. Ilyenkor úgy szólhatsz az Üdvözítőhöz, mint bizalmas barátodhoz, aki közel van szívedhez.

Kötetlen szövegű imáidnak azonban ne csupán te légy a tárgya, ne mindig csak önmagadról beszélj. Figyelj Istenre is, elmélkedj jóságáról, irántunk való végtelen szeretetéről és irgalmáról. Hisz akkor tudod őt igazán szeretni, ha minél többet tudsz róla.

Könyvedben több olyan imát találsz, amelyek segítenek az elmélkedés elsajátításában. Mégis ajánlatos, hogy előtte mondj el figyelmesen egy már ismert szövegű imádságot – olyat, amit különösen kedvelsz –, hogy megteremtsd a belső légkört az Istennel való meghittebb beszélgetésedhez.

Miközben imádkozol, külsődben is légy összeszedett, fegyelmezett, hogy ezzel is kifejezésre juttasd Teremtőd iránti alázatodat és tiszteletedet.

Áhítat (Tálos Zoltán felvétele)

Egész nap Isten közelében

Reggeli ima

Napod sikere jórészt attól függ, milyen lelkülettel indulsz elébe. Ha bármilyen röviden, de átgondolod a feladatokat, a számba jöhető eseményeket, és azokkal lelkileg előre fölkészülve nézel szembe, s nem hagyod, hogy az események csupán sodorjanak magukkal, sok csalódástól kíméled meg magad.

Szükség van tehát arra, hogy legalább néhány percre összeszedd magad, megbeszéld dolgaidat Istennel, hogy ezáltal erőt gyűjts a nap minden órájára. Bármily korán kell hazulról elindulnod, ezért a rövid magadba szállásért érdemes néhány perccel előbb kelned. Ha a körülmények mégsem tennék lehetővé, hogy – például intézeti közös hálóteremben – zavartalanul találkozhass Istennel, ezt pótolhatod menet közben, esetleg egy útbaeső templomban. A fontos az, hogy lélekben „feltöltve” induljunk –, s máris kezünkben a kezdeményezés!

Csoportos találkozón, közös kiránduláson, nyári táborozáskor, családi összejövetelen, búcsújáróhelyen az együtt elmondott ima, közös elmélkedés még közelebb visz Istenhez. Imakönyvedben a reggeli és esti imáknál közösség számára alkalmas elmélkedés is található.

De miért ne lehetne például a családi ünnepeket (névnap, születésnap) imádsággal bevezetni? Sok helyütt újabban az étkezéshez terített asztalon gyertyát gyújtanak, s az asztali áldás előtt valaki néhány rövid gondolattal megteremti a lelki közösséget. De lehet ez egy szentírási részlet vagy e könyv valamelyik imádsága.

Reggeli himnusz

(Ha lehet, közösen mondjátok)

Ragyogva fénylik már a nap,

az Úrhoz szálljon énekünk,

hogy minden ártót űzzön el,

járjon ma mindenütt velünk.

Nyelvünket fogja fékre ma:

ne szóljon rút perek szava.

Szemünket védőn óvja meg,

a hívságot ne lássa meg.

Lakjék szívünkben tisztaság,

távozzék minden dőreség.

A testnek dölyfét törje meg

étel s italban hősi fék.

Hogy majd a nap ha távozott,

s az óra újra éjt hozott,

Lemondásunk szent éneke

legyen az Úr dicsérete.

Dicsérjük az örök Atyát,

dicsérjük egyszülött Fiát,

s a Szentlelket, vigasztalót,

most és örök időkön át. Ámen.

Mennyei Atyám!

Hálát adok neked az egészséges pihenésért, amellyel megajándékoztál. Újra ébredt lelkem legyen egészen a tiéd! Ezen a napon úgy akarok járni-kelni, mint te: mindenütt jót akarok cselekedni.

Minden embert, aki csak találkozik velem, úgy fogadok, mint akit te küldtél hozzám. Ő a testvért lássa bennem, az én szavaimból és tetteimből pedig a krisztusi szeretet sugározzék reá.

Senki se távozzék tőlem anélkül, hogy legalább egy jó szót ne kapott volna.

Add, hogy magamat elfelejtsem, és bele tudjam élni magam mások helyzetébe.

Add, hogy sohase veszítsem el önuralmamat, és ne legyek barátságtalan vagy sértő.

Add meg, hogy mindig megnyerő modorú legyek, és éljen bennem szikrányi humor, hiszen erre olyan nagy szükség van a szomorú világban.

Végül add meg, hogy mindenkit legalább parányit vezessek közelebb Szent Fiadhoz a Szűzanya által. Ámen.

XXIII. János pápa

*

Uram, te hívsz szolgálatodra ma reggel; én fölpattanok fekhelyemről, és sietek beállni szent szolgálatodba. Tied vagyok, mindenem a tied – add, hogy a teremtmények abszolút hozzádtartozását kiváltsam hűségben, korrektségben, pontosságban, felebaráti szeretetben, s minél tisztább, hiúságtól, látszatosságtól, emberi tekintetektől s ösztönösségtől ment tiszta szándékban.

Add a te lelkedet, s életem kialakul a te szent, édes, erős, élni érdemes akaratod szerint. Egy ambícióm van, tetszeni neked; egy nagy vágyam, hogy a te tetszésed sugara pihenjen rajtam. Ah, ez az örök életnek földre vetődött visszfénye. E fényben járni, melegedni, örvendezni, dolgozni és szenvedni, s mindenekelőtt és fölött szeretni akarok.

Jézus Szíve, imádott szívem, szeretlek, s kérlek: add, hogy még jobban szeresselek! Ámen.

Prohászka Ottokár

*

Isten nem azt akarja, hogy minden ember a tökéletességnek elméletileg a legmagasabb és legkiválóbb fokára jusson el. Jobb, ha valaki jó utcaseprő, mint ha rossz író, jobb ha jó bába, mint ha rossz orvos; és a bűnbánó gonosztevő, aki meghalt Jézussal a Kálvárián, sokkal tökéletesebb volt, mint azok a „szentek”, akik keresztre feszítették őt. Márpedig elméletileg van-e szentebb állapot, mint a papság, és kevésbé szent, mint a gonosztevőé? A haldokló rabló talán nagyon sok dologban nem engedelmeskedett Istennek, Isten akaratának. Élete legfontosabb pillanatában azonban figyelt rá és engedelmeskedett.

A farizeusok betű szerint megtartották a törvényt, egész életükben aggályosan törekedtek a tökéletességre. De annyira figyeltek az elvont tökéletességre, hogy amikor Isten konkrét és határozott módon megmutatta nekik akaratát és tökéletességét, elvetették azt.

Thomas Merton

*

Reggeli ima közös éneklésre

Hálát adok, hogy itt a reggel

hálát adok az új napon.

Hálát adok, hogy minden percem néked adhatom.

Hálát nemcsak a jó testvérért,

hálát mindenkiért adok.

Hálát adok, hogy minden sértést megbocsáthatok.

Hálát adok, hogy munkát küldesz,

hálát adok, hogy fény ragyog.

Hálát adok, hogy lelkem fényes és boldog vagyok.

Hálát adok a vidám percért,

hálát, ha szomorú leszek.

Hálát adok, ha adsz elém célt, és kezed vezet.

Hálát adok, hogy hallom hangod,

hálát adok a jó hírért.

Hálát adok, hogy Tested adtad minden emberért.

Hálát adok az üdvösségért,

hálát adok, hogy várni fogsz.

Hálát adok, hogy ma reggel még hálát adhatok.

M. G. Schneider

*

Az igazi vallásosság nem az ember elesettségére, hanem nagyrahivatottságára épít.

Giczy György

Virágok lélegzésével, kalászok könnyével, madarak reggeli énekével, fölszálló füst ezüstfátyolával én is fölemelem hozzád lelkem szavát, én Uram, én Istenem…, akinek keze betölt mindeneket az ő áldásával, akit köszönt a búzavirágok lélegzése, a föld párája, a pitypalattyok verése. Akit illet itt minden dicséret és dicsőség. Akinek láthatatlan keze igazgatta a búzaszálat attól kezdve, hogy kizöldellt a mag a föld meleg szívén. Aki vigyázott rá, hogy kősziklára ne hulljon a mag, hogy az ég madarai ki ne szedjék, hogy a mezők vad füvei el ne egyék-igyák előle a nap világát és az egek harmatát…

Egész esztendőn keresztül szüntelen magasztal Téged az emberi szív Kelettől Nyugatig, naptámadattól napáldozatáig, mert mikor egyik szögletében aratnak, a másikban vetnek a földnek, s egyszerre készítesz magadnak dicséretet az ekevas nyikorgásából és a kasza pengéséből, a magvető verejtékéből, akitől fogant a föld méhe, és az anya örömkönnyéből, amely ráperdült az új kenyérre, mikor az első karajt szegi belőle gyermekének.

Móra Ferenc

*

Hétfő

Hajnali vonat sípol, távolból gyár szirénája hallik. A ház előtt felbőg egy autó motorja. Valahol a szomszédban bekapcsolják a rádiót. Reggel van újra…

Vajon jobb lesz-e a mai nappal a világ?

Milliók indulnak el otthonukból, hogy elvégezzék önként választott, vagy kényszerűségből vállalt munkájukat a megélhetésért, a családért, az emberhez méltóbb életért…

Vajon szebb lesz-e a mai nappal az élet?

Mennyei Atyám! Ebben a korai órában a többiekkel együtt elindulok én is, hogy munkámmal, egész napommal választ adjak a kérdésre.

Tudom, máról holnapra nem válthatom meg a világot. Mégis hiszem, akárhol vagyok: az esztergapad mellett, kint a szántóföldeken, az iskolapadban, vagy begipszelt csontokkal a kórházi ágyon, tőlem is függ, hogy a világ ma valamivel, ha csak egy kevéskével is, de jobb legyen, s az emberek több örömet találjanak az életben.

Ezen a napon egy kis bíztatást, jókedvet, bátorítást akarok belopni szüleim, testvéreim, munkatársaim szívébe, hogy legalább a hét első napját kezdjék valamivel derűsebb hangulatban, s próbáljanak meg egy darabig erőt meríteni abból a néhány keresetlen baráti jó szóból, melyet te ajándékozol nekik az én szavaimmal.

Tudom, hogy ez a „kis világ” rám vár, s szeretnék küldetésemnek minél tökéletesebben megfelelni. Már az első ember, akit útközben megpillantok, akivel szót váltok, sejtsen meg valamit ennek a küldetésnek a szelleméből. Érezze, tudja meg mindenki, akit ma elém küldesz – legyen akár ellenség vagy jó barát –, hogy csak a javát akarom, és őszintén megbízhat bennem.

Kérlek, adj erőt, hogy a mai napom utolsó percéig mindenkivel csak jót tehessek. Hogy – ha csak egy nagyon kicsit is – elviselhetőbbé, jobbá váljék a világ, s körülöttem boldogabbá az emberek…

*

Ha valaki a jóságnak és szeretetnek csak

egy morzsáját, az igazságnak és fénynek csak

egy sugarát hozta a világra, már nem élt hiába:

Életének megvolt az értelme.

P. Alfréd Delp utolsó szavai kivégzése előtt

*

Táborozáskor vagy egyéb közösségben:

1. előimádkozó

Mennyei Atyánk! A mindennapok egyhangúságából kilépve, itt, a világ zajától távol, kis csoportunk ma kezdi meg néhány napos (hetes) programját a te nevedben. A te szereteted hozott össze bennünket; az a szándék, hogy amikor majd innen visszatérünk, még inkább a világ sója, a világ világossága legyünk. Köszönjük, Urunk, hogy meghívtál bennünket a kitüntető feladatra.

Mondd meg, mit kívánsz tőlünk, Urunk! Mondd, és mi tesszük egy intésedre! Nem akarunk ismerni kicsinyes megalkuvást, kispolgári önzést! Tudjuk, a világnak ma szerény, de határozott, alázatos, de bátor szívű keresztényekre van szüksége.

Hova tűntek a közéletből az igazság bajnokai? Hová, Urunk, a gyengék és kiszolgáltatottak szószólói? A testi, lelki betegek vigasztalói? És vagyunk-e még, kik örülni tudunk más örömének, akik letöröljük a könnyet a megszomorítottak orcájáról?

2. előimádkozó

Mennyei Atyánk! Ennek a kis közösségnek minden tagja a te világi apostolod akar lenni. Ezért minden szavunkkal és minden tettünkkel, egész életstílusunkkal akarunk tanúságot tenni rólad.

Akarjuk, hogy lássa, rajtunk tapasztalja a világ, közvetlen szeretteink, rokonaink, szomszédaink, iskolatársaink, munkatársaink, barátaink és ellenségeink: csak téged szeretve érdemes élni, csak a veled való barátságban lehet szépen és boldogan az életet végigélni, s csak a te oltalmazó jóságodban lehet betegséggel, szenvedéssel, halállal félelem nélkül szembenézni.

3. előimádkozó

Farkasok közé küldöd, Urunk, bárányaidat, mi mégis megyünk. Legyenek számunkra az elkövetkező napok a megvilágosodás és erőgyűjtés napjai. Kezdődjék el velünk egy szebb világ, legyünk csírái egy boldogabb társadalomnak, emberhez méltóbb életnek.

Ehhez küldje ma el nekünk áldását, bátorító és megvilágosító kegyelmét a Szentlélek Úristen!

Mindannyian: Ámen. Úgy legyen!

*

Kedd

Uram, Jézus Krisztus! Olyan környezetben kell ma tanúságot tennem rólad, amely nem akar ismerni téged, nem akar hallani sem nevedről, sem tanításodról. Mennyi botrányt okozunk ma is mi, követőid, hogy így elfordulnak tőled az emberek!

Uram, ha már nem beszélhetek nekik rólad, kérlek, segíts, hogy életem példája hirdesse mindenkinek, aki mellettem él, hogy emberhez méltóbb dolog:

megbocsátani – mint bosszút állni,

őszintének lenni – mint másokat léprecsalni,

mások igazáért üldöztetést vállalni – mint őket elárulni és kiszolgáltatni,

önzetlenül lemondani a magunk javáról – mint másokat kevéskéjükből is kiforgatni,

mindig és mindenütt a gyenge, az elnyomott pártját fogni inkább – mint a hatalom, az erőszak mögött megbújni, és orvul még egyet ütni…

Megcsúfolt, arcul ütött Jézusom, irányítsd ma egész nap tetteimet!

Soha, senkinek, semmilyen körülmények között, semmilyen helyzetben nincs joga gyűlölni.

Az igazság abban a pillanatban igazságtalansággá válik, mihelyt a gyűlölet segítségével kívánják megvédeni, vagy ami ugyanezt jelenti: önmegsemmisítés a gyűlöletet az igazság szolgálatába állítani.

A gyűlölet tönkreteszi, erkölcsileg védtelenné teszi az egyént a külső erőkkel szemben. A gyűlölet az egyén erkölcsi megsemmisítését, öngyilkosságát jelenti, s még a szolidaritás gyökerét is kitépi a gyűlölködőből. A kifejezés: vak gyűlölet – kitűnően mutatja a lényeget. Nem lát mást, csak ezt: a gyűlöletet!

A gyűlöletnek pusztán negatív jellege megbénítja az emberek közötti érintkezés normális formáit, elpusztítja a személyiséget, és így kitűnő eszköz arra, hogy az embert szellemileg lefegyverezze.

A gyűlölet mindent felemésztő energiája megöli a bizalmat, az emberi kapcsolatokat, véget vet az egyén integritásának, és ezért lelkileg előbb semmisíti meg magát az egyént, mint állítólagos ellenségét. Ebből kiindulva megállapíthatjuk: gyűlöletben élni annyit jelent, mint halálban élni.

Leszek Kolakowski

1. előimádkozó

Urunk, Jézus Krisztus! Messzire zengő harangok szólítanak bennünket templomodba mindennap szerte a földkerekségen. Mégis embermilliók szívéig nem jut el hívásod. Távol maradnak tőled, nem ér el hozzájuk soha megváltó tanításod.

Vajon nem ránk vár a feladat, hogy elvigyük nekik is az örömhírt? Ki lenne, aki ezt helyettünk elvégezné? Az ágyban fekvő beteg nem tud orvoshoz menni, az orvosnak kell megkeresnie őt.

2. előimádkozó

Isteni Üdvözítőnk! Te azzal bízol meg minket, hogy vigyük el tanításodat a világnak, és abban a korban, amelyben élünk, hirdessük az örömhírt az embereknek, akiket mellénk rendeltél.

Vajon sikerült-e ezt eddig eredményesen megtennünk?

Ahhoz, hogy környezetünkből bárkit is hozzád vezethessünk, mindenekelőtt nekünk kell megtalálnunk a feléjük vezető utat. Meg kell találnunk a kulcsot, amely nyitja az emberi lelkeket! Mert lehetetlen, hogy a világosság be legyen zárva a sötétségbe!

Képtelenség, hogy emberek százezrei élnek közelünkben, szívükben kételyekkel és kínzó kérdésekkel, és sejtelmük sem legyen, hogy kérdéseikre éppen tőlünk kapnának megnyugtató választ.

Párbeszédet kell kezdenünk a világgal! Ott, ahol vagyunk, azokkal, akik várnak erre a találkozásra. De ennek a párbeszédnek – kimondva vagy ki nem mondottan – így kell indulnia – és folytatódnia is: Mit tehetek érted?

3. előimádkozó

Mi, akik Krisztus követségében akarunk járni, nem parancsolni, de szolgálni akarunk. Isteni Mesterünk! Engedd, hogy amikor az emberek közé megyünk, mi is elmondhassuk, amit nyilvános működésed kezdetén olvastál fel Izaiás könyvéből a názáreti zsinagógában:

Az Úr lelke rajtam: ő kent föl engem, hogy örömhírt vigyek a szegényeknek. Ő küldött engem, hogy meggyógyítsam a megtört szívűeket, szabadulást hirdessek a raboknak és megvilágosodást a vakoknak, hogy szabadulást vigyek az elnyomottaknak, hirdessem az Úr kegyelmének esztendejét…

Mindannyian: Ámen. Úgy legyen!

*

Szerda

Isteni Üdvözítőnk! A te követésed nem hangos győzelmi indulókkal kezdődik, hanem szürke hétköznapokban felebarátainkért vállalt „apró” hőstettekkel. Jól tudod, Uram, micsoda hallatlan erőfeszítésre van szükségem ahhoz, hogy helyt tudjak állni ezekben a kritikus pillanatokban.

Ezért kérlek, ne hagyj magamra, mert a nap minden órájában készen akarok állni szolgálatodra.

Amikor környezetemben valakit elítélnek és megvetnek – legalább nekem legyen erőm némán maradni.

Amikor valakit kigúnyolnak – legalább nekem legyen bátorságom egy jó szót szólni mellette.

Amikor valakit megaláznak – legalább bennem legyen egy kis könyörület.

Amikor csendben félrevonul, és sírás fojtogatja torkát – legalább én menjek utána, ha mindenki elhagyta is.

Legyen legalább egy vigasztaló szavam, együttérző pillantásom azok számára, akiket megszégyenítettek, kiközösítettek, félreállítottak, akiktől mindenki elhúzódik, s akiknek már egyedül, barátaiktól elhagyatva kell megvédeniük magukat – mint neked kellett nagycsütörtök estéjén, Kaifás házában…

Jézus, isteni Mesterem, taníts meg rá, hogy tudjak örvendezni az örvendezőkkel, és szomorkodni a szomorkodókkal.

*

Testvérek, merjünk hősök lenni már,

És merjük már megmondani magunknak,

Hogy sebet kapni fáj,

És sebet adni fáj,

És minden fájás fáj mindenkinek.

Testvérek, merjünk hősök lenni már,

Acélozzuk karunkat ölelésre,

És merjük már elsírni azt a könnyet,

Ember voltunk, ember nagyságunk könnyét!

Sík Sándor

1. előimádkozó

A közösségi élet önként vállalt megkötöttséget jelent. Napirend szerint élünk: megvan az ideje a felkelésnek, munkának, elmélkedésnek, játéknak, étkezésnek, lefekvésnek. Ez a keret teszi termékennyé, gazdaggá számunkra az itt eltöltött napokat.

Add, Uram, hogy be tudjak illeszkedni ennek a közösségnek a lelkiségébe! A munkában való vidám részvétellel, segítőkészséggel, mindenki iránt tanúsított udvariassággal és tapintattal szeretnék hozzájárulni ahhoz, hogy együttlétünk a közösség minden tagjában maradandóan szép emléket hagyjon.

2. előimádkozó

Tudjam itt megtanulni, hogy az élet minden területén mindig tekintettel kell lennünk másokra, a mellettünk élőkre. Hogy nem tehetjük mindig azt, ami éppen kedvünkre való: nem ehetünk, ihatunk tetszésünk szerint bármikor és bármit. Nem gyújthatunk villanyt, amikor a helyiségben már alszik valaki, nem hangoskodhatunk, ha mellettünk mások csendre vágynak…

3. előimádkozó

Uram, taníts meg engem, hogyan lehet a nap minden percében örömet szerezni társaimnak! Ma különösen keresni fogom erre az alkalmakat.

Hol? Mikor?

Talán a kiránduláskor jobban ügyelek arra, hogy az ág ne csapódjék az utánam jövő arcába; segítek csomagjait vinni annak, akinek feltörte lábát a cipő; a gyengébbel szemben megpróbálok ügyesen veszíteni a játékban úgy, hogy ezt ne vegye észre; vizet, fát hozok a konyhára felszólítás nélkül…

Tégy találékonnyá bennünket, Uram!

Vezéreld gondolatainkat a helyesre, buzdítsd szívünket a jóra! Kísérj végig bennünket egész napunkon!

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

Budapesten, a piaristák Mikszáth Kálmán téri gimnáziumának lépcsőházában volt olvasható ez a felirat:

Ajándékok, amelyek nem kerülnek semmibe:

egy jó szót szólni,

egy beteget fölvidítani,

óvatosan csukni be az ajtót,

apróságoknak örülni,

mindenért hálásnak lenni,

jó tanácsot adni,

egy levél megírásával örömet szerezni,

jogos panaszt nem melegíteni fel újra,

nem tenni szóvá, amit a másik hibázik,

a levert hangulatot nem venni komolyan,

nem sértődni meg egy félresikerült szó miatt,

megtalálni a dicsérő, elismerő szót a jóra,

megtalálni az együttérző szót a megalázottaknak,

találni egy tréfás szót a gyerekeknek,

elismerni az elkövetett helytelenséget,

örülni a holnapi napnak,

bizonyos dolgokra aludni egyet,

mindenre rászánni a kellő időt és gondot,

és mindenben, de mindenben szeretettel lenni.

Csütörtök

Amikor nyilvánvaló lett, hogy hiszek benned, Istenem, egyesek sajnálkozva vagy gúnyosan mosolyogtak. Mások félénken elhúzódtak tőlem, barátaim száma is mintha megcsappant volna. Úgy tűnt, némelyek ellenségüknek tekintenek.

Milyen sok keresztény elődömnek és kortársamnak jut ma is ez a sors osztályrészül szerte a világon! Köszönöm, Uram, a mellőztetést és megaláztatást, melyet érted viselhetek.

Mától kezdve még állhatatosabban kérlek téged, mennyei Atyám, segítsd meg ellenségeimet, részesítsd őket minden adományodban.

Hiszen ők is a te gyermekeid, az én testvéreim.

Értük is – és talán értük elsősorban – szenvedett kereszthalált szent Fiad, ami Urunk Jézus Krisztus.

S egyszer talán megértem, hogy az én küldetésem hozzájuk is szól, azokhoz, akik nem akarnak hallani a te szeretetedről…

Törölj ki szívemből minden neheztelést még akkor is, ha ellenem törnek, s meg akarják keseríteni életemet.

Legyen erőm hozzá, hogy minden rosszért jóval fizessek, és amiként te megbocsátasz nekem, én is meg tudjak bocsátani.

1. előimádkozó

A hétköznapok egyhangúságában nem mindig nyílik alkalom, hogy a szeretet erényét a hősies önfeláldozás fokán gyakorolhassuk. Annál több lehetőség kínálkozik arra, hogy az életet derűsebbé varázsoljuk magunk körül. Ehhez az utcára se nagyon kell kimennünk. A család, a közösség, melyben élünk, lépten-nyomon kínálja az alkalmat. S ha élni akarunk vele, az sem mindig csekély erőfeszítésünkbe kerül…

Hajdan a cserkészéletnek egyik alapvető követelménye volt az úgynevezett „napi jótett”. Ez azt jelentette, hogy a cserkésznek minden nap legalább egy jót kellett tennie valakivel. Erről kezdetben írásban is be kellett számolni az őrsgyűléseken. S mert a jó cserkész nem akarta elszalasztani a lehetőségeket, már reggel úgy indult, hogy figyelte az embereket: kivel, milyen jót lehetne tenni. S ha eleinte volt is igyekezetében mosolyognivaló erőltetettség, idővel kialakult benne a szemléletmód, mely a világot elsősorban abból a szempontból figyelte, hogy kinek, miben lehet segítségére.

2. előimádkozó

Ha így viszonyulsz környezetedhez, lassanként első pillantásra fölfedezed az emberek száz apró baját. Olvasni fogsz a szemekben – és a szívekben is. Később fájdalmasan fogod tapasztalni, hogy nem segíthetsz a világ minden nyomorúságán. De Isten akkor is megajándékoz téged az adakozás, a kitárulkozás boldogságával. Amikor ugyanis az ember kap, csak a keze telik meg, amikor azonban ad, megtelik a szíve is. (Ez az életstílus egyébként kitűnő gyakorlótér az udvarias, de magabiztos föllépés elsajátítására, hosszú távon pedig a határozott személyiség, a keresztény önazonosság kiformálásához.)

3. előimádkozó

Add, Urunk, hogy közösségünk a szeretet iskolája legyen számunkra. Itt sajátítsuk el mindazt, amit a világban és a világért tennünk kell! Elsősorban egyházunkért, hazánkért, mindenekelőtt azonban mindig a mellettünk szükséget szenvedő embertársunkért.

Mindannyian: Ámen. Úgy legyen!

Mire küldött az Isten? Arra, hogy

gyűlöld azt, aki éppúgy, mint te, mása,

s pusztán azért, mert károdat kívánja?

Mire küldött? azért, hogy marakodj

s visszaharapd a beléd harapót;

vagy hogy utána menj, és hogyha fájna

szegénynek a rajtad ejtett marása,

te adj sebére egy kis balzsamot?

Nyilván nem azért küldött, hogy ítélkezz,

hisz magadat ítélned épp elég lesz,

és irgalmat, ha rád kerül a sor,

hol lelsz, ha magad sem irgalmazol?

Gyűlöl? Szeresd; s tán megválthatod akkor

magadat is, őt is a kárhozattól.

Rónay György

Péntek

Istenem! Szeretném az embereket közelebb vinni hozzád, hogy megismerjenek és megszeressenek téged. Hogy tudják meg: a halállal nincs vége mindennek, ne keseregjenek az idő múlásán, hanem örüljenek az életnek.

De hogy vezessek hozzád másokat, amikor magam is tele vagyok gyarlósággal, rossz szokásokkal, s nemegyszer súlyos bűnökkel küszködöm?

Nem vagyok hős, Uram, és nem tudok máról holnapra szabadulni gyöngéimtől. Csak annyi erőm van, ha százszor elbukom, százegyedszer is fölkeljek, s újra kezdjem a harcot.

Tápláld, erősítsd bennem a reményt, hogy soha nincs késő újrakezdeni.

Ma is elérkeznek azok a percek, a kísértés percei, amikor segítségedre elengedhetetlen szükségem lesz.

Légy majd mellettem, hogy tudjak ellenállni, de legalább ne azonnal adjam föl a harcot, és a tegnapinál legalább valamivel több ideig tartsam meg fölényemet.

Add, hogy leleményes legyek, ha még nem vagyok elég erős. És következetes, mint az az erős dohányos, aki mindennap csupán egy perccel később gyújtott első cigarettájára. Akaratából csak erre a rövidke kis időre futotta, de ebben a kevésben kitartott – és győzött!

Mennyei Atyánk! Te minden egyes ember mellé őrzőangyalt rendeltél erre a földre.

Ma téged kérlek, védangyalom, aki minden lépésemre vigyázol, téríts el engem a bűnös kívánságoktól.

Tartsd távol tőlem a kísértőt, és mutasd meg számomra a kivezető utat az Istennek tetsző életre!

*

Könnyebb hősnek lenni egy másodpercig, egy óráig, mint néma heroizmussal viselni a mindennapot. Vállald magadra, hogy viseled a szürke, hétköznapi életet, végezd a munkát, amelyért senki sem dicsér, amelynek hősiességét senki sem veszi észre, amellyel nem kelted föl senki érdeklődését magad iránt; aki elviseli ezeket a szürke hétköznapokat, és mégis ember marad, az igazán hős.

Dosztojevszkij

1. előimádkozó

Mindannyiunknak fáj, Uram, ha a hitünktől távolállók előbb veszik észre egyházunkban a visszásat, a szégyellnivalót, s ezért, mint mondani szokás, „elítélik a keresztet a fájáért”.

Fájdalommal töltsön el bennünket minden rossz hír, egyházunkban tapasztalt megnemértés, kettősség. Fájjon a testvériségnek, az együvétartozás hiánya!

Melyikünk nem kesereg, ha a családban valaki rossz útra tér, vagy – ha csak lélekben is – eltávolodik otthonról?

2. előimádkozó

Mégis, mi ne azon tépelődjünk, hogy egyházunkban nincs meleg szeretetközösség, hanem a szüntelen sopánkodás helyett teremtsük meg a meleg, testvéri összetartozást abban a kis közösségben, ahol most vagyunk. A nagy közösség melegsége a sok apró kis közösség melegéből fog megteremtődni, összetevődni.

A miénkből is. Nekünk itt és most kell úgy élnünk, dolgoznunk, imádkoznunk, jót tennünk, mintha egész egyházunk jövője a mi kis közösségünktől függne.

A nagy egyház megváltozása, átalakulása a mi kis közösségünkben, a mi kis családunkban kezdődik.

Erősödjék bennünk a tudat, hogy általunk akarod megújítani egyházadat, s éppen velünk akarod elkezdeni azt!

3. előimádkozó

Urunk, Jézus Krisztus! Itt áll kis csapatunk szolgálatodra készen. Mutasd meg nekünk az első lépéseket! Mit tegyünk, merre induljunk?

Készíts föl bennünket, hogy szereteted hírnökei, tanításod apostolai, a te méltó követeid lehessünk!

Mindannyian: Ámen. Úgy legyen!

*

itt nyúlj feléje aki elesett

itt nyújtsd a kezed

itt tárj szívet

annak, kit letepert a gond

elgázolt az élet

itt töröld a könnyeket

kötözd a sebeket

embereld meg magad

ne az emberiséget szeresd

az egyest

ne várd, hogy ő jöjjön

magad menj két karodat kitárva

ne hagyd el az elhagyottakat

bocsáss meg a megtévedettnek

ne törd el a nádszál-reményűt

az élőknek adj virágot virágot virágot

kazlakat virágból

amennyi csak elfér ölükben vállaikon

ne a sírjaikra hordjad!

Ámen!

Puszta Sándor

Szombat

Istenem, mit használnak a nagy eszmék, szép elképzelések országodról, ha arra sem vagyunk képesek, hogy az egymással való mindennapi érintkezésben türelmesek, tapintatosak, udvariasak és elnézők legyünk?

Mit használ, Istenem, ha ismerem tanításodat, könyvtáram tele van rólad írt könyvekkel, de ideges kapkodásommal, meggondolatlan viselkedésemmel vagy túlságosan tartózkodó modorommal szüntelenül csak riasztom magam mellől az embereket?

Istenem! Légy segítségemre, hogy mindenkihez nyílt legyek és azonnal segítőkész! Egész nap és mindenütt – utcán, villamoson, munkahelyemen – minden lépésemmel és mozdulatommal úgy akarok viselkedni, hogy senkinek se okozzam a legcsekélyebb bosszúságot se. Akik ismernek, úgy gondoljanak rám, mint akivel mindig öröm találkozni.

Tanuljam meg, kivel miről illik beszélni, miről nem;

hogy kinek mivel okozok fájdalmat és mivel örömet;

hogy látszólag közömbös dolgokkal is mélyen megsérthetek valakit;

hogy sokszor látszólag közömbös, de tapintatosan megválasztott témával is örömet szerezhetek valakinek;

hogy kinek mikor vagyok terhére, s mikor örül, ha vele vagyok…

És miként te, isteni Mesterem, a földön jártadban nem tettél különbséget az emberek között, ugyanúgy egyforma tisztelettel és megbecsüléssel akarok én is viseltetni minden embertársam iránt.

Segítsd, Uram, hogy mindenkihez egyformán szívből kedves és megértő tudjak lenni, s mindenkiben téged lássalak!

1. előimádkozó

Isteni Üdvözítőnk! Nyilvános működésed kezdetén a szegény palesztinai nép nem evangéliumod igazságait ismerte meg elsőnek, hanem együttérző jóságodat.

Kánában a menyegzőn borrá változtattad a vizet, Kafarnaumban meggyógyítottad az ördögtől megszállottat. Odahoztak hozzád különböző bajban szenvedő betegeket, te mindegyikre rátetted kezedet, és meggyógyítottad őket.

Irgalmas szíved híre mindenütt megelőzött. Semmi mással nem tudtad volna az emberek lelkét jobban előkészíteni örökérvényű tanításod befogadására, minthogy először lehajoltál a beteghez, a szenvedőhöz, a kiközösítetthez.

2. előimádkozó

Vajon nem ezt az irgalmat várja a kereszténytől a mai kor embere is? Nem ezt a megértő jóságot a huszadik század beteg társadalma is?

Van-e csoportunknak állandó karitatív programja? Fölkeressük-e a magukra maradottakat, elhagyottakat, a kórházak „elfekvő” osztályait? Vannak-e ismeretségi körünkben szegények, nincstelenek – hacsak egy is! –, akik úgy gondolnak csoportunkra, családunkra, mint aki törődik velük, fölkeresi, segíti, vigasztalja őket – s visszaadja Istenbe vetett, talán már gyengülő hitüket?

3. előimádkozó

Üdvözítő Jézusunk! Elsősorban mi is tetteinkkel, az irgalmasság testi és lelki cselekedeteivel akarunk rólad tanúságot tenni az emberek között.

Ne engedd, hogy megrekedjünk közösségünk sokszor mondvacsinált lelki problémáinak boncolgatásainál! Vegyük észre, hogy rajtunk kívül is létezik világ, körülöttünk is élnek emberek, magatehetetlenek, fogyatékosok, szomorúak, akiknek nagy szükségük van meleg emberi szóra, és néha talán egy darab kenyérre is…

Ahogy Krisztus tette, nekünk is elsősorban feléjük kell fordulnunk!

Mert ők várnak ránk! És ki menjen, ha nem mi, a te gyermekeid, a te tanítványaid?

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

*

Jean Vanier, századunk utolsó harmadának egyik legérdekesebb embere 1928-ban született Kanadában. Miután doktorátust szerzett, hátat fordított a tudománynak, és belépett a tengerészet szolgálatába. Néhány évig tengerésztiszt volt, majd Franciaországban telepedett le. Itt találkozott két szellemileg fogyatékos fiatalemberrel, akik egy elmegyógyintézetben megalázó, siralmas körülmények között éltek. Nyomorúságos helyzetük megindította, házába fogadta őket, és évekig élt velük.

Ez a kis ház lett a Bárka magja. 1971-ben Vanier már több mint tizenkétezer fogyatékos részvételével vezetett zarándoklatot Lourdes-ba. Jelenleg hatvanhét közösség működik.

A Bárka munkatársai Jézust látják fogyatékos testvéreikben, de gondoskodnak arról, hogy ők is érezzék Jézus jelenlétét. A nagyobb otthonoknak saját kápolnájuk és papjuk van. A többiek a közeli templomba járnak. Tulajdonképpen ez a helyesebb, hiszen a gyermekek és a betegek is az egyházközség családjához tartoznak. Szentségekhez is járulnak, és minden bizonnyal nem kevésbé méltón, mint az egészségesek.

„Ami legjobban megragadott, amikor közelükbe kerültem – írja Jean Vanier –, a szenvedésük volt. Valamely betegség, születéskor vagy később elszenvedett baleset következtében olyan állapotba kerültek, amely képességeiket, mozgásukat, cselekvőképességüket, lehetőségeiket korlátozza. De a legnagyobb szenvedést nem ez okozza, hanem az, hogy a környezetük elfordul tőlük, elutasítja őket. Érzik, hogy szüleiknek, családjuknak szomorúságot, gondot, csalódást okoznak, senkinek sem kellenek. Ez – természetesen alaptalanul – bűntudatot vált ki belőlük. Gyöngeségükben egyedül érzik magukat, félelemérzet, depresszió fejlődik ki bennük, elzárkóznak a világtól, vagy ellene fordulnak…

A fogyatékosok – mint minden ember – vágynak valaki után, aki elfogadja és szereti őket. Ez nem becézést jelent, hanem azt, hogy valaki hisz bennük, hisz abban, hogy képesek valamire.

Egy béna és vak kisfiú hatéves korában halt meg. Amikor nem sokkal halála előtt édesanyja sírva ült az ágya mellett, így vigasztalta: Ne sírj, édesanyám, még van szívem, amivel szeretni tudlak.

Mi, egészségesek, legtöbbször azokra nézünk, akiknek többjük van, mint nekünk, és ez elkeserít. Közben elfeledkezünk arról, hogy milyen sokan vannak, akiknek nálunk kevesebb jutott osztályrészül.

A fogyatékosoktól megtanulhatjuk a szolgálat szellemét. Sokszor csodáltam a szellemi fogyatékosok szíves szolgálatkészségét. Ha a nevelés nem vezet oda, hogy szolgáljunk testvéreinknek, akkor nem ér semmit.

A szolgálat szelleme nélkül az emberek hamar egymás ellen fordulnak. Ebből keletkeznek a háborúk, és az embernek ember által történő elnyomása. Ha megtanulunk szolgálni, csakhamar látni fogjuk, hogy a békét szolgáljuk.”

Vasárnap

Teremtő Istenem! Egész héten vártam ezt a napot, hogy egy kicsit kipihenhessem magam, hogy ebben a lázas rohanásban lélegzethez jussak – testben, lélekben egyaránt.

De vajon értünk-e még hozzá, miképp kell megszentelni a vasárnapot, hogyan kell úgy pihenni, szórakozni, fölfrissülni, hogy holnap, hétfőn reggel ne még keserűbb szájízzel kezdjük a hetet?

Harangszó hív ma bennünket házadba, Istenünk, hogy nevedben összegyűlve, közösen ünnepeljük meg szent Fiadnak, a mi Urunk Jézus Krisztusnak keresztáldozatát.

Vajon eléggé ismerem-e egyházközségünk tagjait? Nem kellene-e egyszer kicsit ott maradnom, hogy legalább néhányukat közelebbről megismerjem? Hátha éppen én segíthetnék nekik valamiben…

Te azt mondtad, Jézusunk, hogy bennünket, keresztényeket arról ismerjenek meg az emberek, hogy szeretjük egymást. Vajon meglátszik ez a mi egyházközségünkön? S ha nem, bele szabad ebbe törődnünk?

Szentlélek Úristen! Ébreszd föl a mai szentmisén közösségünkben az egymásrautaltság tudatát és az együvé tartozás érzését! Hadd legyünk valóban kovásza és sója a világnak, ahogy ezt te akartad.

Istenem! Áldd meg ma egész egyházközségünket, s adj mindannyiunknak derűs, békés vasárnapot!

*

Van annak az imádságnak értelme, amely az Atya megszólításával kezdődik, ha a gyerekek már nem tudják, hogy ők testvérek?

Carl Sonnenschein

Közös erővel (Dr. Paul Neurath felvétele)

1. előimádkozó

Az isteni előrelátásnak célja van minden közösséggel.

A miénkkel is. Nem lehet az, hogy csak véletlenül találkoztunk, véletlenül verődtünk össze.

Határozott célod és elképzelésed van velünk, Urunk. Üdvösséged történetébe pontosan beleépítetted családunk, közösségünk szerepét és feladatát.

Amikor a népeknek, pártoknak, fajoknak, nemzeteknek, vallásoknak és mindennemű közösségnek számot kell majd adnia előtted arról, miként töltötte be történelmi hivatását, a mi kis közösségünk is megméretik, mennyire felelt meg elvárásaidnak.

Mindannyian érezzük, Uram, hogy valahol ki kell törnünk a régi, megszokott sablonokból. Új bort csak új tömlőbe lehet tölteni.

2. előimádkozó

Add, Urunk, megvilágosító kegyelmedet, hogy fölismerjük, miben kell megújulnunk, s legyen bátorságunk az új úton elindulni.

Ne engedj elcsüggedni, belefáradni! Ne engedj bennünket visszahullani a kispolgári önzésbe! Igazságra, szeretetre várók százai, ezrei élnek körülöttünk, nem lehetünk hűtlenek hozzájuk.

Engedd, hogy fényt, meleget vihessünk életükbe: a te örömhíredet, hogy elközelgett az Isten országa: hogy érdemes élni, érdemes örömmel vállalni egymásért áldozatokat; hogy lehet eltérő nézetek ellenére is kölcsönös megbecsülésben, szépen egymás mellett élni; hogy lehet bajban, betegségben, szenvedésben is boldognak lenni.

3. előimádkozó

Hadd mutassuk meg, Urunk, mindezt a magunk életének példájával! Vigyük vissza a reményt a családi tűzhelyekbe. Add nekik vissza általunk az életbe és az egymásba vetett hitet!

Legyen szebb a holnapjuk, a holnapunk, mindannyiunk jövője!

És jöjjön el szívünkbe a te országod!

Mindannyian: Mert tiéd az ország, a hatalom és dicsőség mindörökkön örökké. Ámen. Úgy legyen!

*

Minden napkezdet veszélyt jelent. Vagy a tegnapét, hogy a ma a múltba hátrál, vagy a holnapét, hogy a ma a jövőbe menekül. Mindkét esetben a jelen fogyatkozik meg, korcsosodik el.

Ugyanakkor azonban minden kezdet reményt is ébreszt. A tegnap és a holnap szorosa között a vízre ereszkedés izgalmát, a rozoga lélekvesztő kormányzási ügyességét, a bizonyos, az egyetlen lehető megtalálásának örömét. Utat vágni a mába, megfeledkezve múltról és jövőről, új lappal indulni, ügyelve az alkalomra – ez Szent Pálhoz vezeti gondolatmenetünket: „Vigyázzatok gondosan, hogyan jártok, nem mint balgák, hanem mint bölcsek. Mindenáron használjátok föl az időt, mint jó alkalmat.” (Ef 5, 15–16)

Mindenáron: kerüljön akár a jövő terhére időt töltő igényeink fölszámolásába, akár a múlttól számonkérő vádaskodásainak elfojtásába…

Sulyok Elemér

Ismét belesikolt a békés reggeli csöndbe az ébresztőóra, Uram, s most megint úgy érzem, mintha a világ darabokra tört volna körülöttem. Cserepei között tapogatódzva egyre inkább elvesztem szemem elől a lényeget, csak a töredékek örömtelen halmazát látom.

Ezeken az őszi reggeleken, amikor a hajnalodó nap még elküldi első üzeneteit, nem tudok örülni, Uram. Egyre csak azt forgatom a fejemben, hogy sietnem kell, rohanvást öltözködöm, épphogy végigsimítom szeretteim arcát, s közben az jár az eszemben, hogy sietni kell… sietni…

Lóhalálában kapaszkodom a járművekre, folyvást idegesen, ajkamat rágva pillantgatok az órámra, s közben nemegyszer szeretetlen vagyok, valósággal „letaposom” embertársaimat.

Uram, miért nem tudunk örülni egymásnak? Miért nem örvendezünk olyan gyermeki lélekkel az új nap örömének, mint Szent Ferenc, aki nem győzött betelni a természet csodáival?

Önzők vagyunk, s ha te nem segítesz, Uram, egyre inkább körénk fonódik a magány pókhálója. Uram, taníts meg nyitott szemmel járni! Hogy ne csak magamra figyeljek, hanem mindenkire: ismerősökre és ismeretlenekre! Hogy valóban egy akol legyünk, amelynek összetartója és vezérlő elve a napról napra újraéledő türelem, megbocsátás, szeretet.

Uram, amikor még gyermek voltam, reggelente te voltál az első gondolatom. Most jó, ha eszembe jutsz, Uram, mert minden más kezd fontosabb lenni.

Taníts meg, Uram, hittel ébredni! Mert érzem, ha a te neveddel sikerül ébrednem, egész nap velem maradsz, s tetteim elnyerik igazi értelmüket.

(r. l.)

Halljad, világ, vallomásomat:

egyszerűek legyünk, mint az országút,

hogy mindenkihez elmehessünk,

jók legyünk, mint a levegő,

hogy mindenkit megölelhessünk,

édesek legyünk, mint a kenyér,

hogy mindenkit etethessünk,

vidámak legyünk, mint a bor,

hogy mindenkit megnevettessünk.

Mécs László

*

A hét napjainak imáit tetszésed szerint nemcsak fölcserélheted, de korodnak, családi állapotodnak megfelelően magad is összeállíthatod Istennel való beszélgetésed gondolatmenetét.

Isten azt szereti, ha onnan szólítjuk meg őt, ahol éppen állunk. Az előre megírt szövegű imák sokat segítenek neked ebben, de nem pótolják minden körülmények között saját szavaidat.

Istennel való közvetlen beszélgetéseid alkalmával ne annyira a fogalmazás formájára ügyelj, de annál inkább arra, hogy szavaid szívből fakadjanak, s híven tükrözzék egész belső világodat, mindennapjaid örömét, bánatát egyaránt.

Napközben

Amikor elindulsz hazulról, és becsukod magad mögött az ajtót, olyan világba lépsz, ahol nem angyalok járnak-kelnek, hanem hozzád hasonlóan esendő, a maguk és mások bajával küszködő emberek, akiknek Istentől kapott szabad akaratuknál fogva megvan a lehetőségük, hogy életüket saját elképzeléseik szerint rendezzék be. Engedhetnek visszahúzó hajlamaiknak, s minden lelkiismereti törvényen átgázolva választhatják az élet számukra mindig napos oldalát, de ugyanakkor szembe is fordulhatnak rosszrahajló természetükkel, és előmozdíthatják a mellettük élő – gyakran teljesen eltérő fölfogású és világnézetű – emberek javát is: a család, a munkahely, a nemzet, s végső soron mindannyiunk boldogulását.

Nehéz lenne fölsorolni, hogy történelmünk folyamán mikor és melyik erő javára billent a mérleg. Hosszú lenne elsorolni azok nevét, a prófétákét, szentekét, mártírokét, akiket Isten minden korban elküldött hozzánk, hogy figyelmeztessenek bennünket. Nem vettük komolyan őket. Ha pedig történetesen nem is mi voltunk a hóhérok, ott álltunk a nézőtéren tétlenül…

Most itt az eredmény: miközben a világon még ma is minden ötödik ember éhen hal, a minden egyéb érték fölé helyezett és valósággal istenített tudományunk segítségével annyi pusztító fegyvert halmoztunk föl, amennyi máris bőven elegendő az emberiség percek alatt történő megsemmisítéséhez. Gondold csak meg: hogy ide jutottunk, ez nemcsak a politikusok és a tábornokok műve volt. Ebben az óriási mennyiségű robbanóanyagban benne van, összegyülemlett mindannyiunk mulasztása, bűne, gyávasága! Mert nem tanultuk meg máig sem, hogy az erőszaknak erőszak nélkül ellenállni, a gonoszságot jóakarattal viszonozni: mindehhez legalább annyi, sőt sokkal több erő, önfegyelem, csöndes, hangtalan hősiesség kell, mint hangos kardcsörtetéssel vélt ellenségünkre rontani.

Ha valakire egyáltalán, akkor ránk, hétköznapi kisemberekre vár, hogy hozzálássunk a történelmi feladathoz: ott, ahol vagyunk, és még ma reggel, amikor az első ismerőst köszöntjük, amikor fölszállunk a zsúfolt autóbuszra, amikor magunkra öltjük a munkaruhát…

Ki tudja, jönnek-e még a kereszténység történetében kiemelkedő, nagy egyéniségek, hősök, szentek, akik életük példájával, egyéniségük fényesen sugárzó fáklyafényével újra Isten felé tudják fordítani az emberek tekintetét? Nem várhatunk rájuk. Nekünk, egyszerű, botorkáló embereknek kell a magunk kis mécsesével világot gyújtanunk, s a mindig gyanús nagy szavak, nagy eszmék és fogadkozások helyett egy kis fényt lobbantanunk azoknak, akik ebben a társtalan bolyongásban, ebben az egymástól mindinkább elidegenedő világban vakon dideregnek mellettünk…

A világot csak ez a sok millió kisemberből sugárzó mindennapi szeretet válthatja meg. De el kell végre indulnunk, ha egy szál egyedül is!

Mi, a huszadik század keresztényei ezekkel a meggondolásokkal induljunk ma és életünk minden napján az emberek közé. Ennek szellemében kezdjük és végezzük minden munkánkat, s akkor napunk minden perce istenközelben lesz. Ne feledjük: minden mozdulatunkkal, kimondott szavunkkal történelmet csinálunk: vagy Isten országát építjük magunk körül, vagy lassanként kioltjuk azt a jövőbe vetett csepp reményt is, ami még pislákol az emberi szívekben.

Súlyos felelősség – történelmi elhivatottság – ma kereszténynek lenni! Ott is, ahol te vagy.

Elsősorban ott és elsősorban ma!

ÍGY IMÁDKOZZATOK:

Mi Atyánk

ki vagy a mennyekben,

szenteltessék meg a te neved;

jöjjön el a te országod;

legyen meg a te akaratod,

amint a mennyben,

úgy a földön is.

Mindennapi kenyerünket

add meg nekünk ma;

és bocsásd meg a mi vétkeinket,

miképpen mi is megbocsátunk

az ellenünk vétkezőknek;

és ne vígy minket a kísértésbe,

de szabadíts meg a gonosztól.

Amen

Mi Atyánk

Bárhová sodródjunk a világban, az éjszakának bármilyen sötétje boruljon ránk, essünk bár a leggonoszabb csapdába, jó nekünk tudni, hogy soha, semmilyen körülmények között sem vagyunk árván tengődő, kitaszított gyermekei a sorsnak. Van, akihez mindig és minden helyzetben így szólhatunk: Atyánk!

Már nem érezzük magunkat kiszolgáltatottnak. Tudjuk, hogy vagy nekünk, hogy szeretsz bennünket, hogy a tieid vagyunk örökre, elválaszthatatlanul…

Ki vagy a mennyekben

Ahányan csak vagyunk, gyermekeid, annyiféleképpen képzeljük el létedet. Mindez persze csupán szegényes, csaknem nevetséges elképzelés ahhoz képest, aki és ahogyan valójában vagy. Mégis teljes biztonsággal tudjuk, hogy nem az vagy, és nem úgy vagy, ahogy eltévedt gyermekeid tagadnak téged. Olyan istent mi sem ismerünk! Mert te, mennyei Atyánk, ha véges fantáziánkkal nem is tudjuk fölfogni végtelen létedet, számunkra mindenekelőtt a szívünkben is jelen vagy. Mindannyiunk szívében végtelen jóságoddal buzdítasz, hogy testvérként szeressük egymást. Elsősorban és mindenekelőtt azokat, akik már nem tekintenek téged Atyjuknak, s bennünket sem testvéreiknek, mert te azt akarod, hogy mindannyian egyek legyünk a te családod melegében, a mennyben és a földön egyaránt.

Szenteltessék meg a te neved!

Amikor a testi-lelki szenvedés, a nyomor és az elkeseredés oly sokakat a te neved káromlására késztet a világon, fogadd el engesztelésül a mi tiszteletünket és hódolatunkat szent neved előtt! Kérünk, bocsáss meg testvéreinknek, akik nem tudják, kit bántanak, amikor téged szidalmaznak.

Engedd, hogy visszaszerezhessük világunkban a te szent neved becsületét és tiszteletét. Azok előtt is, akik kételkednek létedben, jóságodban, mindenhatóságodban. Add, hogy legalább életük utolsó órájában vegyék szájukra bizalommal nevedet, mindenkihez irgalmas, mindenkinek megbocsátó Istenünk!

Jöjjön el a te országod!

Jöjjön el közénk a te világod, az a világ, amelyben nincs többé marakodás, gyűlölet, háború, rettegés és félelem a holnaptól; egy olyan világ, amelyben testvérként és megértésben élhetnek egymás mellett nemzetek, fajok, családok egyaránt. Jöjjön el a te országod, ahol nem kell többé gyanakodnunk, hátsó gondolatok után nyomoznunk, hanem nyugodtan egymás szemébe nézhetünk, s már csak azért sem keserítjük egymás életét mi, gyermekeid, mert ezzel neked, mindanynyiunk Atyjának végtelen bánatot okozunk.

Miránk bíztad országod megvalósítását, amikor megteremtettél bennünket. Tőlünk várod, hogy fejezzük be művedet, s úgy rendezzük be életünket a családban, lakóházban, munkahelyen, az országban, nemzetek közt, ahogyan ezt eredetileg elképzelted rólunk: hogy ne kést emeljünk egymásra, ne begyógyult sebeket szaggassunk föl szüntelen, hanem legalább azt a néhány évtizedet, amelyet itt a földön eltöltünk, békességben és a te gyermekeidhez méltó módon töltsük. Minden lépésünk, mozdulatunk közeledés legyen a te országod felé, ha gyakran még oly távol is érezzük magunkat tőle.

Adj erőt, hogy fölrázzuk a világot, a világban testvéreinket: csak a te országodban, a megértés, a bizalom, a megbocsátás országában lesz igazi béke mindannyiunk számára.

Legyen meg a te akaratod,

amint a mennyben, úgy a földön is!

Látod, Atyánk, ami tőlünk telik, mindent megpróbáltunk megtenni, hogy akaratod teljesüljön, de a világ szemünkbe nevet, s úgy rendezkedik be, mintha sose hallott volna rólad. A legszomorúbb, amikor tehetetlenül kell végignéznünk: családok, népek rohannak vesztükbe önfejűségük, makacsságuk és gőgjük miatt…

Hogy ez így van, ez is a te akarod lenne? Mi csak munkálkodjunk, fáradozzunk országodért, s te szabod meg az idők teljességét, akaratod beteljesülésének óráját?

Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma!

Hogy ne éhezzék senki, és testvéreinknek ne kelljen tízezerszámra éhen halniuk Afrikában, Ázsiában, Dél-Amerikában – amikor ezzel egy időben földünk más részein a fölösleges milliárdokból versenyszerűen gyártjuk a legpusztítóbb atomfegyvereket.

Atyám, esdve kérünk téged, mutasd meg nekünk, hogyan szüntessük meg ezt a hallatlan botrányt, mi, egyszerű híveid, akiknek nincs beleszólásuk a világ ügyeibe!

Ne engedd, hogy elpuhuljunk! Csak akkora kenyeret adj, amekkora valóban a mi részünk. Ne engedd, hogy a nagyobb darab kenyérért eláruljunk téged, hanem inkább kevesünkből is adjunk azoknak, akiknek még annyiuk sincs, akik talán éppen a te nevedért, a te igazságodért szenvednek hiányt…

Bocsásd meg a mi vétkeinket!

Ha valakinek egyáltalán, akkor nekünk van elsősorban szükségünk bocsánatodra, akik ismerjük irántunk való jóságodat, s akikről a világ is tudja, hogy teremtő, gondviselő Atyánknak vallunk téged. Hány hozzád közeledőt tartottunk vissza tőled magatartásunkkal! Amikor csak szavakkal hirdettük a jót, a neked tetszőt, miközben tetteink nem értek többet, mint azoké, akik tudni sem akarnak rólad.

Bocsásd meg gyávaságunkat, hogy képtelenek vagyunk kilépni évszázados hagyományainkból; hogy továbbra is szolgáljuk szerte a világon a mammont, dörgölődzünk a hatalomhoz, s az erőszaktól való félelmünkben inkább hagyjuk magunkat továbbra is egymás ellen uszítani ahelyett, hogy minden kockázatot vállalva elsőként mondanánk le az erőszaknak még a gondolatáról is! Elvtelen meghátrálásaink, sorozatos megalkuvásaink láttán mikor fogy el irántunk tanúsított türelmed, Atyánk?

Miképpen mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek

Sokszor úgy érezzük, ez szinte lehetetlen. Pedig ha a földön mindannyian a te gyermekeid vagyunk, akkor azok is testvéreink, akik rosszat tesznek velünk, akik csak keserítik az életünket, azok is, akik kizavartak bennünket az aknamezőkre, vagy ránk zárták az internáló tábor kapuját. Honnan merítsük az erőt, Atyám, ennyi gonoszság megbocsátásához?

A világ törvénye a bosszú, a megtorlás. A te törvényed a megbocsátás, az irgalom. Bármekkora gonoszság burjánozzék köztünk, mi nem tetézhetjük újabbakkal, még az igazság nevében sem!

Lehet egy apának nagyobb fájdalma, mint látni, hogy gyermekei csak ököllel tudnak egymás közt érvényt szerezni jogaiknak?

És ne vígy minket a kísértésbe!

Amíg szívünk utolsót nem dobban, nem hagy el bennünket a Nagy Kísértő. Tudja, mindegyikőnknek van egy gyönge pontja, ahol a legkönnyebben kikezdheti hozzád való hűségünket. Nekem a test kívánsága, neked a birtoklási vágy, neki az élet kevélysége, a hatalom bűvölete.

Atyánk, te ismered gyámoltalanságunkat. Kérünk, ne engedd a kísértőt közelünkbe férkőzni. Hisz tudod, hányszor elbuktunk már, amikor elbizakodva csak a magunk erejére támaszkodtunk. Adj nekünk menedéket, ha elközeleg a kísértés órája!

De szabadíts meg a gonosztól!

Hányan vagyunk, akiket évek óta fogva tartanak bűnös hajlamok, beidegzett rossz szokások! Hányan, akik a hazugság szolgálatába állították meggyőződésüket, eladták lelkiismeretüket, csak annyi erejük maradt, amennyivel még önmagukat megvethetik…

Uram, szabadíts meg minket a külső és belső, az elmúlt és eljövendő gonosztól! A gonosztól, amely megmérgezi családunk, egyházunk, népünk békéjét. Távoztass el tőlünk mindent, ami megalázó és méltatlan emberi mivoltunkhoz.

Adj nekünk derűs napokat, tölts el bennünket jobb reménnyel, azzal a vágyakozó hittel, hogy eljön az az ország, amelyben egyedül tiéd lesz a hatalom, a dicsőség mindörökké.

Ámen. Úgy legyen!

RÖVID ASZTALI IMÁK

Étkezés előtt

Édes Jézus, légy vendégünk,

Áldd meg, amit adtál nékünk.

*

Adjad, Uram, hogy jól essék,

Jézus neve dicsértessék.

*

Te hívsz minket a lakomára,

Az együttlétért tiéd a hála.

Mert úgy szerettél, emberré lettél,

Kenyeret adtál, velünk is ettél.

Dicsőség, hála, jó Atya, néked,

Kenyerünk Krisztus, erőnk a lélek.

*

Ki asztalt terítesz az égi madárnak,

Teríts asztalt, teríts szegénynek, árvának.

Nyisd meg, Uram, nyisd meg, jóságos kezedet,

Adj a koldusnak is tápláló kenyeret!

Ételben, italban legyen meg a részünk,

Gondviselő Atyánk, könyörögve kérünk!

*

Áldj meg minket, Urunk, és ezeket az adományokat, melyeket a te bőkezűségedből akarunk magunkhoz venni, a mi Urunk Jézus Krisztus által.

A mennyei asztal részesévé tegyen minket az örök dicsőség királya. Ámen.

Étkezés után

Aki ételt, italt adott,

Annak neve legyen áldott.

Amen.

*

Mi jól laktunk, hála Isten,

Adjunk annak, kinek nincsen.

*

Szánd, Uram, a szenvedőket,

Szánd, Uram, az éhezőket,

Hiszen ez a te világod!

*

Gondviselő Atyánk! Asztalodtól kelve

Szívből hálát adunk, kezünk összetéve.

Áldd meg ezt a házat s annak gazdáját,

Fordítsd neki vissza a vendéglátását!

Áldd meg a szegényt, a szenvedőt, az árvát,

A benned bízóknak viseld mindig gondját.

Ámen.

*

Amikor közös étkezések alkalmával imádkozunk, az isteni gondviselésbe vetett hitünket valljuk meg. Istennek adunk hálát, akinek mindenünket köszönhetjük, és aki aznapra is megadta nekünk „mindennapi kenyerünket”.

Az asztalra ilyenkor égő gyertyát helyezhetünk. Nem annyira a hangulatért, nem is a nagyobb ünnepélyesség kedvéért, hanem elsősorban azért, mert fényével a köztünk jelenlévő Krisztust jelképezi, aki a „világ világossága”. Egyúttal arra is figyelmeztet bennünket, hogy az élet több az eledelnél.

Az imával egybekötött étkezés egyfajta közösséget jelent, mely növeli bennünk az összetartozás és a felebaráti szeretet tudatát.

Más vallású keresztény testvéreinknél – különösen német nyelvterületen – szokás, hogy az étkezési ima előtt a családfő vagy valamelyik családtag néhány gondolattal bensőséges, meghitt légkört teremt, amelyből a hálaadó imádság szinte természetesen következik.

Nyilvános étteremben, vagy ha olyan családnál vagyunk, ahol nem imádkoznak, mi se erőltessük. De néhány pillanatra föltűnés nélkül itt is magunkba szállhatunk anélkül, hogy imánkkal a társaságot hívőkre és nemhívőkre osztanánk. Mindenesetre sok függ attól is, milyen viszonyban vagyunk vendéglátóinkkal.

Tapintatot igényel tőlünk, ha nemhívő rokonainkat, barátainkat látjuk vendégül otthonunkban. Mi legyen a megoldás? Az semmi esetre sem, hogy éppen az ima válassza ketté az asztaltársaságot. Imádkozzunk, de csak akkor, ha ez nem eltávolítja, hanem inkább közelebb hozza egymáshoz is, Istenhez is a jelenlévőket. Nem könnyű feladat! De megfelelő tapintattal, türelemmel, a másik lelkivilágának finom – az asztalnál kedélyes! – megközelítésével elérhető. Ha imára kerül sor, mennyei Atyánk áldását ilyenkor egyformán kérjük minden jelenlévőre. Rájuk is.

Elsősorban rájuk!

Esti ima

Mielőtt ledöntene a fáradtság, és végleg elnyomna az álom, pillants vissza a mai napra, és vess számot dolgaiddal mennyei Atyánk színe előtt. Holnap csak úgy léphetsz tovább, ha ma este alaposan átgondolod: Mit tettem jól, s mit rosszul Isten országának építésében? Vond le kudarcaidból a tanulságot, s köszönd meg Istennek a segítséget, melyet sikereidhez nyújtott!

Adj hálát Teremtőnknek mindazért a jóért, szépért, melyben részesített, de alázattal fogadd tőle a keresztet is, amit ma válladra tett…

Nemcsak neked, de egész családod keresztény világszemléletének elmélyítéséhez igen hasznos, ha esténkint – például a vacsoraasztalnál – megbeszélitek egymással az elmúlt nap eseményeit. Hisz mindannyiotoknak jól esik a tapasztaltabb jó tanácsa vagy egy vigasztaló, bátorító szó, amelyet talán egész nap nélkülöztetek.

Mielőtt lefeküdnél, végy rövid búcsút szeretteidtől, s ha a nap folyamán különösebben is segítségedre voltak, ezt néhány keresetlen szóval még egyszer köszönd meg nekik.

Előfordulhat, hogy nem családi környezetben élsz, s nincs rá lehetőséged, hogy néhány percre csöndben félrevonulj, vagy imakönyvedet zavartalanul használd.

Utolsó gondolatod ilyenkor is mindenképpen mennyei Atyánkhoz szálljon, hogy érezd: nem vagy egyedül, ha magad vagy is; nem vagy elhagyott, ha nem is értenek meg egészen az emberek…

*

Esti himnusz

(Közösen is mondható, énekelhető)

A napvilág leáldozott,

Kérünk, Teremtőnk, Tégedet,

Maradj velünk kegyelmesen,

Őrizd, óvjad népedet!

A rossz álmok távozzanak

És minden éji képzelet.

Ellenségünket űzzed el,

Hogy testünket ne rontsa meg.

Add meg, kegyelmes jó Atyánk,

És Egyszülötte, add nekünk.

És Szentlélek, vigasztalónk,

Örök, felséges Istenünk. Ámen

*

Istenem, itt vagy. Jézus Krisztus, én Megváltóm, közel vagy hozzám szent szeretetedben.

Hazaviszem hát szívemet tehozzád a nap kuszaságából, hiszen hozzád tartozom, Atyámhoz, Istenemhez.

Köszönöm, hogy a mai napon megtartottál, megoltalmaztál, és megadtad a jó elhatározást, hogy neked szolgáljak.

De tudod, gyakran milyen gyönge az akarat, amikor valóban követni kell szavadat.

Maradj velünk, Urunk!

Maradj velünk, Urunk, mert alkonyodik, és közeleg az este!

Maradj velünk és egész egyházaddal! Maradj velünk a nap alkonyán, az élet alkonyán, a világ alkonyán is!

Maradj velünk kegyelmeddel és jóságoddal, szentségeddel, vigasztalásoddal és áldásoddal!

Maradj velünk, amikor ránk ereszkedik a bánat és a szorongás éje, amikor ránk zuhan a kétség és kísértés sötétje és a keserű halál komor éjszakája!

Maradj velünk, mindannyiunkkal, akik tebenned hisznek, az idők végezetéig!

*

A te kezedbe teszem le, Atyám, ennek a napnak alkonyát. Nem olyan már, mint amilyen reggel volt, amikor nekünk ajándékoztad. Nagyon megszürkítette jószándékaimnak meghiúsulása és annak a tehernek a súlya, amelyet te szabtál ki rá. Mégis tudom, Uram, hogy amikor lámpám fénye kihunyt, befogadsz engem gyarló emberi mivoltomban megértő szeretetedbe és véghetetlen nagy nyugalmadba. Én akkor csak állok csöndesen előtted, hiszen mást nem tehetek, és beismerem kicsinységemet végtelen nagyságod előtt.

S ha megengeded, hogy ismét megláthassam napodat, nézd, Uram, itt vagyok, mindenre készen – teérted!

*

Mily nemes és boldog lehetne minden ember, ha esténként, alvás előtt önmagába tekintene, s megállapítaná, mi szépet és mi kivetnivalót talál magában. Önkéntelenül is jobb elhatározással kezdené az újabb napot – és nem feledné, hogy a tiszta lelkiismeret teszi erőssé az embert.

Anna Frank naplójából

Esti imádság közös éneklésre

Hálát adok az esti órán, hálát adok, hogy itt az éj.

Hálát adok, hogy szívem mélyén hála dala kél.

Hálát adok a csillagfényért, hálát a sűrű éjjelért.

Hálát adok, hogy nem vagy messze,

most is küldsz le fényt.

Hálát adok, hogy küldtél testvért, társként,

aki ma mellém állt.

Hálát adok, hogy megengedted azt is, ami fáj.

Hálát adok, hogy Tested táplál,

hálát, hogy ma is szólt szavad.

Hálát adok, hogy lelkem biztos cél felé halad.

Hálát adok, hogy mellém álltál,

hálát, hogy szép az otthonom.

Hálát, hogy munkám elvégeztem, s békén alhatom.

Hálát adok a sok-sok jóért, hálát adok,

hogy megbocsátsz.

Hálát adok, hogy el nem hagytál, újabb útra vársz.

Hálát adok, hogy szemed rajtam,

hálát adok, hogy reményt adsz.

Hálát adok, mert biztos eljössz, mint a virradat.

M. G. Schneider

Hétfő

Uram, ilyenkor este látom csak igazán, milyen nehéz a napnak minden percében „aprópénzre váltani” még oly nemes törekvéseket is, mint felebarátaink szeretete. Mert te nem szónoklatokban és szépen kidolgozott értekezésekben kívánod tőlünk ezt a szeretetet, hanem azt akarod, hogy elsősorban azokhoz legyünk jók, megértők, türelmesek, tapintatosak, akikkel együtt élünk, dolgozunk, akikkel meg kell osztanunk a nap minden örömét és nehézségeit – más szóval: mindazokkal, akiket mellénk rendeltél!

Vajon nem térnek-e ma este többen is keserű szájízzel haza éppen miattam? Mert tapintatlan voltam, udvariatlanul, hozzád nem méltón viselkedtem? Nem okoztam-e súlyos csalódást valakinek is kiábrándító magatartásommal? Uram, bocsáss meg ezért nekem, s engedd, hogy hibámat holnap mielőbb jóvátehessem!

De köszönöm, Istenem, ha a te segítségeddel sikerült ma egy hálás pillantást vagy mosolyt fakasztanom valakinek az arcán…

Adj ma este minden ismerősömnek néhány békés órát szerettei körében. Azoknak is, akik neheztelnek, azoknak is, akik szívesen emlékeznek rám.

Sejtse meg mindannyiunk a nagy törvényt, hogy a szeretet az, amelyből minél többet nyújtunk egymásnak, annál több marad belőle önmagunknak.

*

Fantázia kell a felebaráti szeretethez… Az evangéliumi küldetés csak irányt mutat, de nem mutatja meg a gyakorlati utat, hogyan váltsuk valóra Jézus alapparancsát: Szeresd felebarátodat teljes szívedből, egész lelkedből és minden erődből. Figyelmesen észre kell vennünk, hol és mikor nyílnak erre a mindennapi életben alkalmak.

Gondoljunk csak arra, hogy vannak bizonyos magatartásmódok, mint például: ahogyan betesszük az ajtót, ha kimegyünk, hogy a szomszédot föl ne keltsük; hogy fölvesszük a földön heverő papirost; figyelemmel vagyunk egy kisgyermek babája iránt; elfogadunk egy javaslatot anélkül, hogy azonnal ellenjavaslattal élnénk; ügyelünk arra, hogy a meglátogatott betegnek ne szökjék föl a láza; megdicsérjük a szakácsnét, aki annyit fáradozott a tűzhely mellett; kölcsön adunk egy könyvet, amelyet nem adnak majd nekünk vissza…

A felebaráti szeretet figyelmes és tapintatos. Észreveszi a másik kívánságait és vágyait. Emlékezzünk csak Jézus első csodájára, amelyet a galileai Kánában művelt. Szűz Mária szerény szavának volt a következménye, mert ő észrevette a házigazda szorultságát. Az ilyen dolgokhoz az Isten nemegyszer váratlan és csodálatos eredményeket kapcsol.

L. J. Suenens

1. előimádkozó

Hálás szívvel köszönjük, Urunk, hogy meghívtál bennünket ebbe a közösségbe, s köszönjük neked az együtt eltöltött napot.

Köszönjük az örömöket, a játékot, szórakozást, kirándulást, hogy vidámak lehettünk. Köszönjük a lehetőségeket, amelyeket azért kaptunk tőled, hogy egymással jót tehessünk, egymásnak segíthessünk, egymáshoz figyelmesek, tapintatosak, kedvesek lehessünk.

(Néhány percnyi szünetet tartunk, s végiggondoljuk a nap eseményeit…)

2. előimádkozó

Bocsáss meg nekünk, mennyei Atyánk, ha valamivel bánatot okoztunk ma egymásnak, s ezáltal neked is. Tanítsd meg bennünket arra, hogyan lehet egymástól bocsánatot kérnünk úgy, hogy legyen bennünk szégyenérzet, de mégse szégyenüljünk meg egymás előtt. Igen, legtöbbünk számára bocsánatot kérni a legnehezebb.

Taníts meg minket nagyvonalúan felejteni, egymásnak szívből megbocsátani. Segíts egymás érzékenységét megismernünk, tiszteletben tartanunk, saját érzékenységünket pedig legyőznünk, s nem minden csekélységért megsértődnünk.

Mikor jutunk el odáig, Urunk, hogy mosolyogni tudjunk az apró karcolásokon, de bántson bennünket, ha azt mi okoztuk?

3. előimádkozó

Adj nekünk, Uram jó pihenést, jó éjszakát! Add meg ezt távollevő szüleinknek, rokonainknak, barátainknak is. Óvd meg minden veszélytől azokat, akik most nem pihenni, hanem dolgozni mennek. Enyhítsd a betegek szenvedését, küldj nekik reményt a gyógyulásra, de adj nekik erőt akaratod elfogadásához is.

Légy mindannyiunkkal, és őrizz meg bennünket minden kísértéstől.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

*

A tétlen kivárás, a néma szemlélés nem keresztény magatartás.

Dietrich Bonhoeffer

Kedd

Ti vagytok a föld sója… Ti vagytok a világ világossága… s ha világot gyújtanak, nem rejtik a véka alá, hanem a tartóra teszik, hogy mindenkinek világítson a házban. (Mt 5, 13-15)

Krisztus szavai

Mindenható Atyám! Ma este azokért a keresztény testvéreimért imádkozom hozzád, akiknek a nap folyamán egyedül, társtalanul kellett képviselniük ügyedet az emberek között a világban.

Te tudod, Atyánk, mennyi megaláztatást, gúnyt, mellőzést kell szenvednünk gyakran a te nevedért.

Mikor jön el végre az a kor, melyben az emberek fölismerik: ha minket bántanak, hasonlók a beteghez, aki orvosa ellen támad?

Légy, Uram, ma este mindazokkal a keresztény testvéreimmel, akik elcsüggednek, mert már-már fölöslegesnek érzik magukat ebben a világban…

Azokkal, akiket nem vesz észre senki, bármivel emelkednek ki a többi közül.

Állj melléjük, kérlek, névtelen hősiességükben, adj nekik erőt a kitartásra.

Találják meg magányukban az örömforrást, amit te jelentesz mindannyiunknak.

Rendelj melléjük barátokat, hűséges társat, hogy megoszthassák gondjaikat, s egyhangú, szürke hétköznapjaik derűsebbé váljanak.

Mindenekelőtt azonban döbbenjenek rá: a világ ma is tőlünk, keresztényektől várja legégetőbb sorskérdéseire a választ és megoldást…

Küldd el nekünk a Szentlélek ajándékát, hogy megtaláljuk az utat felebarátaink szívéhez, elsősorban azokéhoz, akik éppen a mi bátorításunkra és buzdításunkra várnak.

Uram, aki tudod, hogy mennyire szeretetre éhes ez a világ, adj nekünk minél több apostoli lelkületű keresztényt, aki elhozza közénk vigasztaló szeretetedet!

Ha férfi vagy, légy férfi,

Legyen elved, hited,

És ezt kimondd, ha mindjárt

Véreddel fizeted.

Százszorta inkább éltedet

Tagadd meg, mint magad;

Hadd vesszen az élet, ha

A becsület marad.

Petőfi Sándor

Nagyra becsülöm a vallásos embert, ha hűséges tud lenni önmagához, hiszen ezzel ma olyan programot vállal, amellyel nem jár együtt semmiféle előny sem a társadalom, sem az egyes ember részéről.

Lukács György

1. előimádkozó

A világ elcsöndesedik, a fákra leszáll az est. Mi újra együtt vagyunk, Uram, hogy mielőtt aludni térnénk, utolsó gondolatainkkal még egyszer veled találkozhassunk.

Vajon tudjuk-e eléggé értékelni, hogy ennyire szeretsz minket? Hogy kiválasztottál minket szolgálatodra?

Örömmel töltsön el bennünket, hogy a te gyermekeid lehetünk, hogy ügyedért, az emberek üdvösségéért, egymás boldogságáért munkálkodhatunk! Mennyit sikerült ebből megvalósítanunk egymás között a mai napon?

(Rövid csöndben gondoljunk vissza a napra…)

2. előimádkozó

Mennyei Atyánk! Légy ma este különösen azokkal, akik lélekben itt, a mi közösségünkben szeretnének lenni, de még nem találták meg a hozzád vezető utat, és most kínozza őket a céltalanság.

Talán szenvednek a szeretet és a megértés hiányától is. Ne engedd, Urunk, hogy elvesszenek! Engedd fölismernünk őket, tedd vonzóvá életünket, hogy általunk fedezzék föl jóságodat, s követésedben találják meg életük értelmét.

3. előimádkozó

Küldj nekik ma este termékeny, gyümölcsöző gondolatokat, hogy holnap lélekben egy lépéssel közelebb kerülhessenek tehozzád.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

Szerda

Uram, Istenem, a mai nap is bizonyította, hogy nem vagyunk a vak sors maradéktalan kiszolgáltatottjai. Ha voltak is rajtam kívülálló erők, melyeknek valóságát el kellett fogadnom, döntéseim nagy részét mégis csak szabadon hozhattam, s így befolyásolhattam a történések mai napon ránk bízott szakaszát.

Vajon éltem-e egyáltalán, s ha igen, hogyan éltem ezzel a lehetőséggel?

Ha meggondolom, Uram, óriási felelősséget ró ránk, keresztényekre a tény, hogy szabad akaratot adtál nekünk. Mert ahogy ma – hacsak egy szemernyit is – jó vagy rossz irányba terelhettük az események menetét, akkor magától értetődik, hogy az egész emberiség jelenlegi állapota ugyanígy elődeink döntéseinek millióitól függött. A keresztények döntéseitől is…

A múlt már kicsúszott a kezünkből, Uram, de a holnap minden perce még választ kínál. Jövendő sorsunk nem előre ránk szabott ruha, hanem munkánk, kitartásunk, jelen küzdelmünk eredménye.

Ha mi, keresztények nem veszünk részt az élet minden területén a legaktívabban e jövő formálásában, később sem lesz jogunk arra, bárkinek szemrehányást tegyünk a saját pusztulásába rohanó társadalom miatt. A kocsit nem a szakadék szélén kell megállítanunk, hanem amikor megindul lefelé a lejtőn.

Istenem! Adj a világnak sok meggyőződéses, elvhű keresztényt, akiknek lesz bátorságuk, hogy idejében fölhívják a világ figyelmét a veszedelmekre!

Küldd el az emberek közé követeidet, akik életük példájával ellenségeid szívében is kedvet ébresztenek a te követésedre!

Hozd el közénk, keresztségben meghívott gyermekeidhez a béke, az összetartás, a türelem és megértés szellemét, hogy legalább köztünk szűnjék meg mindennemű ellenségeskedés!

Valóban arról ismerjenek meg bennünket, hogy szeretjük egymást – itt, ma, holnap – mindig és mindenütt a világon. Ámen.

*

Uram! Engedd, hogy társaid legyünk az alkotásban.

Megértsük és megszépítsük a Te kezed munkáját,

Hogy ez a mi földünk biztos otthona lehessen

Gazdagságnak, Szépségnek, Boldogságnak

és Békességnek.

Szent-Györgyi Albert

1. előimádkozó

Mennyei Atyánk! Miért van az, hogy a jó szándékú emberek oly nehezen találnak egymásra, a Gonosznak pedig oly könnyű megszervezni bennünket egymás ellen? Miért, hogy saját sorainkból kerülnek ki üldözőink, bíráink és rabtartóink?

Mindannyian testvérek vagyunk. A te gyermekeid.

Miért hisszük el egymásról, hogy ellenségek vagyunk? Miért sikerül oly könnyen egymás ellen fordítani bennünket? És miért éppen nekünk kell egymás kezére tennünk a bilincseket?

2. előimádkozó

A legutóbbi nagy világégés minden nép- és emberellenes gonosztevője a felelősségrevonáskor parancsra hivatkozott. Dehát miért választunk olyan hivatást, amelyben soha többé nem cselekedhetünk saját lelkiismeretünk szerint?

A csapdát mi állítjuk föl magunknak. Ezért már egyikünk sem hivatkozhat előtted fölülről érkezett utasításokra. Mi vagyunk saját magunk kerítői, bekísérői, bírái és hóhérai. Mi írjuk meg a följelentést, mi hozzuk meg az ítéletet, s aztán végrehajtjuk egymáson. Valamikor apró árulkodással kezdtük. Talán még az óvodában. Aztán vérünkké vált.

És a Sátán mosolyog.

3. előimádkozó

Mi lenne, ha végre megsajnálnánk egymást? Ha egyszer nem továbbítanánk a parancsot önmagunk ellen? Ha holnaptól megszűnnénk egymás ellen tanúskodni?

Ha soha többé nem küldenénk el azt a följelentő levelet;

ha évszázadok után végre kiegyenesedne a gerincünk;

ha kimondanánk valami nagyon apró kis csábításra az első nemet;

ha kimondanánk végre az első igent, amikor egy csöpp irgalmat, egy parányi kiállást várunk egymástól…

És aztán boldogok lehetnénk.

Ennyibe kerülne.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

Csütörtök

A második világháborúban Valentin Feldman francia esztétát az ellenállási mozgalomban való részvétele miatt a megszállók halálra ítélték. Amikor elővezették a kivégzőhelyre, az író azt a nagyszerű mondatot kiáltotta oda hóhérainak: Ostobák! Hiszen értetek halok meg!

Vajon mit mondanak nekünk, keresztényeknek Valentin Feldman utolsó szavai?…

Isteni Üdvözítőm! Amikor azt mondtad, hogy mi, a te követőid kovásza legyünk a világnak, jól tudtad, hogy a történelem folyamán mindig lesznek korok, melyekben tudatosan visszautasítják tanításod legszebb gondolatait. Tudtad: mindig lesznek emberek és közösségek, akik a rajtuk esett sérelmeket bosszúval akarják orvosolni, akik – még oly jónak is vélt – elképzeléseiket csak erőszakkal, mások jogainak eltiprásával tudják megvalósítani. Elszomorító, hogy mi, keresztények nemegyszer szintén alkalmazkodunk a korszellemhez, alkalmat adva ezáltal ellenségeidnek, hogy bennünk téged ítéljenek el.

Nekem azonban itt és most kell diadalra vinnem tanításodat! Istenem! Adj nekem erőt, hogy megértsem, s életemmel igazoljam: gyűlöletet, erőszakot, képmutatást nem lehet újabb gyűlölködéssel, újabb kegyetlenséggel és újabb hazugságokkal megszüntetni! Hisz ennek a láncolatnak a végletekig való fokozása egyszer mindannyiunk együttes tragédiájához vezet.

Hadd állítsam meg ezt az ördögi kört, legalább ott, ahol vagyok, legalább abban a kis közösségben, ahol élek! Legyen bennem erő, hogy az erőszakra szelídséggel, a képmutatásra őszinteséggel és minden gyűlölködésre szeretettel válaszoljak.

Vajon sikerült-e ebből valami a mai napon? Csak egy nagyon kevéske is?

*

A jövő a hívőké, nem a hitetleneké és a kétkedőké!

A jövő a bátraké, akik mernek remélni és cselekedni, nem a kishitűeké és határozatlanoké!

A jövő azoké, akik szeretnek, és nem a gyűlölködőké.

XII. Pius

*

A hit nem megszállottság, nem fanatizmus, hanem nyitottság és őszinteség (és persze bizalom) a másik ember felé.

És ha süket fülekre találunk? Akkor is. Ha értetlenséggel, gyűlölettel találkozunk? Akkor is. „Ha csupán azokat szeretitek, akik szeretnek benneteket, mi lesz a jutalmatok?” (Mt 5, 46)

Szüntelenül ezt kérdezi tőlünk Krisztus, nem hónapok vagy évek, hanem közel kétezer év óta.

Ideje végre meghallanunk.

Balássy László

1. előimádkozó

Minden tettünknek végtelenbe nyúló értéke van – olvashatjuk egyhelyütt Goethe írásaiban.

A nagy árulások és elrettentő gonosztettek is apró gáncsoskodásokkal kezdődnek. Szentté, hőssé, vértanúvá sem válhatunk egyik napról a másikra. Ez is kis dolgokkal kezdődik. Talán azzal, hogy nem taposunk el az úton egy hangyát…

Mindaz, amit ma tettem vagy mulasztottam, valamelyik irányba továbbvisz engem.

Vajon sikerült-e hozzád közelebb jutnom, Uram?

Tettem-e valami kis jót legalább közösségünk valamely tagjának?

(Vizsgáljuk meg lelkiismeretünket.)

2. előimádkozó

Ha vádolnom kell magam valamivel, bocsáss meg nekem, Uram. Eltökélt szándékom, hogy gyöngeségemet, mulasztásomat holnap tőlem telhetően helyrehozom. Adj nekem ehhez megfelelő tapintatot, leleményességet.

Ugyanakkor tudjam nagyvonalúan elfelejteni, ha sérelem ért. Tudjak megbocsátani annak a testvéremnek, akitől ma esetleg szeretetlenséget tapasztaltam. Próbáljam őt megérteni. Gondoljak arra, neki valamilyen okból talán nehezebb jónak lennie, mint a többieknek. Ki tudja, milyen sebeket kell takargatnia lelkében?

Add, Uram, hogy megértsük: a mindkettőnk szívéből kiinduló kölcsönös megértés, megbocsátás teszi jobbá a világot, szebbé, boldogabbá közösségünk életét.

3. előimádkozó

Uram! Küldj ma este békét a szívekbe mindenütt a világon! Simítsd el a nézeteltéréseket a családokban, munkahelyeken, minden közösségben. Adj nekünk reményt és hitet a holnapban! Küldd el nekünk holnapra az újrakezdés örömét.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

*

Ezt mondja Isten, az Úr:

Törd össze a jogtalan bilincseket,

és oldd meg az iga köteleit!

Bocsásd szabadon az elnyomottakat,

törj össze minden igát!

Törd meg az éhezőnek kenyeredet,

és a hajléktalan szegényt fogadd be házadba.

Ha mezítelent látsz, öltöztesd föl,

és ne fordulj el embertársad elől!

Akkor majd fölragyog világosságod, mint a hajnal,

és a rajtad esett seb gyorsan beheged.

Előtted halad majd igazságod,

és az Úr dicsősége lesz a hátvéded.

Akkor, ha szólítod, az Úr válaszol,

könyörgő szavadra így felel:

Nézd, itt vagyok!

Ha eltávolítod körödből az igát,

az ujjal mutogatást és a gonosz beszédet,

ha odaadod az éhezőnek kenyeredet,

és jóllakatod az elnyomottakat,

akkor fölragyog a sötétségben világosságod,

és homályod déli verőfényre változik.

– Izaiás próféta könyvéből –

Péntek

Istenem, még ha nem is hinnék létedben, még ha tagadnám is, hogy te ültetted szívünkbe a jó és a rossz, a bűn és az erény megkülönböztetésének képességét – akkor is be kellene látnom, hogy amit ma tettem, azzal mindenképpen megzavartam az élet rendjét, hátráltattam az emberek boldogulását, elsősorban talán éppen az enyémet…

Miért tettem? Gyöngeségből? Gyávaságból? Vagy talán rosszindulatból? Ezek után mit várjanak az emberek olyanoktól, akik nem fogadják el parancsaidat, ha szembefordulok veled még én is, aki pedig szeretlek téged?

Vajon hányan csalódtak ma bennem, akiknek talán éppen én voltam a példaképük? Tudom, Uram, az ügyet nem lehet csak bocsánatkéréssel elintézni. A rosszat, amit okoztam, jóvá kell tenni. Segítsd, hogy megtaláljam ennek legmegfelelőbb módját. S ha már nem tudtam példát adni tanítványaidhoz illő magatartással, legalább azt lássák az emberek, hogyan küzdök minden erőmmel, hogyan akarom jóvátenni mulasztásaimat, s miképpen fogok felülkerekedni gyengébbik énemen.

Talán egyszer nekik is szükségük lesz erre a példára. Hiszen a te egyházad nemcsak a szentek egyháza, hanem a botladozó bűnösöké is, akik a te békédre vágynak, a te szeretetedre éheznek.

Mennyei Atyám! Add, hogy megmutassam a világnak: föl lehet emelkedni a legmélyebb bukásból is, van kiút a legsötétebb gonoszságból is, ha bűnbánó szívvel fordulunk feléd, s leborulunk keresztre feszített Szent Fiad lába elé…

Hiszen te nem akarod a bűnös halálát, hanem, hogy élete legyen, s hozzád találjon.

De köszönöm, Uram, a legkisebb sikert, a legparányibb győzelmet, amit ma ösztöneim, rosszindulatom vagy gyávaságom fölött arattam.

Köszönöm, ha ezáltal akárcsak egy embernek is megkönnyítettem, megszépítettem az életét. Köszönöm, hogy engedted idejében fölismernem a közeledő kísértést, s fölébresztetted bennem a hozzádtartozás tudatát. Köszönöm szent őrzőangyalom segítségét, amellyel legyőztem a kísértéseket.

Mégse engedd, hogy elbízzam magam. Jusson eszembe, hogy minden erőnek és jóságnak, amelyet másoknak nyújthatok, egyedül te vagy a forrása.

Uram, nézz végig rajtam,

Mindennek vége, vége.

Békíts ki Magaddal s magammal,

Hiszen Te vagy a Béke.

Ady Endre

Alkony (Tillai Ernő felvétele)

1. előimádkozó

A legszebb világmegváltó gondolatnak is a legkisebb közösségben kell kiállni a próbát. Ha itt megvalósíthatatlan, nincs létjogosultsága belépni a történelem sodrásába.

Mennyei Atyánk! Te ismered igyekezetünket, tudod, olykor mennyit kell elviselnünk egymásért és egymás miatt a mi kis közösségünkben. De te teremtettél bennünket különböző tulajdonságokkal, s ezért nem egyformán van bennünk a jóra, rosszra való hajlam sem. Ezért is kéred tőlünk, hogy viseljük el egymás gyengéit. (Mennyire sikerült ez nekem a mai napon?)

2. előimádkozó

Mindig lesznek közöttünk, akik az átlagosnál jobban igénybe veszik tűrőképességünket, ugyanakkor olyanok is, akik az átlagosnál több szeretettel, hibáink iránt több megértéssel fordulnak felénk. Közösségünk még nem a szentek, hanem a szentté válni akarók közössége.

Uram, adj nekünk türelmet, megértést egymás iránt. Türelemben és megértésben tudjunk elmenni addig a legvégső határig, melyen túl a hallgatás már a szeretet legfőbb parancsát sértené.

Add meg azt a képességet, hogy a problémák kiélezése helyett a derűs feloldást keressük anélkül, hogy meggyőződésünkből valamit is feladnánk.

Bocsásd meg, Uram, ha ma éppen én voltam, aki magatartásommal talán a legtöbb gondot okoztam közösségünknek vagy valamelyik tagjának. Te tudod, Uram, mennyit küszködöm hibáimmal, gyengéimmel.

Köszönöm, hogy megértő társakat rendeltél mellém, akik viselkedésemre nem válaszolnak azonnal rosszindulattal, hanem továbbra is bíznak bennem.

3. előimádkozó

Ajándékozz meg bennünket, Uram, az őszinteség, a kedvesség erényével. Mindig az foglalkoztasson minket, hogy mivel tudnánk egymásnak örömet szerezni. Adj nekünk képességet arra, hogy tudjunk egymás bánatában osztozni, azon könnyíteni.

Add, hogy együtt örülhessünk az örvendezőkkel, s együtt szomorkodjunk a szomorkodókkal!

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

*

Szombat

Milliók adnak neked hálát ma este, Atyám, hogy egész héten dolgozhattak szeretteikért, s most néhány derűs perccel tovább időzhetnek családjuk körében. Hiszen holnap nem vár bennünket bánya, gyár, hivatal, iskola. Holnap nincs rohanás, nincs hajsza.

Holnap a te békéd uralkodjék a szívekben, amelyből többet kell vinnünk magunkkal a jövő hétre.

Mielőtt nyugovóra térnék, megköszönöm, Atyám, a jóságot, szeretetet, melyet szüleim, testvéreim, barátaim által ajándékoztál nekem ezen a héten.

Kérlek, adj ma szeretteimnek, közeli s távoli ismerőseimnek, a föld minden lakójának csendes, békés, meghitt estét!

Kísérd el útjukon azokat, akiknek a mai este sem hoz pihenést, mert dolgozni kell menniük. Töltsd el mély hivatástudattal, megértéssel, meleg emberszeretettel azokat, akiknek az éjjel talpon kell lenniük: az orvost, az ügyeletes nővért, a mentős-sofőrt, a vasutast, a telefon- és távíró ügyeletest, a rendőrt és a tűzoltót… mindenkit, aki ma éjszaka szolgálatban lesz.

Küldj néhány vigasztaló gondolatot azoknak, akik ebben az órában súlyos gondokkal küszködnek. Bocsáss egy reménysugarat a magányosoknak, a mindenkitől elhagyottaknak, a börtönben sínylődő rabnak.

Légy, Atyám, azokkal, akiknek testi és lelki szenvedésére ez az este sem hoz enyhülést, akiknek ma éjszaka kell megvívniuk haláltusájukat.

Állítsd meg azok kezét, akik mindenben csalódva, mindenkiből kiábrándulva valami végzetesre és visszavonhatatlanra készülnek! Küldj melléjük valakit az utolsó percben, vagy akár csak egy fölvillanó emléket, ami eltéríti őket szándékuktól!

Adj, Uram, örök nyugodalmat azoknak, akik már nem érhették meg ezt az estét, és vigaszt mindazoknak, akikhez valaki mától kezdve sohasem tér vissza többé.

Szűzanyám, oltalmadba ajánlom ezt az egész világot minden szenvedőjével és megbékéltjével, minden csüggedőjével és örvendezőjével. Ámen.

S ha jő az éj, s én újra visszatérek,

egynéhány szál gyöngyvirágot letépek,

és felviszem a csillagfényes égbe.

Megkeresem a Jézus Anyját véle.

A Jézus Anyját, kinek képei

oly búsak lenn és olyan szenvedők!

Hadd lássam egyszer mosolyogni őt!

Gárdonyi Géza

1. előimádkozó

Urunk, Jézus Krisztus! Ahogy a világ szemében te botrány voltál, úgy mosolyognak meg minket is, követőidet. Mosolyognak azon, amit mi bűnnek tartunk, kerülünk; mosolyognak azon, amit erénynek, értéknek mondunk, és követni akarunk.

Amikor a napnak vége, szívünkben érezzük ennek a kettősségnek a súlyát. Miközben a „világ fiai” között járunk, egész nap kifejezéseket kerülünk, nehogy élezzük, mérgesítsük ezt a kettősséget, ugyanakkor szavakat keresünk, melyekről úgy véljük, talán közelebb hoznak bennünket egymáshoz. (Milyen eredménnyel járt ez a törekvésünk a mai napon?)

2. előimádkozó

Ma még forradalmi lendülettel az egész világot szeretnénk megváltani. Az előttünk járók tapasztalatai azonban arra tanítanak, forradalom már az is, ha saját környezetünkben gyökeret ver az elhintett mag.

Krisztus forradalma a szív forradalma!

A konkolyt elsőnek a magunk szívében kell kigyomlálni!

A világ nagy vetésében a búzát kell érlelnünk!

3. előimádkozó

Mennyei Üdvözítőnk! Mindig lesznek, akik elutasítják evangéliumodat; akiket közömbösen érint, hogy van mennyei Atyánk; hogy keresztre feszíttetted magad értük; akiket nem érdekel, hogy egyszer számot kell adniuk földi pályafutásukról.

Őket se akarod elveszíteni, Uram.

Ezért kívánod tőlünk, hogy közéjük menjünk.

Ezért kívánod tőlünk, hogy életünkkel mutassunk nekik példát.

Ránk bíztad őket, Uram.

Ezért kívánod tőlünk, hogy megváltásod művén mindennap tovább munkálkodjunk.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

Aki Istennek eszköze,

az mindig ott áll középen,

ahol a viharok örvénye dúl.

Aki Istennek eszköze,

megmozgatja a világot,

és sorsa: a küzdelem.

Vasárnap

Bizony, bizony mondom nektek: aki megtartja tanításomat, az nem ízleli meg a halált mindörökké. (Jn 8,51)

Krisztus szavai

Egymás után gyulladnak ki az utca neonfényei. Újra benépesülnek a szórakozóhelyek, a vendéglők, színházak és mozik. Le kell szakítani annak a néhány órának az örömét, amit ez a vasárnap este még tartogat számunkra…

Vajon hányan jutottunk ezen a héten, ezen a napon közelebb a boldogsághoz? Hányan fordultunk vissza csalódottan, mert a boldogságot rossz helyen kerestük?

Jézusom, te azt mondtad, hogy aki tanításodat megtartja, az nem ízleli meg a halált mindörökké. Minket tettél tanításod letéteményeseivé, s a világ most ránk figyel, tőlünk várva a választ pusztában hangzó kérdéseire.

Vajon tudtam-e ma akár csak egynek is feleletet adni?

Adj, Uram, nekünk erőt, hogy meggyőző hittel kiálthassuk oda minden vívódónak, minden nyugtalan igazságkeresőnek: Ne félj, nem ízleled meg a halált mindörökké! Ennél többet, ennél megnyugtatóbbat nem lehet mondani az embernek… Add, Urunk, hogy ez az örömhír minél több testvérünkhöz jusson el ezen a földön! Hiszen nemcsak a lemondásnak, a szenvedésnek, a megaláztatásnak, de a sikerekben akár leggazdagabb életnek is csak akkor van egyáltalán értelme, ha magyarázata van a halálnak is. Ha nem megsemmisülésemet jelenti, hanem örök hazatérésemet a szerető Atyához, a Végtelen Jósághoz. Mindazok boldog közösségéhez, akik előttem s utánam munkálkodtak itt a földön Isten nagyobb dicsőségéért.

Segíts, Uram, hogy az elkövetkező napokban, hetekben, hónapokban, években, egész hátralévő életemben olyan példát mutassak, amely mögött fölsejlik ennek az örök életnek a vonzása!

Adj erőt, hogy a körülöttem élő emberekben újra fölébreszthessem a reményt: van értelme a küzdésnek, van értelme az állhatatos kitartásnak és hűségnek, van értelme egész életünknek!

Segíts, Uram! Benned van reményem, ne hagyj soha szégyent érnem!

Imádság alkonyatra

Uram, áldd meg földünket, amelyre leszáll az éj sötétje, áldd meg a városokat és falvakat!

Küldd a hazatérő édesapa elé gyermekeit a mosoly angyalával arcukon! Simítsd el a házastársak nézeteltéréseit! Szerezz békét a testvérek között! Tedd derűssé azt a néhány órát mindegyikük számára, hogy legalább amikor együtt vannak, ne szidalmazzon téged senki, hanem szeressen!

Imádkozom mindazokért, akik ma este nem imádkoznak hozzád.

Szeretlek téged mindazokért, akik már nem szeretnek téged.

Neked ajánlom életemet, hogy az ő életük szebb és boldogabb legyen. Fogadd el tőlem, ha tetszik neked, én Uram, Istenem!

1. előimádkozó

A mai estén fölajánljuk neked, jóságos Atyánk, egész elmúlt hetünket. Fölajánljuk sikereinket, kudarcainkat, minden örömünket, bánatunkat.

Köszönjük, hogy megtartottál minket szerető jóságodban, hogy az elmúlt napokban közelebb kerülhettünk lélekben tehozzád. Engedd, hogy továbbra is megőrizhessünk téged szívünkben, s a világ észrevegyen ebből az istenközelségből valamit.

Köszönjük a kegyelmeket, melyekben eddig részesülhettünk. A megtisztulást, az újrakezdés reményét és örömét. Köszönjük egymás jóságát, türelmét, megértését. Tudjuk, hogy mindazt a jót, amit egymástól kapunk, tőled kapjuk.

Add, hogy legyen erőnk ezeket az ajándékaidat továbbadnunk, szétosztogatnunk a világban azoknak, akik szomjúhozzák a te igazságodat, akik fáradtak és terhelve vannak, hogy nálad vigasztalást találjanak.

2. előimádkozó

Urunk, Jézus Krisztus! Köszönjük neked küldetésünket. Vállaljuk, mert vár a világ minket. Fölkínáljuk neked minden képességünket, erőnket, tudásunkat, egész életünket! Rendelkezz velünk, Uram! Lemondunk érvényesülésről, világi karrierről, hatalomról, dicsőségről, s vállalunk mellőzést, megaláztatást, lenéző megvetést a te országodért.

Tudjuk, érezzük, te velünk vagy a nap minden órájában, velünk vagy a világ végezetéig.

Akik most itt vagyunk, mondhassuk el majd egyszer mi is nagy apostolod, Szent Pál szavaival: A jó harcot megharcoltam, a pályát végigfutottam. A hitet megtartottam. Most készen vár az igaz élet koronája, melyet azon a napon megad nekem az Úr, az igazságos bíró, de nemcsak nekem, hanem mindazoknak, akik örömmel várják eljövetelét.

Mindannyian: Ámen! Úgy legyen!

*

Szeretek imádkozni másokért. Reménnyel tölt el, hogy tudom, mások is imádkoznak értem. Tudom, hogy nem az én imádságom hatására fog megváltozni a világ. Mégis szeretek imádkozni. Ezzel is téged magasztallak. Sajnos, tetteimmel nem mindig. Adj erőt, Uram, hogy holnap cselekedeteimben is meglássék rajtam: tehozzád tartozom. Észre kell, hogy vegyék: valamivel jobb lettem. Ha csak egy szemernyit is. Erről a csepp előrehaladásról nem mondhatok le. És talán a világ is megváltozik általam egy leheletnyit.

(T. Roland gimnazista naplójából. Komló, 1989.)

Az égről legurult a nap,

balzsamos, illatos szél támad.

Enyhe világossága vagy,

Jézus, a mennyei Atyának.

A fák lombja oly súlytalan

ring az alkonyi kék sugárban.

A szépség s mélység vagy, Uram,

feléd zeng a lelkünk kitártan.

Árnyba merültek a hegyek,

köd lepi el az azúr völgyet.

Te vagy az Örök Szeretet,

és ösvényeid tündökölnek.

A fény még utolsót kiált.

Áldott Atya, Fiú, Szentlélek,

aki által él a világ,

a mindenség dicsőít Téged.

Ölbey Irén

Elmélkedő imádkozás

Az ima nélkülözhetetlen és meghitt érintkezés Istennel. A könyvekből vett, rögzített formájú imádságoknál értékesebb, ha személyesen beszélsz Istennel a magad élményeiről, érzéseiről és körülményeiről. Nem lehet lelki életed, nem kerülhetsz igazán közelebb Krisztushoz, ha naponta, ha csak öt percig is nem állsz az Úr elé. Meg kell tanulnod az elmélkedő imádkozást.

Elmélkedni… Ez azt jelenti, hogy elmerülsz Isten titkaiban, hogy teljes nyugalommal és őszinteséggel igyekszel a magad életének feladatait a hit és a kegyelem fényében megismerni.

Mikor?

Hogy mikor szakítasz időt az elmélkedésre, az kötelezettségeidtől és körülményeidtől függ. A reggel a legkedvezőbb idő. Lelked akkor pihentebb, fogékonyabb. Mások talán a délután folyamán szentelhetnek negyedórát az Üdvözítőnek és saját lelküknek. Ismét másoknak este a legmegfelelőbb.

Hol?

A csöndes elmélkedés perceit bárhol eltöltheted: otthon, a saját szobádban, templomban, útközben, vonaton, bármely közlekedési eszközön. Nem a hely a fontos, hanem az, hogy elmélkedésed zavartalan legyen.

Hogyan?

Imádkozni csak akkor tanulsz meg, ha imádkozol. Ha az Üdvözítőhöz közelebb jutottál, magától válik imád könnyebbé és egyszerűbbé. Magadnak kell megtalálnod azt az utat, amely egyéniségednek leginkább megfelel. Néhány eligazítás talán mégis segítségedre lehet.

Előkészület

Készülj föl az imádkozásra! Akinek fontos munkát kell elvégeznie, nem vág egyszerűen bele, hanem összeszedi magát és átgondolja, miképpen fogjon hozzá. Az igazi zenekedvelő sem az utolsó pillanatban érkezik a hangversenyre, mert így az utca zajából átmenet nélkül jutna a művészi élményhez, hanem időben ott van, s fölkészül a szépre, amelyben részesülni fog.

Ez az imádságra is érvényes. Azért fontos az ima előtti összeszedettség, hogy az imádkozó figyelme arra irányuljon csupán, amit tenni akar, elkószáló gondolatait arra terelje, és minden érzelmét az imádkozásra sugározza. Kerüld a szórakozottságot, és csak Isten arcát keresd! Ezt a következő módokon teheted:

Mielőtt imádkozol, vedd fontolóra, mit fogsz cselekedni. Istennel akarsz beszélni. Ki ő? Tisztázd ezt magadban.

Például így:

Most letérdelek a mindenható Isten előtt. Ő körülvesz engem. Minden tele van körülöttem az Istennel: a szoba, a ház, a város, az ország, minden, egészen a látóhatárig, sőt azon túl is.

Ezt képzeld el magadban lépésről lépésre.

Benne élek, benne lélegzem. Egész közel van hozzám. És nem csupán jelen van, hanem lát, hall engem, beszélni akar velem.

Isten jelenlétének tudatára így is ráébredhetsz:

Isten bennem van. Lelkemben ő a felszín és mélység. Kívülről hatol lelkem belsejébe, egyre mélyebben, bensőségesebben.

Lelkem legmélyén van máris ő, az élő, tevékenykedő, szentséges Isten. Ott, ahol igazi énem van, ott él és világít.

Megilleti lelkem, vezet, és lelkemnek adományozza az imádság megszentelő átélését most, ebben a pillanatban is.

Aztán mondd:

Uram, itt vagy, bennem vagy, közelebb hozzám, mint saját magam. Köszönöm neked.

Vagy íme egy harmadik mód:

Jézus Krisztus, az én Megváltóm a mennyben ül fénylő trónusán, és lenéz ide, énrám. Ő ugyanaz az erős, jóságos Úr, mint amikor itt élt a földön. Ő, az én Mesterem hívott engem. Ismeri lelkem minden rejtekét. Rábízhatom magam teljesen. Szeme rajtam nyugszik. Rám irányítja szerető pillantását. Senki sem szeret úgy engem, mint ő…

Ezután mondd: Nézd, Uram, itt vagyok…

Elmélyült elmélkedés

Beszélj kötetlen hangon a mindenütt jelenvaló Atyával, a benned lakozó Úrral, a szívedben lakhelyet kereső Szentlélekkel.

Beszélj bizalommal mindarról, ami éppen fontos neked, ami nyomaszt, szomorít. Mindarról, aminek örvendesz és ami meghat; amit tervezel és ami a szívedet nyomja.

Mondd el Istennek nyíltan ügyeid állását! Kérdezd meg véleményét, kérd, hogy engedje megismerni szent akaratát! Nézd Krisztus életét és szenvedéseit! Mennyi példát találsz! Jézusnak néhány szavát, mely utat, irányt mutat neked, világosságot teremt benned.

Tanulj meg tisztelő félelemmel hallgatni Istenre, az ő szózatára; figyelni a beléd sugárzó fényekre, amelyek megvilágosítanak. Idővel ez az imádkozás mindig egyszerűbb lesz, gyakran szavak nélkül feloldódássá válik.

Olvass néhány sort a Szentírásból, vagy valamely vallásos tárgyú könyvből, esetleg szemlélj egy szentképet. Ha gondolatod támad, állapodj meg! Igyekezz fölfogni értelmét, hatolj mélyére, vizsgáld meg, milyen haszna van mindennapi életed szempontjából. Beszélj Istennel céljaidról, törekvéseidről, nehézségeidről és természetesen eredményeidről is!

Kezdj el egy ismert imát vagy énekszöveget. Imádkozd egészen lassan! Egyetlen szót mondj vagy gondolj csupán minden lélegzetvételre. Vagy időzz egy-egy szónál mindaddig, amíg imára nem buzdít. Csodálkozva fedezed föl, micsoda gazdagság rejlik az imádságokban.

Elég egyetlen szó is az elmélkedéshez. Holnap majd a következőt imádkozod.

A néhány oldal után következő imákat fölhasználhatod elmélkedéseidhez.

Szórakozottság

Ne nyugtalanítson, ha akaratlanul szétszóródnak gondolataid! Mihelyt észreveszed, hogy eltérítenek Istentől, fordulj nyugodtan vissza hozzá, olvass tovább, vagy beszélj Istennek szórakozottságodról! Igen jó, ha erről is beszélsz vele!

De ne neheztelj soha senkire, ha netán megzavarna elmélkedésed közepette! Ilyenkor annál nagyobb készséggel állj rendelkezésére! Tetteid méltó folytatásává váljanak Istennel való beszélgetéseid!

Befejezés

Különösképpen összpontosítsd figyelmedet, amikor elmélkedésed végére érsz. Ilyenkor beszélgess az Úrral. Köszönd meg azt az időt, melyet vele tölthettél. Jegyezz meg jól egy-egy olyan gondolatot, mely különösen hatott rád. Alkalomadtán jelölj meg munkádhoz valamilyen szándékot, és cselekedj annak szellemében.

*

Ha meg akarjuk teremteni magunkban a munka és az ima egyensúlyát, akkor ez az első teendőnk: az őszinte, szeretetteljes vágyakozás az imádság után. S ez a vágy helyettesíti az imát, ha – mihelyt lehetségessé válik – ima lesz belőle.

Ha nincs időnk, nem vagyunk kötelesek hosszan imádkozni, de amint össze tudunk rakni néhány percet, akkor azt is föl kell használnunk. Ha nem így cselekszünk, akkor imádság utáni vágyakozásunk nem komoly.

Imádkozni annyi, mint Istent szeretni. S ha szeretjük Istent, akkor meg is találjuk a módját, hogy elmondjuk neki imádságunkat.

Ahhoz, hogy imádkozzunk, nincs szükség szabályokra és formulákra. A szeretet az, ami nélkülözhetetlen, az a legmagasabbrendű ima, és abban van a teljesség. A szeretet engedi megszületni lelkünkben a bizalmat, ami azután állapottá, folytonos valósággá válik bennünk.

Ráhagyatkozom – bízom benne – szeretem.

Van ennél éltetőbb ima?

Galántai Mária

Rövid elmélkedések

Hallgatásom

Megvan az ideje a hallgatásnak és ideje a szólásnak – mondja a Szentírás.

Üdvözítőm, taníts meg hallgatni alázatosságból, hallgatni okosságból, hallgatni szeretetből és tökéletességből; de tanítsd meg nekem azt is, hogyan lehet a néma szótlansággal is beszélni!

Uram, oktasd ki szívemet a csöndre, hogy meghalljam a Szentlélek szavát, és kutassam a te mélységeidet!

Uram, tedd számat erős őrséggé, ajkamat biztos kapuvá! Ne engedd, hogy szívem a csábító hangra figyeljen, hanem a te szavadra!

Mielőtt magamba néznék

Mindenható Atya, a Szentlélek a puszta magányba vezette Megváltónkat, Jézus Krisztust. Távol az emberektől, veled való benső beszélgetéssel készült győzelmes harcára a sötétség fejedelmével, és arra a feladatra, amellyel te megbíztad.

Alázatosan kérlek, küldd el hozzám is a Szentlelket, hogy örömest vonuljak el a csendbe.

A lelkigyakorlatok idején te magad hívsz, hogy térjek be hozzád, hogy világosan fölismerjem az üdvözülés ösvényét, és bátran haladjak a fényes cél felé.

Te magad kívánsz beszélgetni lelkemmel a hallgatás napjaiban.

Segíts tehát, hogy hívásodat követni tudjam! Oly sok mindennel törődöm, pedig csak egy a szükséges: lelkem élete Krisztusban.

Hangolom lelkem hegedűjét

Egész lelkemmel el akarok merülni Isten végtelen mélységében és mérhetetlen bölcsességében.

Teljesen egyedül vagyok…

Senki sem zavar…

Gondolataim sem vonhatnak más felé…, a hétköznapok hajszája, sok gondja távol… Most van időm.

Egyéb dolgom nincs, mint itt lenni.

Érzem az istenközelség békéjét, amely eltölt, mint lélek a testet.

Közel az Isten…

Benne élek…, benne mozgok…, benne vagyok…

Ő ad energiát, gondolatokat sugall, erőt belőle merítek.

Uram, Istenem! Add, hogy minden szándékom és tettem tisztán a te ügyedet és dicsőségedet szolgálja!

Nagy célom

Istentől jövök –, Istené vagyok –, Istenért kell élnem!

Ahogy létemet nem kaphatom mástól, csak Istentől, úgy létemmel nem is szolgálhatok mást, mint Istent.

Hogy a világon vagyok, az nem szükségszerű, de ha már így van, mindenképpen Istenhez kell tartoznom.

Nekem minden Istenről beszél, minden Istenhez vezet, és Istenhez emel föl…

Istenem! Egészen a tied akarok lenni!

Add, hogy mindenekfölött csak téged szeresselek, csak érted éljek, hogy mindjobban tapasztaljam, mekkora boldogság hozzád tartozni, és a tiédnek lenni.

Legyen meg a te akaratod!

Azért vagyok a világon, hogy azt tegyem, amit Isten akar. Nem leszek tökéletes ember, ha nem azt teszem, ami Isten akarata.

Akkor leszek boldog, ha mindenben igent mondok Istennek.

Akár tetszik, akár nem – azt teszem, amit Isten akar.

Szüleinknek, elöljáróinknak is megtesszük akaratát, habár csak jóval később látjuk be parancsaik értelmét.

Istenem, vedd el önfejűségemet, ha akaratoddal szembeszállok! Sürgess, ha vonakodom téged követni!

A te akaratod történjék meg akkor is, ha nem szívesen teljesítem parancsodat!

Szeretlek, Istenem

Szeretlek, Istenem, mert te mindenek előtt voltál a világon.

Szeretnem kell téged, mert saját kezeddel formáltál meg engem.

Szeretlek téged, Istenem, mert azért alkottál, hogy szeresselek.

Uram, Istenem, szeretlek téged, mert te előbb szerettél engem!

Mily boldogtalan voltam, amíg nem követtelek!

Mily boldog leszek, ha egészen neked adom magam!

Add, hogy csak érted éljek, és téged szeresselek!

Isten nyomdokán

Ki vagy te Istenem – és ki vagyok én?

Te vagy a mindenség – és mi vagyok én?

Te tudsz mindent – de mit tudok én?

Te mindent megtehetsz – de mit tehetek én?

Te megvalósítasz mindent – de mit cselekszem én?

Te minden fölött szent vagy – én csak szegény bűnös vagyok.

Milyen erős vagyok veled – és milyen gyönge nélküled!

Ítélni, mint az Isten – annyit jelent, mint bölcsnek lenni, mint az Isten.

Ítélete: zsinórmértéke ítéletünknek.

Akarata: mércéje akaratunknak.

Istenem, nem lehet jó az, ha neked nem tetszem!

Ha veled hadilábon állok, magammal is meghasonlottam.

Ha perbe szállok veled, nincs többé lelkemnek békéje.

Vidd véghez bennem akaratodat akkor is, ha azt nem szívesen teljesítem!

Jelen vagy, Istenem

Isten áll előttem – velem van – bennem van…

Előttem van – hogy lásson engem.

Mellettem – hogy vezessen engem.

Isten előtt kell állnom – Istennel – Istenben kell élnem.

Isten előtt – hogy mindig rá gondoljak,

Istennel – hogy érte dolgozzam.

Istenben – hogy őt mindenekfölött szeressem.

Sohasem vagyok egyedül – Isten mindig velem van.

Semmit sem teszek egyedül – Istenem velem együtt munkálkodik.

Sohasem szenvedek magam – Isten is velem szenved.

Isten magányomban

Vonulj el minden emberi lénytől, s tarts távol magadtól minden egyéb gondolatot!

Légy egyedül szívedben!

Isten meglátogat téged egyedüllétedben.

Isten szól hozzád lelki magányodban.

Isten eltölt majd szíved rejtekén.

Ha nem távolodsz el a teremtményektől, Isten nem

látogathat meg téged.

Ha a földi dolgoknak nem parancsolsz hallgatást, Isten nem beszélhet hozzád.

Ha nem szakadsz el a teremtményektől, Isten nem szerethet téged.

Vigyél engem a magányba, és szólj hozzám magányomban Istenem!

Istenszeretet

Milyen szép vagy Istenem, hiszen olyan sok szépet alkottál!

Milyen jó vagy, hisz oly sok jót is teremtettél!

Mennyi kegyelemmel árasztasz el engem!

Ki érdemli meg legjobban szívemet, ha nem te?

Ki ajánl nagyobb árat szívemért, mint te?

Kinek ajándékozzam, ha nem neked, aki a magáét is nekem adta?

Kinek kínáljam, ha nem neked, aki a vérével fizetett érte?

És én eddig nem szerettelek!

Oly gyakran megbántottalak!

Ezután mindig szeretni akarlak, és soha többé megbántani nem akarlak.

Bűn

Isten végtelenül szereti az embereket, s azt várja tőlünk, hogy mi is szeressük egymást. Ezért nincs súlyosabb tett, mint Istennel szembefordulni.

Nincs nagyobb sértés, mint Istent megbántani. Isten megbántásával többnyire megsértünk valakit az emberek közül. Olykor egy egész közösséget, sőt társadalmat.

Minden bűn kisebbíti az Istennek kijáró tiszteletet, s gyöngíti az emberek között a kölcsönös megbecsülést.

A bűnös vét az isteni tökéletesség ellen, megcsúfolja az emberi méltóságot.

A bűnös megveti Isten jóságát, s hálátlansággal viszonozza az emberek szeretetét.

A bűn csökkenti Isten kegyelmét, s elmélyíti az emberek közti bizalmatlanságot.

A bűn meggátolja a lélekben, hogy Isten vezesse, s eltávolítja az embert azoktól, akik Isten útjain járnak.

A bűnnel megsebzem, elcsúfítom lelkemet, elborítom magamban a tiszta szellemiséget, és fölébresztem szenvedélyeimet.

A bűnnel előbb értékelem le saját személyemet, mint azt, aki ellen a bűnt elkövettem.

A bűn súlyosan csökkenti bennem az önbizalmat. A bűnnel a sátánnak sikerült bennem megrendíteni Istenbe vetett hitemet.

A bűnre rá is szokhatom, s ezzel kiteszem magam az örök halál veszélyének.

Fáj, hogy önmagam és embertársaim ellen elkövetett bűneimmel oly sokszor megbántottalak, Istenem; hogy gyakran megszomorítottalak téged, minden vigasztalás Istenét…

Pokol

A pokol az isteni igazságosság börtöne.

A pokol Isten haragjának színhelye.

A pokol minden vigasztalás hiánya.

Minden nyomorúság teljessége.

A halál mély aknája.

A Sátán birodalma.

A kínok völgye.

Az Isten ellen összeesküvők és bűnben

megátalkodottak szomorú hazája.

A pokol a legszörnyűbb bűnök elkerülhetetlen büntetése.

A pokol a tökéletes gyűlölet…

Egy elátkozott világ –

Szörnyű hiányérzet – kielégülés nélkül;

Feneketlen örvény;

Örökös fáradság – pihenés nélkül;

Véget nem érő szenvedés;

Örök betegség – melyet nem gyógyít meg senki…

Örök célvesztés – a visszatérés reménye nélkül…

Istenem, aki téged fél és szeret, soha többé nem vétkezik!

Örök fény – örök árnyék

Mindig örülni, és sohasem sírni,

vagy mindig sírni, és sohasem örülni;

Örökké élni, és halált sosem látni,

vagy megsemmisülni, és sohasem élni;

Mindig pihenni fáradtság nélkül,

vagy mindig fáradni megállás nélkül.

Egyik az igazak jutalma,

másik a gonoszok osztályrésze!

Krisztus hív!

Az isteni trón szolgálatára rendelt, megszentelt ember az első próbán elbukott, s az eredeti bűnnel az egész emberiséget magával rántotta a bajba, szenvedésbe.

Istenhez akartunk hasonlóvá lenni, s a föld és a bűn foglyává lettünk.

Akkor te, a Végtelen, leszálltál hozzánk, elrontott világunkba, hogy bűnös mivoltunkból megváltsál, és magadhoz emelj minket.

Irántunk való szeretetből jöttél hozzánk, megtévedt emberekhez megbocsátó irgalmaddal, amely a megfeszített Jézus Krisztus arcából sugárzik felénk.

A z elesett embernek az egyetlen lehetőség a végtelen Isten előtt: Krisztus által a kegyelemben részesülni, Krisztussal együtt keresztre szegeztetni, Krisztusban föltámadni, és így az istenhasonlóságig fölemelkedni.

Krisztus így hív: aki velem együtt akar haladni, viselje a fájdalmat is velem, hogy miután együtt voltunk a harcban, szenvedésben és vezeklésben, legyünk együtt a dicsőségben is.

Meghívsz és fölemelsz a veled való közösségbe. Részesítesz világmegváltó és világot alakító küldetésedben. Szeretettel hívsz meg a közös munkára és küzdelemre.

Mint föltámadt és győző velünk maradsz.

A te dicsőséged legyen jutalmunk!

Készen állok a hű szolgálatra! Szólj, Uram, hallja a te szolgád! Boldogság és megtiszteltetés számomra, ha veled élhetek, harcolhatok, halhatok és győzhetek!

És az ige testté lett…

Az Ige Isten volt, és emberré lett.

Emberré lett, hogy istenségét nekünk ajándékozza.

A bűnösökhöz is jó volt, hogy szentségét kiárassza.

Jézus, te vagy a legnagyobb és legkisebb!

Te vagy az első és az utolsó!

Te vagy a legmagasztosabb és legmegcsúfoltabb!

Hogy lehetek én büszke, amikor téged megalázva látlak?

Hogy akarhatok nagy lenni, amikor téged lealacsonyítva látlak!

Jézusom, tégy engem olyan alázatossá, amilyen te voltál!

Kész vagyok, Uram!

Uram és Üdvözítőm, Jézus Krisztus! Adj nekem kedvet és lehetőséget, hogy téged mindinkább megismerhesselek, mindjobban megszeresselek, és egyre hívebben kövesselek.

Buzdító kegyelmed hívása nálam ne süket fülekre találjon, hanem legyek mindenkor kész, hogy akaratodat odaadással teljesítsem!

Szembefordulok önszeretetemmel és önzésemmel, s követlek a gyalázatban, szegénységben és üldöztetésben.

Teljesen újjá akarok születni, a régi magamat levetkőzni, hogy már ne én éljek, hanem te énbennem.

Követlek, Jézusom!

Jézus szegény volt – nekem megvan mindenem.

Jézus alázatos volt – én gőgös vagyok.

Jézus szelíd volt – én haragos vagyok.

Jézus türelmes volt – és én nem akarok szenvedni.

Jézus mindent megbocsátott – én mindent megbosszulok.

Jézus engedelmeskedett – és én parancsolni akarok.

Jézust gyűlölték – én azt akarom, hogy szeressenek.

Jézust megvetették – én azt akarom, hogy tiszteljenek.

Jézus magába vonult – én mindig tündökölni akarok.

Jézus szenvedése árán jutott a mennybe – én meg a világot keresve akarok üdvözülni.

Igazságos dolog lenne, hogy a szolgával különben bánjanak, mint urával?

Lehessek hozzád hasonló, Krisztusom!

Jézus ezt mondta – tehát hiszem!

Jézus ezt tette – én is ezt cselekszem.

Tanítása: hitemnek zsinórmértéke.

Példája: viselkedésem mércéje.

Jézus szavai csalhatatlanok.

Cselekedeteiben szeplőtelen.

Csak tévelygő lélek vagyok, ha nem hiszem, amit ő kinyilatkoztat.

Nyugtalan a szívem, ha nem azt teszem, amit ő.

Csak akkor leszek tökéletes, ha hozzá hasonlóvá leszek.

Csak akkor szeretem Istent igazán, ha mindenkor Jézus a példaképem.

Tudok hasonló lenni Krisztushoz?

Ha igen, Krisztus megmenti lelkemet az örök élet számára.

A kereszt árnyékában

Krisztus, Istenember, szép és szeretetreméltó, örök bölcsesség és végtelen irgalmasság, út, igazság és élet!

Te a világot nemcsak a maga értékeivel és erőivel vezeted útján előre; nem pénzzel, vagyonnal, művészettel, sem szépséggel és tekintéllyel, sem hatalommal.

Veled új kor kezdődik; a kereszt által te minden kérdésnek új és döntő megoldását nyújtod.

Te vezekelsz a bűnökért, életed megaláztatásban és keserves megpróbáltatásokban töltöd, hogy annyi nyomorúság, böjt, gyötrődés, éhezés, fázás, gyalázat és megszégyenítés után a kereszten meghalj – és mindezt értem.

Ezért szabad és kell igent mondani a kereszt balgaságára és megfoghatatlanságára, hogy az életem értelmévé és győzelmévé tegyem.

Add, hogy mindinkább kikerüljek saját énem bűnös rendetlenségéből, valamint az Istentől idegen világ zavarosságából és veszélyeiből, hogy csak belőled és benned éljek, mert csak nálad van az embernek igazi élete és feltámadása!

*

Felebaráti szeretet

Felebarátom éppen olyan ember – mint én vagyok.

Az ő sorsa – lehetne az én sorsom is.

Az Isten képmása – akárcsak én.

Őt is Krisztus váltotta meg – akárcsak engem.

Isten azt parancsolja, hogy felebarátomat ugyanúgy szeressem, mint magamat.

Amit felebarátomnak teszek, Jézus úgy tekinti, mintha neki tenném.

Nem lehetek Jézus tanítványa, ha nem szeretem az embereket.

Nem vagyok keresztény, ha nem segítek embertársaimon.

Ha felebarátomat megvetem, Isten is megvet engem.

Ha felebarátomat gyűlölöm, Isten is elítél engem.

Ha felebarátomat megszomorítom, Isten sem kímél engem.

Ha felebarátomnak megbocsátok, megbocsát nekem Isten is.

Ha felebarátomat gyámolítom, Isten engem is fölkarol.

Amit felebarátomnak teszek, azt teszi velem az Isten.

Isten aszerint ítél majd meg, mennyire voltam jó az emberekhez.

Uram add, hogy szeressem felebarátomat, mint önmagamat!

Mennyország

A mennyország Isten háza.

Az élők hazája.

A béke birodalma.

A megnyugvás kikötője.

Óceánja minden jónak.

Célja minden vágynak.

Forrása minden örömnek.

A bőség kincseskamrája.

Minden dicsőség fellegvára.

Minden szenvedés száműzése.

Ott ámulni fogsz és szeretni.

Minden a tiéd, csak élvezned kell.

Megkapsz mindent, amit csak kívánsz,

és semmi sem lesz, amitől félned kellene.

Ott ami jó, baj nélkül van:

Az öröm bánat nélkül;

A bőség csömör nélkül;

Az egészség betegség nélkül;

Élet: minden bizonytalanság nélkül.

Milyen nagyszerű!

Szemlélni mindazt, ami szép:

Szeretni mindazt, ami jó;

Bírni mindazt, ami hatalmas;

Ízlelni mindazt, ami édes;

Látni a legtisztább igazságot;

Szeretni a legnagyobb Szépséget;

Birtokolni a mérhetetlen Jóságot;

Élvezni a végtelen Boldogságot.

Istenem, egyszer majd engem is elszólítasz, hogy lássalak.

Nézd, ez az Isten hajléka az emberek között! Velük fog lakni, és ők az ő népe lesznek, és maga az Isten lesz velük. Letöröl szemükről minden könnyet. Nem lesz többé halál, sem gyász, sem jajgatás, sem vesződség, mert a régi világ elmúlt. (Jel 21, 3 – 4)

Isten

Isteni bölcsesség, vezess engem!

Isteni hatalom, erősíts engem!

Isteni jóság, kegyelmeddel árassz el engem!

Isteni szellem, tüzesíts át engem!

Isteni szeretet, karolj át engem!

Isteni akarat, rendelkezzél velem!

Isteni szent fölség, szentelj meg engem!

Én Istenem kegyessége, vigasztalj meg engem!

Isteni méltóság, kormányozzál engem!

Isten! Végtelenségedből töltekezzék lelkem!

Istenem fényessége, világosíts meg engem!

Isten irgalmassága mentse meg a lelkem!

Szentháromság egy Isten, áldj meg engem!

Áldj meg életemben, áldj meg halálomban;

Áldj meg itt a földön és az örökkévalóságban!

Ámen.

Istenem – mindenem!

Isten beéri önmagával –

Isten kielégít minden teremtményt –

Isten az ember vágyainak teljessége.

Ő a vakok világossága,

a betegek gyógyulása,

a szomorúak vigasza,

a gyengék erőssége,

a bűnösök menedéke,

minden ember békéje,

mindenkinek menedéke.

Uram, Istenem, légy velem,

hisz nélküled semmi sem vagyok!

A lelkigyakorlatok

A vallásos lelkület megújításához és az imaszellem fölfrissítéséhez az időnkénti lelkigyakorlatok minden katolikus számára igen értékesek. Ilyenkor néhány napot csöndes összeszedettségben, elmélkedésben és imádságban töltünk.

Talán így gondolkodsz: Három napig nem szabad beszélnem? Három napig imádkozzam? Gyónnom kell, mindezt megtenni nekem semmi!

Nos, a lelkigyakorlat az élet azon dolgai közé tartozik, amelyeket az ember akkor tud helyesen megítélni, ha saját maga is megtapasztalja őket. De nyugodt lehetsz: nem kell tőle félned! Természetes, hogy a lelkigyakorlatok bizonyos rendet követelnek: meghatározott ideje van a csendnek, az előadásoknak és útmutatásoknak, az imádságnak és elmélkedésnek, valamint a gyónásnak. Mindezek azonban csak segítenek neked abban, hogy azokat a problémákat megoldjad, amelyek éppen foglalkoztatnak. A lelkigyakorlat közelebb fog vinni Istenhez, aki melletted áll, de a döntő lépéseket neked magadnak kell megtenned. A lelkigyakorlatok vezetője csak hozzásegíthet, hogy a csendes elmélkedéssel töltött napok szép és termékenyek élménnyé váljanak, amelyek a szív magányába és mélységébe nyúlnak addig a belső rejtekig, ahol az ember Istennel társaloghat.

Tapasztalni fogod, amit Canisius Szent Péter élt át, aki a németek között elsőnek vett részt lelkigyakorlaton: „Itt tanultam meg lélekben és igazán imádkozni, úgyszólván új erőt éreztem magamban, és ez az erő kiáramlott a lélekről a testre is: teljesen új emberré váltam!”

Magyarországon 1983-ban felépült a Szent Gellért Lelkigyakorlatos Ház. A lelkigyakorlataik 3-5 napig tartanak. Érdeklődni lehet bármelyik plébánián vagy a Lelkigyakorlatos Ház igazgatóságától. Címük: 2016 Leányfalu, Móricz Zs. u. 141.

A bácskai és bánáti magyarok részére is épült lelkigyakorlatos ház Tótfalun. Télen felnőttek, nyáron gyerekek és fiatalok számára tartanak lelkigyakorlatokat.

Címük: Rkt. Zupni ured, YU–24426 Totovo Selo (1990-es adatok).

Ifjúsági napok

Nagymarosi találkozó: Évente kétszer, pünkösd táján és október közepén rendezett hétvégi találkozó. Érdeklődni lehet: Plébániahivatal, 2626 Nagymaros, Szent Imre tér 2.

Szegedi találkozó: Szent Gellért ünnepe táján (szeptember 24.) rendezett hétvégi találkozó. Érdeklődni lehet: Gyulay Endre püspök, 6701 Szeged, Pf. 178.

Máriagyűdi találkozó: Nyár elején rendezett, egyhetes összejövetel. Érdeklődni lehet: Plébániahivatal, 7818 Siklós–Máriagyűd, Vujicsics u. 66.

A „nem imádkozó” imája

Nem tudok imádkozni, Uram – és nem is igen akarok. Szerintem az ima menekülés a valóság elől. Józan és szigorú a kor, amely ránk nyomja bélyegét, s az ima, úgy tűnik nekem, a fantaszták és álmodozók ügye, a nem életrevalók menekülnek csak az imamorzsolgatásba.

Hát ezért nem akarok imádkozni, Uram. Időveszteségnek érzem, és hogy egész őszinte legyek: valótlan dolgokkal való incselkedő enyelgésnek. Aki biztosan akar állni mindkét lábával a földön, annak a valóságban létező dolgok felé kell fordulnia.

De te, Uram, azt akarod, hogy ne legyek szűk látókörű, ne csak a felületi, az első pillantásra fogható jelenségekre figyeljek. Ha ugyanis a világot, az életet alaposabban szemügyre veszem, számomra megmagyarázhatatlan jelenségekbe ütközöm. Hiányérzetem támad. Igaz, csak egy-két órára, de mégis érzem olykor, hogy nem elégít ki a munka, a hivatás, a szabadidő. Még a barátság, s a lelkemet-testemet boldogítón elárasztó szerelem sem, s a család békessége sem, mert amikor valaki eltávozik szeretteim közül, kínzóan faggatni kezdem magam: ugyan mi értelme is volt mindennek? Az életnek és a halálnak.

Látod, Uram, ezek az emberszív elemei! A maró hiányérzés, a gyötrődés, hogy nem értem az okát a körülöttem s bennem történteknek, a hirtelen belém költöző szomorúság vagy öröm, s főleg az örökös sóvárgás valami ismeretlen után. Ezek a valós érzések kényszerítenek aztán arra, hogy beszéljek valakihez. De amikor megpróbálom elmondani érzéseimet, csak töredékeket közvetíthetek. Szavaim elakadnak, szívem elszorul.

Átélem, hogy a valóban létezők kimondhatatlanok. S akkor érkezem tehozzád, Uram. Szükségem van rád, valakire, aki megért, aki teljességemben felismer. Az egyetlenhez megyek, aki megválthat a kimondhatatlanság kínjától.

W. Kammermeier: Männer im Gebet c. imakönyvéből.

*

Nyugtalan a mi szívünk, Uram,

amíg benned meg nem nyugszik.

Szent Ágoston

Fogadd el, Uram, szabadságomat,

Fogadd egészen.

Vedd értelmemet, akaratomat

S emlékezésem.

Mindazt, amim van, és ami vagyok,

Te adtad, ingyen.

Visszaadok, Uram, visszaadok

Egyszerre mindent.

Legyen fölöttünk korlátlan úr

Rendelkezésed.

Csak egyet hagyj meg ajándékul:

Szeretnem téged.

Csak a szeretet maradjon enyém

A kegyelemmel,

S minden, de minden gazdagság enyém,

Más semmi nem kell.

Loyolai Szent Ignác

Sík Sándor fordítása

*

A küzdő egyház soraiban

Péter vagy, erre a sziklára

építem egyházamat.

(Mt 16, 18)

Boldogok vagytok, ha miattam gyaláznak

és üldöznek benneteket,

és minden rosszat fognak rátok.

Örüljetek és ujjongjatok, mert nagy lesz

a mennyben jutalmatok. Így üldözték

előttetek a prófétákat is.

Ti vagytok a föld sója.

Ha a só ízét veszti, ugyan mivel sózzák meg?

Nem való egyébre, minthogy kidobják,

s az emberek eltapossák.

Ti vagytok a világ világossága.

A hegyen épület várost nem lehet

elrejteni. S ha világot gyújtanak, nem

rejtik a véka alá, hanem a tartóra teszik,

hogy mindenkinek világítson a házban.

Ugyanígy a ti világosságotok is világítson

az embereknek, hogy jótetteitek látva

dicsőítsék mennyei Atyátokat.

Krisztus szavai

(Mt 5, 11–16)

Krisztus nemcsak láthatatlanul működik tovább kegyelmével az emberek között, hanem látható módon is közöttük akar maradni.

Halála és feltámadása után is tanítani akarja az embereket, megszentelni őket, és a mennyei Atya dicsőségébe vezetni.

Ezért alapította a látható egyházat. Azt kívánta, hogy követői az apostolok és utódaik köré gyűljenek, és az ő vezetésük alatt munkálkodjanak Isten országának építésén.

Gondolj arra, amit az Úr mondott Péternek:

Péter vagy, erre a kősziklára építem egyházamat, s az alvilág kapui sem vesznek rajta erőt. Neked adom a mennyek országa kulcsait. Amit megkötsz a földön, a mennyben is meg lesz kötve. (Mt 16, 18–19)

Apostolainak pedig ezeket mondotta:

Aki titeket hallgat, engem hallgat,

aki titeket elutasít, engem utasít el. (Lk 10, 16)

Szent Péter, az első pápa így figyelmeztet bennünket:

Menjetek hozzá, az élő kőhöz, amelyet – bár az emberek elvetettek – az Isten kiválasztott és megbecsült, és mint élő kövek épüljetek fölé lelki házzá, szent papsággá, hogy Istennek tetsző lelki áldozatot hozzatok Jézus Krisztus által. (1 Pét 2, 4–5)

*

Kövesd hűségesen!

A pápa Szent Péter utóda, és a Krisztustól kapott hatalommal kormányozza az egész egyházat.

Püspököd az apostolok utóda, aki az egyházmegyében kormányoz.

Ezért add meg nekik a tiszteletet, hallgass szavukra, kövesd útmutatásaikat, amikor hitünkkel kapcsolatban nyilatkoznak!

Egység

A katolikus egyházon kívül is – a számos protestáns felekezetekben és a keleti egyházakban – sokan őszinte szeretettel vágyódnak Krisztus után. Szolgálnak neki mintaszerű buzgalommal. Krisztus szereti őket. Mégis azt akarja, hogy egy akol legyen és egy pásztor, hogy övéi mindannyian megtérjenek az egyház egységébe:

Legyetek mindnyájan egyek. Amint te, Atyám,

bennem vagy s én benned, úgy legyenek ők is

bennünk, hogy elhiggye a világ, hogy te küldtél,

engem! (Jn 17, 21)

A hit terjesztése

Földünk lakóiból mintegy hárommilliárdan nem ismerik még Krisztust. Vajon mikor jön el az idő, amikor hozzájuk is eljut az örömhír?

*

Mindig közel álltak hozzám azok is, akik nem hisznek Istenben. Meg vagyok győződve, hogy ezek nem Isten, hanem egy hamis istenkép ellen küzdenek.

I. János Pál pápa

Szeresd az egyházat!

Hitem az egyházban

Erősem hiszem, Uram, hogy amikor egyházunk hit és erkölcs dolgában nyilatkozik, ma, alapításának huszadik századában is a tőled kapott jogával és hatalmával teszi. Ezért elfogadom mindazt, amit egyházad hitemre, erkölcsi magatartásomra vonatkozóan előír, tanácsol vagy parancsol.

Hiszem, hogy az általad alapított egyház megmutatja számomra az üdvösségre vezető utat. Megszentel engem az Atya előtt, részesít a Kálvária áldozatában, s az Oltáriszentségben közvetíti kegyelmedet.

Hiszem, hogy miként minden szervezetnek, az egyháznak is van vezetősége, melyet tisztelnem kell.

Ezért elismerem Szentatyánknak, a római pápának mint Péter utódának legfőbb tekintélyét, s tiszteletben tartom püspökeinket, papjainkat.

Uram, Jézus Krisztus, teljes szívemből hiszek a katolikus, keresztény anyaszentegyházban.

Hű akarok maradni egyházadhoz.

Hű akkor is, ha sokan elpártolnak tőle, ha sokan elárulják ügyét.

Akkor is, ha új Júdások támadnak közülünk, ha van olyan, aki elárul téged. Talán olyanok is akadnak, akikre eddig felnéztem, akikről úgy tudtam: eszméid terjesztésének kiválóbb képviselői, bátrabb harcosai…

Ne engedd, isteni Mesterem, hogy bárkiben és bármiben csalódjam!

Ha egy szál magam maradnék is, egyházadért akarok élni, s ha kell, adj erőt, hogy ügyedért áldozatot is tudjak hozni.

Legyen szívem utolsó dobbanása a tiéd és egyházadé, mert te az egyházban tovább élsz, mert te vagy az Út, az Igazság és az Élet!

Katolikus vagyok

Uram, boldogság tölt el, hogy az egyházhoz tartozom.

Ellenségeid két évezred óta mindent megtettek, hogy megtörjék egyházadat. Fenyegették, gyalázták, pusztították.

Az egyház azonban erősebben áll, mint valaha.

Uram, örömmel látom, hogy az egyház felé tekintenek azok, akik az igazi békét keresik.

Ezekben a zavaros időkben ő az igazság legerősebb bástyája.

Világítótoronyként sugároz igazságot, szeretetet az egész világra; mert te alapítottad, aki magad vagy az igazság és a szeretet.

Uram, örömmel nézek mindazokra, akik az egyházban előttem jártak: a számtalan hősre, akik az egyház iránti hűségüket vérükkel pecsételték meg.

Az egyház legszebb dísze a szentek hatalmas serege, akiknek emlékezetét napról napra ünnepeljük a liturgiában.

Az ifjúság adta többek között Tarziciuszt, Ágnest, Imrét, Berchmans Jánost, Alajost, Szaniszlót, Mária Gorettit és Savio Domonkost, akik közül többen még életüket is feláldozták érted.

Sok hívőben az egyház ébresztette föl az önfeláldozó szeretetet, amelyre a világ is fölfigyelt.

Uram, örömmel kapcsolódok a közösségbe azokkal, akikkel együtt élek az egyházban.

Büszke vagyok, hogy ugyanaz a hitem, mint oly sok katolikus tudósnak, írónak és az emberiség számos jótevőjének. Egy a hitünk, ugyanazoknak a parancsoknak engedelmeskedünk, ugyanazokat az imákat mondjuk, ugyanazt az áldozatot ünnepeljük, és ugyanazokban a szentségekben részesülünk.

Boldogít a tudat, hogy minden vasárnap, mindenütt az egész világon összegyűlnek a hívek milliói oltárod körül.

És velem együtt ugyanazt az áldozatot ajánlják az Atyának az egyház egységében. Boldog vagyok, hogy szentségeidben egy vagyok munkásokkal, háziasszonyokkal, gyermekekkel, öregekkel és minden rendű-rangú emberrel.

És tudom, hogy a missziókban minden fajú és színű ember velem együtt egy Atyához imádkozik.

Mert az egyház egyesít bennünket minden faj és osztály fölött. Igen, Uram, boldog vagyok, hogy a katolikus egyházhoz tartozom!

*

Minden hívő keresztény tagja a krisztusi közösségnek, mi több, tagja Krisztus testének. Bármily szerényen és bármilyen gyarló módon is, de minden hívő keresztényben jelen van Krisztus és egyháza. Mindannyiunk által hirdeti a jó hírt, az evangéliumot, és minden teremtmény számára végzi a hittérítés munkáját.

Egyházunk minden tagja mérhetetlen kincsekkel rendelkezik: emberi méltósággal és Isten gyermekeinek szabadságával. Ugyanakkor minden egyes tag vállára súlyos feladat is nehezedik: élő fáklyaként kell világítania. A maga módján és életkörülményei között minden egyes tag az Ige szolgálatában is áll. Az élet minden területén, minden evilági munka közepette is az Urat hordozzuk szívünkben, és az ő evangéliumáról kell tanúságot tennünk.

Minden keresztény fölött az evangélium fog ítéletet tartani. Az egyház létének alapja: megvallása, az élettel való tanúsítása. Ebben az értelemben minden hívő keresztény „küldött”, azaz apostol. Az egyház egyetlen valódi ereje: a hit megvallása. A tanúságtétel minden diadala Jézus Krisztus diadala.

Szennay András

*

A legtöbb ember, amikor az egyház fogalmával találkozik, elsősorban Rómára, a Vatikánra, a bíborosok testületére, kúriai hivatalokra, püspöki palotákra, hatalmas dómokra gondol. Ez is az egyház, de nem csak ez az egyház.

Mások az egyház fogalmát főként az egyház dogmáival, a hittankönyvekkel, a plébániai anyakönyvezéssel, magával az egyházi hierarchiával azonosítják. Mindezek szintén az egyházhoz tartoznak, de nem csupán ez az egyház.

Az egyház mi is vagyunk. S ha jól végiggondoljuk, nem mi vagyunk az előbb felsoroltakért, hanem inkább fordítva. Nem mi hirdetjük a tanító hivatalnak Krisztus evangéliumát, hanem ellenkezőleg. Ennek következtében nem a nyáj felel a pásztorért, hanem a pásztor a nyájért…

A legszebb pedig az lenne, ha a nekünk hirdetett örömhírt is elsőnek éppen azok valósítanák meg a valóságban, akik hirdetik azt. Legtöbbünknek nagyon fáj, ha ezt olykor nem így látjuk megvalósulni. Mert hogyan állhatunk így a világ elé?

Mi jogon mutathatunk akkor Krisztusra és egyházára, mint követendő példaképre?

Mily szomorú, hogy sokakat éppen ez az ellentmondás távolít el Krisztustól!

Az egyház azonban te is vagy, és én is vagyok. És ott, ahol élünk, lakunk, tanulunk, dolgozunk, elsősorban mi jelentjük az egyházat környezetünknek.

S mondd, ha szeretteid közül – netán valamelyik szülőd – rossz példát mutatna, ezért te hátat fordítanál egész családodnak? Megtagadnád őket – éppen akkor, amikor legnagyobb szükségük lenne rád?

Krisztus napról napra jobban számít ránk, egyszerű közkatonáira. Mi, huszadik századi keresztények akkor sem inoghatunk meg, ha körülöttünk akár oszlopok dőlnek, ha a mai kor Getszemáni kertjében tizenegy tanítvány köszöntené is őt áruló békecsókkal, s egyetlen maradna hűséges hozzá…

Ne veszítsd el a reményt! Az egyház legsötétebb korszakaiban is volt, voltak, akik, ha bármily keskeny, bármily veszélyes ösvényen, de átmentették a fényt, akik kovászává lettek egy újabb, szebb korszaknak.

Miért ne lehetnél te ez a fény, ez a kovász, a mustármag ott, ahova a Gondviselés állított? Ki másra várhatsz még? Ha kihullanak mellőled akár százan, ha csalódnod kell akár elöljáróidban is, te csak menj tovább előre, ha kell, egy szál egyedül…

Nevedet talán nem vésik majd arany betűkkel fehér márványba, de Krisztus, isteni Mestered számon tart téged.

Mert bizonyára rád, a te hűségedre, a te állhatatosságodra is gondolt, amikor egyházáról megjövendölte:

A pokol kapui sem vesznek erőt rajta!

Árpád-kori templom Mecseknádasdon (Tillai Ernő felvétele)

Az egyházért és pásztoraiért

Az egyházért

Urunk, Jézus Krisztus! Te így szóltál tanítványaidhoz: Amint engem küldött az Atya, úgy küldelek én is titeket. (Jn 20, 21)

Üdvözítő Jézusom! Adj nekünk, egyházad gyermekeinek elég erőt és bátorságot, hogy a mai világban is becsülettel vállaljuk ezt a ránk bízott nemes küldetést.

Ismerjük fel, mit vár tőlünk a kor, a világ pedig lássa meg rajtunk, hogy nem meghódítani, hanem segíteni és szolgálni akarjuk.

Adj nekünk kiapadhatatlan türelmet és megbocsátást egymás iránt. Különösen akkor, ha ugyanarról a jelenségről másképp vélekedünk. Valóban arról ismerjenek meg bennünket az emberek, hogy szeretjük egymást.

Tudjunk példásan élni, hogy másokban is felébresszük a hozzádtartozás vágyát.

Ha pedig vétettünk egymás ellen, tudjuk a világ előtt megmutatni, miként lehet erőszak nélkül, a te szellemedben helyrehozni az elrontott dolgokat, s begyógyítani a sebeket.

Ébreszd föl bennünk a súlyos felelősséget, hogy az emberiség békéje nagymértékben tőlünk is függ.

Mutasd meg egyházadnak, mit és hogyan kell szólnia, cselekednie, hogy a világ félreérthetetlenül felismerje: a földünket megsemmisítéssel fenyegető katasztrófát csak az általad meghirdetett evangéliumi igazságok elfogadásával és azok betartásával lehet elkerülni.

Ne tűrd el, Urunk, a megbélyegzést rajtunk, hogy egyházad jelenléte és erkölcsi hatalma megváltásodnak immár kétezredik évében is gyengének bizonyul egy újabb világégés megakadályozására.

Távoztasd el tőlünk a belső meghasonlás szellemét. Maradj velünk, ha elcsüggedünk sikertelenségeink és mellőztetéseink láttán. Légy velünk, miként ott voltál tanítványaiddal a viharban felborulással fenyegető csónakon.

Légy köztünk mindenütt, ott is, ahol – mint mondtad – csak ketten-hárman jövünk össze a te nevedben. Benned van, Uram, reményünk, ne hagyj soha szégyent érnünk!

A pápáért

Isteni Üdvözítőnk! Az igazságot kereső világ ma mindinkább Szent Péter utóda felé fordul, s tőle várja a választ megoldatlan problémáira.

Adj, Uram, Szentatyánknak bölcsességet, végtelen türelmet, hogy a mai nyugtalan világban felismerje az utat, melyen vezetnie kell egyházadat.

Töltsd el őt evangéliumi határozottsággal és bátorsággal, hogy finom tapintattal távolítsa el a korlátokat, melyek hátráltatnak bennünket a hozzád és egymás felé vezető úton. Erősítsd meg Szentlelkeddel, hogy ellent tudjon állni minden törekvésnek, mely az újszerűség vagy hagyománytisztelet köntösében aláássa egyházunk kivívott tekintélyét.

Rendelj mellé jó tanácsadókat, akik mindig az egész egyház isteni küldetését tartják szem előtt, s nem átmeneti, esetleg látványos sikerekre törekednek.

Add, hogy a katolikus egyház feje szót emeljen minden igazságtalanság, minden embertelenség ellen, amely a földön előfordul, akár velünk, keresztényekkel, akár olyanokkal történik, akik távol állnak Krisztus egyházától.

Az egyház ellenségei is pápánkban lássák alapvető emberi jogaik legőszintébb védelmezőjét.

Ajándékozd meg őt jó egészséggel, jó kedéllyel. Mindig szerető szívvel jöjjön közénk, bármely szögletébe is a földnek.

Érezze, mindenütt hűséges gyermekei fogadják, akik imádkoznak érte:

Tartsd meg, Isten, Szentatyánkat, Krisztus helytartóját!

Püspökünkért

Uram, Jézus Krisztus, egyházad pásztora és feje! Kérünk téged, segítsd püspökünket áldásod erejével, hogy számunkra téged helyettesítsen, buzgóságával lelkesítsen minket.

Szeretetével és példás életmódjával tanítsa meg papjainkat és bennünket is az evangéliumi igazságra, hogy korunkban kereszténynek lenni elsősorban annyit jelent, mint:

sohasem a kizsákmányolók, hanem mindig a szegények, az elnyomottak között lenni;

soha és sehol az erősek, a hatalmaskodók, hanem mindig és mindenütt a gyengék, a kiszolgáltatottak mellé állni;

sohasem a gyávák és megalkuvók, hanem mindig az őszinték és bátrak között lenni;

soha és semmiféle körülmények közt nem az igazságtalansággal, hanem mindig és minden körülmények között az igazságosság mellett tartani.

Adj, Uram, püspökünknek jóságos, megértő szívet, hogy lelkipásztoraink mindig őszinte bizalommal fordulhassanak hozzá.

Érezzék meg: püspök atyánk szereti őket, szívén viseli a gondokat, melyeket éppen mi rakunk a vállukra.

Lássák meg, főpásztorunk minden áldozatot kész meghozni értük, s főképp azokat veszi pártfogásba, akiknek papi munkáját mi, világi hívők különösképpen is megterheljük s próbára tesszük.

Add, Urunk, hogy püspök atyánk türelmével erősítsen, imáival megáldhasson, tanításával irányítson, és a te szent népeddé neveljen bennünket!

Papjainkért

Itt élnek köztünk, osztoznak sorsunkban, segítik viselni lelkünk terhét, s mégis oly ritkán jut eszünkbe imádkozni értük.

Uram, köszönjük neked egyházközségünk papját.

Köszönjük, hogy a papi hivatásra szólítottad, hogy erőt adtál neki a nehéz hivatás elfogadására. (Vajon megköszöntük-e ezt legalább egyszer is neki!)

Töltsd el őt, Jézusom, ügyed iránti lelkesedéssel, buzgalommal és irántunk érzett felelősségtudattal.

Hiszen elsősorban tőle kapjuk hétről hétre a tanítást, melyről meghagytad tanítványaidnak, hogy hirdessék az egész világon minden népnek az idők végezetéig.

Adj papunknak, Uram, reményt és erőt, amikor úgy érzi, csalódott bennünk vagy netán elöljáróiban. Ne engedd, hogy kedvét szegje a mellőzés, a sikertelenség, a meg nem értés, a magány.

Mindig a mi papunk maradjon: az igazságra, szeretetre, vigasztaló jó szóra vágyó egyszerű hívőké.

Bennünk pedig legyen meg a bátorság, hogy vállaljuk a vele való sorsközösséget: szívünk és ajtónk mindig nyitva álljon előtte, otthonunk az ő otthona is legyen.

Ne engedd, Uram, hogy miattunk valamikor is megbánja, amiért követte hívásodat.

Add, hogy oltártestvéreivel mindig békében és szíves megértésben éljen.

Ajándékozd meg papi életét tiszta örömökkel, boldog, derűs napokkal, hogy amikor élete alkonyán visszatekint szent szolgálatára, hálatelt szívvel mondjon köszönetet neked, amiért kiválasztottad.

*

Minden alkalmat megragadok arra, hogy mind a szószéken, mind magánbeszélgetésekben a béke áldásait szembeállítsam a háborúval. Én pap vagyok, nekem ez a kötelességem, nekem nincs családom, nincs gyermekem. Ha engem ezért megölnek, akkor kapok egy gyorsvonati jegyet a mennyországba – átszállás nélkül.

Kálló Ferenc

Imanyolcad az újraegyesülésért

Az egyház minden évben imanyolcadot tart a hitben való újraegyesülésért. Ez január 18-tól Pál megtérésének ünnepéig (január 25.) tart. Ilyenkor a keresztény közösségek egységéért és a hitetlenek megtéréséért imádkozunk.

Anglikánok kezdeményezték ezt az imanyolcadot. Az első eredmény az volt, hogy éppen a kezdeményező Paul F. Watson lelkész csatlakozott a katolikus egyházhoz. Utóbb hamarosan szerzetesrendet alapított „Bánat Társasága” néven.

X. Pius 1909-ben jóváhagyta az imanyolcadot.

1920-ban a protestáns és keleti egyházak világkongresszusa átvette a római pápa által ajánlott imádságot. Először történt meg a reformáció óta, hogy katolikusok és protestánsok közösen könyörögtek az egyház egységéért.

1962-ben megnyílt a történelmi jelentőségű II. Vatikáni Egyetemes Zsinat, amelyen már megjelentek a nem katolikus egyházak megfigyelői is. XXIII. János pápa nagy eszméje és legfőbb vágya a béke mellett a keresztény egyházak újraegyesítése volt. Azóta ez a törekvés jelentős mértékben halad előre minden részről.

1964-ben létrejött a történelmi találkozás VI. Pál és Athenagoras görögkeleti pátriárka között a Szentföldön. A két egyházfejedelem békecsókkal üdvözölte egymást, s együtt mondták el azokat az imákat, amelyeket mindkét egyház hívei mai is ugyanúgy imádkoznak.

Legyenek mindnyájan egyek! Amint te, Atyám, bennem vagy s én benned, úgy legyenek ők is bennük, hogy így elhiggye a világ, hogy te küldtél engem! (Jn 17, 21)

Hogy mindannyian egyek legyünk

Sokan szeretnek téged, Uram, Jézus Krisztus, bár nem tartoznak látható egyházadhoz. Te ajándékoztad meg őket ezzel a kegyelemmel. Ők is keresik barátságodat, és úton vannak a te dicsőségedbe. Hogy nem tartoznak hozzád, az rajtunk is múlik.

Minden kereszténnyel együtt kérlek, Uram, találják meg az utat az egyházba, hogy velünk ugyanazon szeretetben egyesülve munkálkodjanak országod javára.

Őszintén akarom őket szeretni, mint ahogy te is szeretted földi életedben azokat, akik az igazságot keresték, bár nem találtak még rá!

Segíts, hogy az embereket, akikkel találkozom, példás életemmel visszavezethessem egyházadba!

Segíts, hogy ne csalódjanak bennem, mindig jónak, igaznak, becsületesnek találjanak!

Adj számra meggyőző szavakat, ajándékozz meg vonzó szeretettel, és add, hogy példámmal, imával és alázatossággal tanúságot tehessek az igazságról!

A hitterjesztés

Hárommilliárd embernek kell még Krisztust megtalálnia. Gondolj rájuk, imádkozz értük! Imádkozz a missziókért, és ajánlj föl értük misehallgatásaidból!

Ima hitünk elterjedéséért

Urunk, Jézus Krisztus, aki szent véred által megváltottad a világot, nézz le szeretettel az emberiségre, amelynek nagy része máig sem ismeri evangéliumodat!

Küldd el az igazság fényét az ő életükbe is!

Uram, növeld hitünk terjesztőinek számát. Adj nekik kitartó lelkesedést a szent ügy iránt. Tedd gyümölcsözővé fáradozásaikat, és áldd meg buzgalmukat.

Add, hogy munkájuk révén mindenki megismerjen: téged valljon Alkotójának és Megváltójának!

Az elkülönülteket vezesd vissza a nyájba, az egy közösségbe!

Szeretetre méltó Üdvözítő, siettesd országod megvalósulását, ölelj minden embert isteni szívedre, hogy majd mindannyian részt vehessünk megváltásod művének végtelen áldásában, a mennyei örök boldogságban!

*

A kereszténység lényege: Krisztushoz méltóan élni. Aki mást eretneknek nyilvánít, éljen előbb Krisztushoz méltóan, magyarázzon szeretettel, bíráljon szelíden, ítélkezzék óvatosan és tisztességgel. Miért üldözzük irgalmatlanul mások botlását? Hiszen egyikünk sem tévedhetetlen! Miért akarunk inkább felülkerekedni, mint gyógyítani, miért választjuk inkább az elnyomást a meggyőzés helyett?

Az, aki egyedül volt híján minden tévedésnek, nem törte szét a repedt nádat, s nem fojtotta el a kanóc parazsát. Szent Ágoston, akinek annyi baja volt az eretnek donatistákkal, nemcsak megfékezni, hanem felvilágosítani is akarta őket. Nyakuktól a hatalom bárdját elhárította, pedig tőrükkel naponta fenyegették.

Volt idő, amikor a keresztények hite inkább életforma volt, mint tételek elfogadása. A tételek inkább elvileg éltek s nem az emberek szívében.

A tétel szaporodott, a vallás gyengült. Ahogy tüzesedtek a viták, úgy hamvadt a szeretet. Jézus vallása, amely valaha nem ismert szócsatát, a filozófia védnöksége alá helyezkedett. Ez volt az első lépés a hanyatlás útján…

Nem az a keresztény, akit megkereszteltek, szentelt olajjal megkentek, aki eljár a templomba. Sokkal inkább az, aki szíve mélyén megragadta Krisztust, és erről igazi jótettekkel nyújt tanúságot.

Mi mást tanít, mi egyebet idéz Jézus egész élete, mint maradéktalan szeretetet? Ez volt az egyetlen, amire meg akart tanítani bennünket.

Ennek az egyetlen vonásnak kellene megkülönböztetni híveit a többi embertől.

Gondoljuk meg jól, nem válna-e inkább becsületére a keresztény egyháznak, ha eltűrné az eretnekeket, mintsem hogy kiirtja őket?

Akik a konkolyt idő előtt akarták kigyomlálni, ma azok, akik a tévtanítókat és eretnekeket tűzzel és karddal szeretnék megsemmisíteni. A mi Atyánk azonban nem akarja, hogy elpusztuljanak, hanem hogy tűrjék őket. Lehet a konkolyból jó búza, megtérhetnek. Ha nem térnek meg, egyedül őt illeti a büntetés joga, s akkor, amikor majd szükségét látja.

Rotterdami Erasmus

Ez a mi választóvizünk, aranypróbánk: tudunk-e testvért látni a másik emberben? Minden emberben. Abban is, akit bőrének színe, nyelve, vallása, világnézete különböztet meg tőlünk. Testvérnek tartani akkor is, ha egy pisztoly vagy akár csak egy rágalom golyóit lövöldözi ránk?

A kereszténység nem „egyik fajtája” a humanizmusnak, hanem maga a humánum, amit Krisztus mutatott be a világnak, s aminek Alfája, hogy közös Atyának a gyermekei vagyunk fehéren, feketén vagy sárgán; ismerve vagy nem ismerve, szeretve, vagy nem tagadva az Istent: testvérek mindannyian!

Magyar Ferenc

A megismert igazság kötelez.

Az élet igazán lényeges kérdéseire nem egy igennel vagy nemmel kell felelnünk, hanem egész életünkkel.

Víz László

*

Ne úgy fogalmazd meg a kérdést, hogy ki a te felebarátod, hanem úgy, kit érezhet még felebarátjának az, akit elárultak, kiszolgáltattak, akit már mindenki végképp magára hagyott…

Nézd például a hinduk tömegét! Nekik ki a felebarátjuk? Vagy kit tekintsenek felebarátjuknak az északkelet-brazíliai parasztok, a koszovói albánok, a trianoni határokon kívül rekedt magyarok?

A kérdést tehát nem így kell fölvetned: „Ki az én felebarátom?”

És így sem: „Kit tekintsen felebarátjának az egyház?”

Egyáltalán: ne azon töprengjek, mi az én kötelességem, egyházam kötelessége másokkal szemben, hanem tegyem föl a kérdést akképpen, vajon azok a mások, a világ, az elnyomottak és kizsákmányoltak felebarátjuknak éreznek-e engem és az egyházamat.

Ha egy utcai verekedésnél látom, hogy egy bivalyerős ember ütlegel egy nála sokkal gyengébbet, önkéntelenül megfogalmazódik bennem a kérdés: „Mi történik velem, ha beleavatkozom?”

Amikor egy hatalmas nép elnyom, kizsákmányol egy kis népet, hasonlóképpen latolgatok: „Mi történik velem, ha szembefordulok az erősebbel?” Mert ha mindig az elnyomottak, a kizsákmányoltak pártjára állok, előbb-utóbb veszélybe sodródom. Kockáztatom szabadságomat, talán életemet is. S az ember egyiktől sem válik meg szívesen.

Jézus Krisztus, aki visszájára fordítja a kérdést, játékrontónak tűnik szememben, de létemnek mégis teljességére ébreszt. Elvezet addig a pontig, amikor már nem azt kérdezem: mi lesz velem, ha beleavatkozom, hanem azt, hogy mi lesz vele, a másikkal – ha nem avatkozom bele!

Az első kérdéstől a második kérdéshez vezető utat régebben „bűnbánatnak” nevezték. A helyesebb kifejezés a „conversio”, vagyis megtérés, visszafordulás, görögül „metanoia”.

Igen, ez lenne szívem megtérése… Nem érzelmileg, hanem úgy, hogy a nagy belső fordulat minden tettemnek, egész életem megújulásának forrásává váljék.

Jean Cardonnel nyomán

Uram! Végre már bocsánatot kell kérnünk tőled mindazért, ami a múltban történt: a nevedben elkövetett erőszakért, a boszorkányüldözésekért és keresztes háborúkért, a szűklátókörűségért és gőgért, mellyel egyházunk újra meg újra hatalomra tört…

Bocsánatot kell kérnünk tőled, mivelhogy egyházadról ma sem lehet elmondani, hogy végleg lemondott a hatalomról, s nem keresi a hatalmasok kegyeit.

Uram, bocsásd meg nekünk, hogy a legutóbbi nagy világégésben nem tudtuk útját állni a zsidó testvéreinken elkövetett szörnyű méretű gyilkosságnak.

Bocsásd meg egyházadnak, hogy gyakran nem képvisel téged hitelt érdemlően a fajtájuk vagy bőrük színe miatt kitaszítottak előtt.

Nem tudjuk, Uram, megteremteni a világban a te békédet. Nem tudjuk felkínálni az általad tanított igazságokat a megzavart, elgyötört, igazságra szomjas világnak, mert bennünk is össze vannak kuszálva a dolgok, mi magunk se törvényeid szerint élünk: kicsinyesek vagyunk, szűklátókörűek és engesztelhetetlenek… Lejáratjuk evangéliumod hitelét, szégyent hozunk rád.

Uram, csak te tudod újra szívünkbe oltani az egység szellemét: az egymásrautaltság, az egyűvétartozás tudatát.

Add mindnyájunknak, akik táborokra szakadtunk, hogy állandóan fájjon ez a tarthatatlan állapot. Ne engedd, hogy valamikor is beletörődjünk megosztottságunkba, melyet napról-napra látnunk, éreznünk kell.

Add, hogy holnapunkat, egész jövőnket evangéliumod szellemében alakítsuk! Ne engedj bennünket megfeledkezni ígéretedről, hogy az egész világot meg fogod újítani. Adj nekünk hitet, erőt, hogy eszközöddé válhassunk a világ megújításában. Ámen.

Alfonso Pereira

Jugend mit Gott c. imakönyvéből

A legsürgősebb az az alapvető feladat, hogy az egyház Jézus Krisztussal, az ő küldetésével foglalkozzék, hogy az első parancsolatnak megfelelhessen, és megfeleljen a felebaráti szeretet parancsának, s így mindazoknak a parancsoknak, amit Krisztus adott nekünk.

Az egyháznak tehát nem annyira önmagával kell foglalkoznia, hanem azzal, hogy önmagát az emberek szolgálatára szentelje, hogy lelki szempontból vett küldetését igazi társadalmi küldetéssé tegye. Hogy valóban a szeretetet, az igazságot, a békét, az elmaradott népeket, a leszerelést szolgálja.

Karl Rahner

*

A világ elsősorban nem azt várja az egyháztól, hogy igazságokat fogalmazzon meg és hirdessen ki, hanem sokkal inkább azt, hogy igaz legyen, az igazság szerint éljen…, hogy így tegye valósággá és felismerhetővé őszinteségét, igazmondását.

Hans Küng

DOROTHY DAY 1897-ben született Amerikában, ateista családból. Számára Isten mégsem okozott problémát. Lelkiismerete és a természet szépsége hatalmas szóáradattal beszélt neki róla. Egyetemi évei alatt a Bibliát is elolvasta. Akkoriban botránkozott meg az olyan keresztényeken, akik a hitről beszéltek ugyan, de közben tétlenül maradtak. Dorothy Day szocialista lett, és élharcosként küzdött egész életén át egy igazságosabb társadalomért. Emiatt börtönben is kellett sínylődnie. Később egy hitetlen, anarchista természettudóshoz ment feleségül. Néhány év után mégis komolyan kereste helyét a világban. Ezekben az években tanulmányozta az orosz írók írásait és a Biblia mellett Krisztus követését. További életéről hadd beszéljen ő maga:

„Egyszerre, magam sem tudom, hogyan, imádkozni szerettem volna. A forgalmas utcán haladtam, de imádkoztam. Az Istenre gondolás mind kikerülhetetlenebbé vált számomra. Lehetetlen, hogy nincs Isten, ha a világ tele van gyönyörű dolgokkal. Akkor kezdődtek el a válság órái. Úgy éreztem, hogy kereszténnyé kell lennem. Férjem azonban minderről hallani sem akart. Egyházi esküvőre gondolnom sem lehetett. Eljutottam ahhoz a pillanathoz, amikor választanom kellett Isten és az ember között. Istent választottam, bár szép házaséletünk után kegyetlennek tűnt e döntés. Sokszor elveszettnek éreztem magam. De valamivel fizetnem kellett az új életért. Úgy éreztem magam, mint Ábrahám érezhette, amikor feláldozta Izsákot. A szentek közül különösen Avilai Teréz jelentett számomra sokat, aki misztikus volt és fáradhatatlan utazó.”

Amikor azt mondták neki, hogy a katolicizmus nem éppen hűséges az evangéliumhoz, elmosolyodott és így válaszolt:

„Megszerettem az egyházat, de nem önmagáért, hanem a benne látható Krisztusért. Romano Guardini azt írta, hogy az egyház kereszt, amelyre Krisztus fel van feszítve. Nem vagyok különben vak. Látom a papok sokaságát, akik közül némelyik csak üzletember. Látom azt is, hogy sokan irgalmassági cselekedeteket gyakorolnak, de nem törődnek az igazsággal. Választásomat mégsem bántam meg soha. Biztos vagyok abban, hogy az egyháznak szegénynek kell lennie, mint Assisi Ferencnek, szeretnie kell, mint

ahogy Szent Vince szeretett, lelkesedni, mint Szent Domonkos, téríteni, mint Néri Szent Fülöp, és két kézzel dolgozni, mint Szent Benedek. És mit kezdenénk mi papok nélkül? Ők a mi éltető sejtjeink. Mellettünk vannak, amikor születünk, mellettünk, amikor házasságot kötünk, mellettünk, ha betegek vagyunk, ha haldoklunk. Szent Péterrel mindig együtt ismétlem: Uram, kihez menjünk? Az örök élet igéi nálad vannak.”

Ez a majd nyolcvanéves asszony élete végéig minden erejével harcolt, hogy hű maradjon Jézus Krisztushoz, nem kímélve önmagát, sem életét, és erős meggyőződése volt, hogy egyedül Isten tudja megoldani az ember és a világ problémáit. Amerika híres asszonyának tanúságtétele ez, akit világszerte úgy ismernek, mint a szegények és jogaiktól megfosztottak harcosát. Bátran helyezhető Teréz anya mellé.

(Hitélet c. katolikus folyóirat 1976. decemberi számának cikke nyomán)

*

Adni kell, adni, mindent odaadni:

Munkát, erőt, életet,

Pénzt, ruhát és kenyeret.

Könnyet, mosolyt, simogatást,

Jó szándékot, jóakarást,

Imádságot, egészséget,

Melegséget, élő hitet.

Odaadni akárkinek,

A legelső nincstelennek.

Szeretetet adni – adni,

S érte semmit sem kívánni!

Kalkuttai Teréz anya

Imádság a kétezredik évre

Vajon a kétezredik év a szörnyűségnek időszaka vagy a szeretet tavasza lesz? S az atom térhódítása? Vajon az ember győzelmét vagy az emberiség pusztulását hozza?

Uram, ments meg minket!

Uram, a te erőd parányi részét birtokoljuk, de önmagunkban változatlanul gyengék, törékenyek vagyunk, s nyomorultabbak, mint valaha. Szívünk vádol, lelkiismeretünk szégyenszemre foltos.

Uram, irgalmazz nekünk!

Templomokat építtettünk, történelmünk mégis vég nélküli háború; kórházakat építtettünk, de nyugodtan néztük, hogy testvéreink éheznek.

Bocsáss meg, Uram, nekünk!

Bocsáss meg az elcsúfított természetért, a tönkretett erdőkért, a mérgezett folyókért! Bocsásd meg az atombombát, a futószalag-munkát, az embereket emésztő gépeket, bocsásd meg a szeretet megcsúfolását!

Tudjuk, Uram, hogy szeretsz minket, és hogy szeretetednek köszönhetjük életünket.

Ments meg minket, ne engedd, hogy szívünket és egész valónkat bűnbe fullasszuk! Add, hogy napjaink ne legyenek többé irigységgel, hálátlansággal és az erőszak rabságával szennyezettek.

Tégy bennünket boldoggá a kötelességeink iránti ragaszkodás révén!

A világ ma sok orvost nélkülöz: ihlesd gyermekeidet a betegek gondozására. Több millió tanítóra lenne szükség: ihlesd gyermekeidet nevelőkészségre. A föld egyharmad része éhséget szenved: ihlesd gyermekeidet arra, hogy termeljenek.

Ahány év, annyi háború dúl a világon: ihlesd gyermekeidet, hogy szeressék egymást. S mert a te szereteted nélkül, Uram, nincs szeretet: adj nekünk szíved szerint való papokat, akik arra tanítsanak bennünket, hogy szerencsében és fájdalomban testvérek legyünk, akik elválaszthatatlanok egymástól.

Add, Uram, hogy kórházaink templommá legyenek; laboratóriumaink nagyságodról tanúskodjanak! És mert az üldözöttek szívében te vagy jelen, legyenek ők a legragyogóbb szentség háza.

Zsarnokság helyett szereteted aranyozza be a világot, amely a gyűlölettől, erőszaktól és pénztől oly sok kínt szenvedett már el. Békéd és igazságod ragyogjon fel benne.

Amint a hajnal hasadásából reggel, majd nap lesz, úgy szülessenek szereteted által a kétezredik év gyermekei reményben, növekedjenek békében, és zárják földi életüket a te világosságodban.

Raoul Follereau

*

Az egyház Krisztus keresztjén született meg, és az üldözések keretében nőtt fel. Így volt már a kezdeteknél is, az antik Rómában. A századok folyamán különböző helyeken törtek ki egyházüldözések, és a Krisztus-hívők életüket adták a hitükért a legkegyetlenebb kínzásokon menve át. S az egyház vértanúságának története tovább íródott századokról századokra.

Az első századok üldözéseiben a halál, a deportálás és a száműzetés voltak a szokott eljárások. Ma a börtönhöz, az internáló vagy kényszermunkatáborokhoz és a saját hazából való elűzetéshez még más büntetésmódok is járulnak, kevésbé feltűnőek, de annál fájóbbak: nem véres halál, de a polgári halál egy neme, nemcsak egy börtönben vagy táborban való elkülönítés, de a személyes szabadságnak állandó korlátozása, vagy a társadalmon belül való diszkrimináció.

Hitünknek száz- és százezer tanúja él ma, akiket a köz-vélemény gyakran nem is ismer, vagy elfeledkezik róluk, mivel olyan sok dolog veszi igénybe a figyelmét, gyakran nem tud róluk más, mint Isten. Mindennapos jogfosztottságban élnek minden kontinens legkülönbözőbb területein.

Hívők, akik titokban kényszerülnek összegyűlni, mert vallási közösségüket a törvények nem ismerik el. Püspökök, papok vagy szerzetesek, akik hivatásukat nem gyakorolhatják a templomokban vagy nyilvános összejöveteleken. Szétszórt szerzetesek, akik nem folytathatják a maguk megszentelt életformáját.

Nagylelkű fiatalok, akiket megakadályoznak abban, hogy egy szemináriumban, vagy vallásos nevelésen keresztül valósítsák meg hivatásukat. Fiatal lányok, akik nem kapják meg azt a lehetőséget, hogy egy közösségi élet keretében az imának és a felebaráti szeretetnek szenteljék magukat.

Szülők, akiknek nincs meg az a lehetőségük, hogy gyermekeiket hitük szerint neveljék. Férfiak és nők, munkások és értelmiségiek vagy bármiféle foglalkozást űzők, akiknek szembe kell nézniük azzal, hogy megfosztják őket az őket érdeklő pályafutás vagy tanulmányaik lehetőségétől, csak azért, mert megvallják hitüket.

Mindezek a tanúságtételek csatlakoznak a bebörtönzöttek, internáltak és száműzöttek nehéz és fájdalmas helyzetéhez, nemcsak a katolikusok és egyéb keresztények, de más hívők vonatkozásában is. Mindez olyan dicshimnuszt jelent, ami lelkiismeretük szentélyéből állandóan emelkedik az Isten felé, mint egy neki minden bizonnyal kedves áldozat.

II. János Pál pápa 1983-ban,

Lourdes-ban mondott beszédéből

*

A teremtmény természetszerűen adja magát Teremtőjének, s ennek legteljesebb módja a vértanúság. És ha valaki bálványt választ magának, annak fogja adni magát, és szintén a vértanúságig! Azt megválaszthatom, hogy kit szolgálok, és kinek a vértanúja leszek, de mivel teremtmény vagyok, valakit mindenképpen szolgálni fogok, és annak többé-kevésbé vértanúja is leszek! Csak választani áll módomban, maga a tény elől nem tudok kitérni.

Lénárd Ödön

Az egyház tehát történelmének új századai felé halad a mi századunkban is, eme új századok felé tekint: tudományával és egyházkormányzatával, hitterjesztésével és költészetével, színes világrészek bennszülött papságával és a római bíborosokkal, diplomáciájával és lepraápoló apácáival, nagy egyházpolitikusaival és zárdában élő szentjeivel.

A zsolozsma és a szentmise hajnaltól hajnalig, új és új hajnalokig fáradhatatlanul keringi körül a földet, amint a föld forog, s az idő délkörről délkörre halad.

Az egyházhoz tartozó tünemény nincs az egész földön, s nincs az egész emberiség történetében. S a szemlélőnek nemegyszer tűnik fel az, hogy ma, történetének huszadik századában a maga életének és fejlődésének éppúgy csak egy korai szakában, vagy legalábbis hosszú szakasza előtt állna, mint akkor, amikor összeomlott a Római Birodalom, s az egyháznak a népvándorlás új népei felé kellett tekintenie!

Ezzel a bizalommal tekint ma szét az egyház az egész földön, és történetének bizonnyal még nagyon soká nem lesz vége.

Ijjas Antal

A szentmiseáldozat

Aki eszi az én testemet,

és issza az én véremet,

annak örök élete van,

s föltámasztom

az utolsó napon.”

(Jn 6, 54)

Krisztus azt kívánta, hogy mi, tanításának követői, időről időre találkozzunk az ő nevében. Hiszen ahhoz, hogy szerethessük egymást, hogy a világnak példát mutathassunk szeretetből, egymás iránt tanúsított testvéri érzületből, mindenekelőtt ismernünk kell egymást, tudnunk kell egymásról.

Tudnunk kell, hogy rajtunk, családunkon és szűkebb környezetünkön kívül kik azok, akik velünk együtt, hozzánk hasonlóan vállalták Krisztus keresztjét, az evangéliumi igazságok megvalósításának programját.

Szükségünk van arra, hogy lássuk egymást, hogy érezzük: nem vagyunk egyedül. Közösséghez tartozunk, szeretetközösséghez, melynek tagjai mélyen átérzik együvétartozásukat, egymásra utaltságukat.

Isten azt akarja, hogy a hétnek legalább egy napját az ő nevének szenteljük, egyházunk pedig ennek szellemében úgy rendelte, hogy mindenki, aki katolikus kereszténynek vallja magát, legalább vasárnaponként vegyen részt a szentmisén.

A szentmisén való jelenlétünkkel nemcsak hitünkről, Krisztushoz való hűségünkről teszünk nyilvános tanúságot, de megtiszteljük, lélekben erősítjük vele azt a közösséget, amely Krisztus nevében jön össze a Megváltó keresztáldozatának ünneplésére.

Isten népe – mi magunk – szintén közvetítői vagyunk a kegyelemnek. Így érthető, hogy az egyház csak komoly ok miatt engedi meg a vasárnapi szentmiséről való távolmaradást. Aki ilyen súlyos ok nélkül hosszabb ideig nem vesz részt a vasárnapi szentmiséken, vagyis már nem vállalja ezt a heti áldozatot sem hitéért, s évente még egyszer sem járul szentáldozáshoz, nem lehet az egyház élő tagja. Az ilyen ember hite ugyanis rendszerint csődöt mond, ha komolyabb áldozatot kellene hozni Krisztusért, s azért az egyházért, melyben született, nevelkedett…

Lehetőség szerint járulj minden szentmisén szentáldozáshoz. Aki komolyan veszi lelki életét, nem nélkülözheti hosszú időn át a szentáldozás kegyelmeit.

Isten beérhette volna megtestesült Fiának egy szavával, egyetlen mozdulatával, hogy az isteni kegyelmet visszaszerezze.

Isten azonban Fiának test- és véráldozatával váltotta meg az emberiséget.

Krisztus áldozata

Nagycsütörtök este Krisztus a hagyományos vacsora után új áldozatot alapított, az újszövetség áldozatát.

Mindannyiunk nevében az egyetlen, legkedvesebb áldozatot ajánlotta fel Istennek: saját magát.

Egyszerre akart áldozatot bemutató pap és áldozat lenni. A kenyeret átváltoztatta testévé, a bort vérévé.

Már az utolsó vacsora termében áldozatot ünnepeltek vérontás nélkül, és ez teljesedett be nagypénteken vérontással.

Krisztus magát adta oda tanítványainak eledelül, és úgy egyesült velük, hogy áldozatát együtt – ők vele, benne és általa – ajánlhassák föl Istennek.

Így mutatta meg nekünk végtelen szeretetét.

Folytonos áldozat

Krisztus áldozata lezárulhatott volna kereszthalálával. Így azonban csak a nagycsütörtöki vacsora résztvevői lehettek volna megtapasztalói az áldozatban való egyesülésnek.

Ezért hagyta meg nekik, hogy

„Ezt cselekedjétek az én emlékezetemre!”

Azóta az egyház közel két évezreden át megjeleníti ezt az áldozatot. Két okból:

hogy Istennek az egyetlen neki tetsző áldozatot bemutassa,

hogy ezt az áldozatot az emberekért fölajánlja, Krisztus áldozatával egyesüljön, és elnyerje az isteni barátság zálogát.

A szentmiseáldozat

Az oltáron az egyház közösségében a pap jeleníti meg húsz évszázad óta Krisztus áldozatát.

Azóta egyesíthetik az emberek a szentáldozásban bensőleg életüket Krisztus életével, ajánlhatják föl magukat Istennek.

A szentmisében kétirányú cselekvés történik.

Egy emelkedő mozzanat: az ember áldozati fölajánlása Istennek. Krisztus áldozata az egyház áldozata is. Ezért veszünk részt áldozatában, és ajánljuk föl adományainkat, a kenyeret és a bort, s ezzel együtt saját magunkat is.

A másik egy ereszkedő mozzanat: Isten adománya az embereknek. Amit mi áldozati adomány formájában Krisztus által Istennek ajánlottunk, és színe elé vittünk, azt kapjuk vissza már mint Krisztus valóságos testét és vérét a szentáldozásban.

Krisztus tehát a mi áldozati adományunk. A szentáldozásban pedig csodálatos ereje folytán a megdicsőült, föltámadott Krisztust kapjuk vissza, hogy kegyelmi élettel, az ő lelkével és isteni fényével töltsön el minket.

A te áldozatod

Amikor szentmisén vagy, részesévé válsz egy olyan fontos eseménynek, amely az Isten és az ember között megy végbe.

A szentmisét naponta, sőt a nagyvilágban állandóan bemutatják. A szentmisében személyesebb és tudatosabb formában belépsz az életnek, a szeretetnek és megbocsátásnak hatalmas áradatába. Ez az áradat nem szűnik meg, hanem tovább folyik a napnak minden pillanatában.

A teljes Krisztus az, aki az áldozatot bemutatja. Krisztus titokzatos teste: az Üdvözítő és övéi. Ezért vehetsz részt te is a szentmise fölajánlásában.

És akit feláldoznak, az is a teljes Krisztus. Krisztus és mindannyian, akik hozzá tartoznak: egyháza, követői. Ezért ajánld fel te is magad a szentmisében!

Ajánld fel egész életedet, munkádat, sikereidet, örömödet, bánatodat. Ajánld fel szüleidet, testvéreidet, rokonaidat, barátaidat. Ajánld fel Istennek ellenségeidet is. A világnak szüksége van rá, hogy valahol a szívek mélyén gyökeret verjen a kiengesztelődés, a megbékélés szelleme.

Imádkozz azokért az ismerősökért, akik végleg elmaradtak templomotok közösségéből, s ma már másutt próbálják keresni lelkük békéjét. Gondolj azokra, akiknek vasárnap is dolgozniuk kell, s nem jöhetnek szentmisére. Kérd Istent azokért is, akiknek ez a nap csak szórakozást és élvezeteket jelent, akik számára a vasárnap Isten és a templom nélkül múlik el.

A mise végén köszönd meg a kapott kegyelmeket, s új erővel, megtisztult lélekkel távozzál. Környezetednek egész héten éreznie kell valamit abból, amit a vasárnapi szentmiséről magaddal vittél.

A liturgikus színek

A fehér a fényt, az örömet és a tisztaságot jelképezi. Az Úr ünnepein szokták használni, kivéve azokat az ünnepeket, amelyek szenvedésével kapcsolatosak. Használják még Szűz Mária ünnepein és a nem vértanú szentekén.

A piros a vér, a tűz jelképe. A Szentlélek és a vértanúk ünnepein használják, valamint újabban nagypénteken, Jézus vérének emlékezetére.

A zöld a reményt jelöli. Használják vízkereszttől nagyböjtig és pünkösdtől ádventig minden vasárnap.

A lila a bánat színe. Az egyház ádventben és nagyböjtben alkalmazza és alkalomadtán gyászmiséken.

A rózsaszín örömet jelent a bánat idején. Ádvent harmadik és nagyböjt negyedik vasárnapján használják.

A gyászt fejezi ki a fekete vagy lila miseruha.

*

A szentmise liturgikus szövege

A szentmise liturgikus szövege állandó és változó részekből tevődik össze. Az egyházi év minden napján, minden ünnepén más és más imádságok hangzanak el attól függően, hogy kinek az ünnepét tartjuk, milyen eseményre emlékezünk, vagy hogy milyen gondolatot, szándékot fejezünk ki az adott misével.

Ma már az úgynevezett állandó részek néhány változata közül is lehet választani. Ezeket az imákat, valamint a változó részeket megtalálhatod az egyházi használatra kiadott misekönyvekben. A szentmise közös imái pedig minden imakönyvben szerepelnek.

Itt a szentmise állandó részeit (annak egy változatát) közöljük, a változó részeket pedig a keresztények egységéért – főleg január 18-a és 25-e között – mondható szentmise szövegéből vesszük.

Ünnepi szentmise a pannonhalmi bazilikában (Tálos Zoltán felvétele)

Sem színházban, sem moziban, de egyéb rendezvényeken sem veszik szívesen, ha későn érkezünk, s ezzel megzavarjuk a már jelenlévők elmélyültségét. Hitem komolyságát, a szentmise résztvevői iránti tiszteletemet elsősorban azzal fejezem ki, hogy időben ott vagyok, nem az utolsó percben, megkésve loholok be az utcáról. Nem állok meg hátul a bejáratnál, hanem előre megyek, minél közelebb az oltárhoz.

Hacsak teheted, a vasár- és ünnepnapi szentmisékre tisztes ünneplőbe öltözz, mint ahogy szebben öltözöl akkor is, ha egyéb ünnepi alkalmakra indulsz. Mindenekelőtt azonban mégis lelkiekben készülj fel a nagy eseményre. Lássék meg rajtad mind a szentmisén, mind utána, hogy komolyan veszed hitedet, Krisztus követését.

Bevezető szertartás

KEZDŐ ÉNEK

A pap a segédkezőkkel az oltárhoz vonul, a hívek felállnak. Felhangzik a kezdő ének, melynek az a célja, hogy megnyissa Isten népének találkozóját, megteremtse az egybegyűltek lelki egységét, és az ünnep gondolatkörébe vonja őket. A felolvasó – esetleg az ének helyett – ismertetheti a bevezető gondolatot:

Így szól az Úr:

Én vagyok a jó pásztor, ismerem juhaimat,

és juhaim ismernek engem.

Amint engem ismer az Atya,

ismerem én is az Atyát, és életemet adom juhaimért.

A pap megcsókolja az oltárt.

KÖSZÖNTÉS

A kezdő ének után mindannyian keresztet vetünk, a pap, mint a közösség családfője, köszönt bennünket:

Pap: Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében.

Mi: Ámen.

Pap: A mi Urunk Jézus Krisztus kegyelme,

az Atyaisten szeretete és a Szentlélek egyesítő ereje legyen mindnyájatokkal.

Mi: És a te lelkeddel.

A pap vagy lektor itt bevezetőt mondhat.

BŰNBÁNATI CSELEKMÉNY

Minden megújulásnak, de a legcsekélyebb előbbrejutásnak is alapvető feltétele az élet minden területén a hibák őszinte, becsületes feltárása s azok megszüntetése. Ugyanez érvényes lelki életünkre, de egyházközségünknek lakóhelyünkön, egész egyházunknak pedig a világban betöltött szerepére is. Csak akkor juthatunk előbbre akár egy lépést is, ha komoly lelkiismeret-vizsgálatot végzünk, ha feltárjuk, mi volt a rossz, ami akadályozott bennünket keresztény hivatásunk – küldetésünk! – teljesítésében.

Pap: Testvéreim! Vizsgáljuk meg lelkiismeretünket és bánjuk meg bűneinket, hogy méltóképpen ünnepelhessük az Úr szent titkait!

A rövid csend, amely most következik, nem elegendő ugyan, hogy alapos lelkiismeret-vizsgálatot tarts, de arra alkalmas, hogy felidézd főbb mulasztásaidat, „apró” gyengéidet, melyekkel az elmúlt napokban keserűséget, bánatot okoztál valakinek. Kérj ezért bocsánatot Istentől, és szíved mélyén bánd meg az elkövetett hibákat:

Mi: Gyónom a mindenható Istennek és nektek testvéreim, hogy sokszor és sokat vétkeztem gondolattal, szóval, cselekedettel és mulasztással: én vétkem, én vétkem, én igen nagy vétkem. Kérem azért a boldogságos, mindenkor szeplőtelen Szűz Máriát, az összes angyalokat és szenteket, és titeket, testvéreim, hogy imádkozzatok érettem Urunkhoz, Istenünkhöz.

Pap: Irgalmazzon nekünk a mindenható Isten, bocsássa meg bűneinket, és vezessen el az örök életre.

Mi: Ámen.

BŰNBÁNATI FOHÁSZOK

Kyrie

A pappal együtt Isten irgalmáért esedezünk:

Pap: Uram, irgalmazz!

Mi: Uram, irgalmazz!

Pap: Krisztus, kegyelmezz!

Mi: Krisztus, kegyelmezz!

Pap: Uram, irgalmazz!

Mi: Uram, irgalmazz!

DICSŐÍTÉS

Glória

Az Úr és a szentek nagyobb ünnepein, ezenkívül minden vasárnap – ádvent és nagyböjt kivételével – elimádkozzuk (vagy énekeljük) a Teremtőnket és megváltó Istenünket magasztaló őskeresztény himnuszt:

Pap: Dicsőség a magasságban Istennek!

Mi: És a földön békesség a jóakaratú embereknek.

Dicsőítünk téged, áldunk téged,

Imádunk téged, magasztalunk téged,

Hálát adunk néked nagy dicsőségedért.

Urunk és Istenünk, mennyei király!

Mindenható Atyaisten!

Urunk, Jézus Krisztus: egyszülött Fiú.

Urunk és Istenünk, –

Isten Báránya, az Atyának Fia,

Te elveszed a világ bűneit:

Irgalmazz nekünk!

Te elveszed a világ bűneit:

Hallgasd meg könyörgésünket!

Te az Atya jobbján ülsz:

Irgalmazz nekünk!

Mert egyedül te vagy a Szent,

Te vagy az Úr,

Te vagy az egyetlen Fölség:

Jézus Krisztus!

A Szentlélekkel együtt –

Az Atyaisten dicsőségében. Ámen.

KÖNYÖRGÉS

Pap: Kérünk, Urunk, tekints kegyesen néped könyörgésére, és add, hogy híveid szíve összeforrjon a te dicséretedben és a közös bűnbánatban.

Omoljanak le a keresztényeket elválasztó falak, és az egyház hiánytalan egységében örvendezve készüljünk mennyei országod elérkezésére.

A mi Urunk, Jézus Krisztus a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön örökké.

Mi: Ámen.

Igeliturgia

ELSŐ OLVASMÁNY

Ezt a felolvasó vasárnaponként az Ószövetségből olvassa. Húsvéti időben az Apostolok Cselekedeteiből hallunk részleteket.

Isten egybe akarja gyűjteni egész népét.

Olvasmány a Második Törvénykönyvből. (30, 1–4)

Mózes a szövetség megújítása után ezt a beszédet intézte a néphez:

Ha majd egyszer bekövetkeznek azok a dolgok, amelyeket eléd adtam: az áldás vagy az átok; s ha te mindazon nemzetek között, akik közé szétszórt az Úr, a te Istened, magadhoz térsz; egész szívedből és lelkedből megtérsz az Úrhoz, a te Istenedhez; és hallgatsz a szavára mindabban, amit ma parancsolok neked (de nemcsak te, hanem a fiaid is): akkor az Úr, a te Istened visszahoz téged a fogságból, és megkönyörül rajtad.

Ismét összegyűjt téged mindazon népek közül, akik közé szétszórt az Úr, a te Istened. Ha a világ végén lennének is száműzötteid, onnan is egybegyűjt téged az Úr, a te Istened, és onnan is visszahoz.

Ez az Isten igéje.

Mi: Istennek legyen hála.

ZSOLTÁRÉNEK

Psalmus responsorius

Az előimádkozó (előénekes) imádkozza a zsoltárt, mi pedig annak egy kiválasztott sorát (szakaszát) ismételjük. Újabb alkalom ez az elmélkedő elmélyülésre és arra, hogy Isten igéjének befogadására hangoljuk magunkat:

Halljátok, népek, Isten igéjét,

hirdessétek a szigeteken, messze távolban!

Mondjátok, hogy Isten szétszórta,

de összegyűjti övéit,

vigyáz rájuk, mint pásztor nyájára.

Válasz: Gyűjtsd egybe, Urunk, Istenünk,

világszerte szétszóródott népedet!

Isten megváltotta Jákob fiait:

megmentette a zsarnok kezéből.

Hálát adni jönnek Sion hegyére:

együtt élvezik Isten jóságát.

Válasz: Gyűjtsd…

Vígságot adok gyászuk helyébe:

vigasztalást a sírás nyomában.

Papjainknak bőkezűen adom áldásom,

és eltöltöm minden jóval népemet.

Válasz: Gyűjtsd …

MÁSODIK OLVASMÁNY

A kölcsönös béke és szeretet által szilárdítsuk meg a lelki egységet!

Szentlecke Szent Pál apostolnak az efezusiakhoz írt leveléből. (4, 1–6)

Testvéreim! Fogságomból, melyet az Úrért szenvedek, kérve kérlek benneteket: legyetek méltók ahhoz a hivatáshoz, amelyet a keresztségben kaptatok! Éljetek igazi alázatosságban, szelídségben és türelemben! Viseljétek el egymást szeretettel! Törekedjetek arra, hogy a kölcsönös béke által megszilárdítsátok a lelki egységet.

Egy test és egy lélek vagytok, minthogy keresztény hivatástok is egy reménységre szól. Egy az Úr, egy a hit, egy a keresztség. Egy az Isten, mindnyájunk Atyja, aki minden fölött áll, mindenütt jelen van, és mindenben működik. Ez az Isten igéje.

Mi: Istennek legyen hála.

EVANGÉLIUM

Örömhír

Az evangélium hirdetése előtt a pap az oltár felé fordulva csendben mondja a következő imádságot:

Tisztítsd meg szívemet és ajkamat mindenható Isten, hogy méltóképpen hirdethessem szent evangéliumodat.

Pap: Az Úr legyen veletek.

Mi: És a te lelkeddel.

Pap: Evangélium Szent János könyvéből. (Jn 10, 11–16)

Mi: Dicsőség neked, Istenünk.

Pap: Egy alkalommal Jézus így beszélt a farizeusokhoz:

Én vagyok a jó pásztor. A jó pásztor életét is föláldozza a juhokért. A béres ellenben, aki nem pásztora és nem gazdája a juhoknak, otthagyja a juhokat és elmenekül, amikor meglátja, hogy jön a farkas. A farkas pedig részben elragadja, részben szétszéleszti a juhokat. A béres elfut, mert béres, és nem törődik a juhokkal.

Én vagyok a jó pásztor. Ismerem enyéimet, és enyéim is ismernek engem; úgy, amint az Atya ismer engem, és én ismerem az Atyát.

Életemet is feláldozom a juhokért. Más juhaim is vannak, amelyek még nincsenek benn az akolban. Azokat is ide kell vezetnem. Ők is hallgatni fognak szavamra: s egy nyáj lesz és egy pásztor.

Ezek az evangélium igéi.

Mi: Áldunk téged, Krisztus.

A pap megcsókolja az evangéliumos könyvet, és csendben mondja:

Az evangélium tanítása legyen bűneink bocsánatára.

SZENTBESZÉD

A szentbeszédben a pap Krisztus örök érvényű tanítását magyarázza, alkalmazva a korra és helyre, melyben élünk, s melyben ezt a tanítást meg kell valósítanunk. Ne várd, hogy a szentbeszéd irodalmi remekmű, retorikai csoda legyen. De becsüld meg, ha úgy tapasztalod, hogy sok fáradságot és buzgalmat szentelt az

igehirdető erre a szentbeszédre, hogy sikerüljön, jó földbe hulljon. Hallgasd mindig figyelemmel! Ha pedig egy-egy alkalommal úgy érzed, valami különösebben is megragadott, talán neki is jól fog esni, ha szentmise után néhány szóval kifejezed köszönetedet.

HITVALLÁS

Credo

Az elhangzott olvasmányokra és a hallott tanításra hitünk megvallásával válaszolunk. Az itt következő hitvallás tételeit már a 4. században megfogalmazták Niceában, ill. Konstantinápolyban. A bennük foglalt kinyilatkoztatott igazságok: a minimum, aminek elfogadását és megvallását az egyház feltétlenül elvárja tőlünk. Úgy is lehetne mondanunk, hogy az egyházhoz tartozás alapszabályait tartalmazza. A századok folyamán nagyon sok hittestvérünk a vérével pecsételte meg e hitvalláshoz való hűséget.

Pap: Hiszek az egy Istenben,

Mi: mindenható Atyában,

mennynek és földnek,

minden láthatónak és láthatatlannak Teremtőjében,

Hiszek az egy Úrban: Jézus Krisztusban,

Isten egyszülött Fiában:

aki az Atyától született

az idő kezdete előtt.

Isten az Istentől, világosság a világosságtól,

valóságos Isten a valóságos Istentől.

Született, de nem teremtmény:

az Atyával egylényegű, és minden általa lett.

Értünk emberekért, a mi üdvösségünkért

leszállott a mennyből.

Megtestesült a Szentlélek erejéből Szűz Máriától,

és emberré lett.

Poncius Pilátus alatt értünk keresztre feszítették,

kínhalált szenvedett és eltemették.

Harmadnapra feltámadott az írások szerint,

fölment a mennybe, ott ül az Atyának jobbján,

de újra eljön dicsőségben ítélni élőket és holtakat,

és országának nem lesz vége.

Hiszek a Szentlélekben,

Urunkban és éltetőnkben,

aki az Atyától és a Fiútól származik,

akit éppúgy imádunk és dicsőítünk

mint az Atyát és a Fiút.

Ő szólt a próféták szavával.

Hiszek az egy, szent, katolikus és apostoli

Anyaszentegyházban,

vallom az egy keresztséget a bűnök bocsánatára,

várom a holtak föltámadását

és az eljövendő örök életet. Ámen.

A szentmise első részét, „az igeliturgiát”, a hívek könyörgése zárja.

HÍVEK KÖNYÖRGÉSE

Pap: Könyörögjünk! Imádkozzunk, testvéreim, mindazokért, akik kereszténynek vallják magukat, hogy Krisztusban mindnyájan rátaláljanak az egység útjára.

Felolvasó: Szítsd fel, Urunk, bennünk és elszakadt testvéreinkben a keresztények egysége iránti tevékeny vágyat!

Mi: Kérünk téged, hallgass meg minket!

Felolvasó: Oszlasd el, Urunk, bennünk és keresztény testvéreinkben a tudatlanságot, elfogultságot és az ösztönös ellenszenvet!

Mi: Kérünk téged, hallgass meg minket!

Felolvasó: Add, Urunk, hogy a hit és a szeretet egységében minden népnek eredményesen hirdethessük az evangéliumot!

Mi: Kérünk téged, hallgass meg minket!

Pap: Mindenható örök Isten! Te összegyűjtöd, ami szétszóródott. Tekints nyájad juhaira és add, hogy a hit osztatlan épsége és a szeretet köteléke egyesítse mindazokat, akiket megszentelt az egy keresztség! Vezesd egyházad aklába azokat, akik ma még távol vannak tőled, és nem ismernek téged, aki élsz és uralkodol mindörökkön örökké.

Mi: Ámen.

Az áldozat liturgiája

AZ ÁLDOZATI ADOMÁNYOK ELŐKÉSZÍTÉSE

A KENYÉR FÖLAJÁNLÁSA

A pap fölajánlja a kenyeret:

Áldott vagy, Urunk, mindenség Istene, mert a te bőkezűségedből kaptuk a kenyeret. Fölajánljuk néked, mint a föld termését és az emberi munka gyümölcsét. Ebből lesz számunkra az élet kenyere.

Mi: Áldott legyen az Isten mindörökké!

A BOR FÖLAJÁNLÁSA

A pap bort és vizet önt a kehelybe, és közben így imádkozik:

A bor és a víz titka által részesüljünk annak istenségében, aki kegyesen részese lett emberségünknek.

Majd felajánlja a bort, s ezt az imát mondja:

Áldott vagy, Urunk, mindenség Istene, mert a te bőkezűségedből kaptuk a bort. Fölajánljuk néked, mint a szőlőtő termését és az emberi munka gyümölcsét. Ebből lesz számunkra a lélek itala.

Mi: Áldott legyen az Isten mindörökké!

CSÖNDES KÖNYÖRGÉS

Pap: Alázatos lélekkel és töredelmes szívvel kérünk, Urunk, Istenünk, fogadj el minket, és legyen kedves színed előtt áldozatunk.

KÉZMOSÁS

Pap: Mosd le, Uram, bűneimet, és vétkeimtől tisztítsd meg engem.

HANGOS KÖNYÖRGÉS

Pap: Imádkozzatok, testvéreim, hogy áldozatunk kedves legyen a mindenható Atyaisten előtt.

Mi: Fogadja el az Úr kezedből az áldozatot, nevének dicséretére és dicsőségére, mindannyiunk és az egész anyaszentegyház javára.

FÖLAJÁNLÓ KÖNYÖRGÉS

Pap: Ez az áldozati adomány, Urunk, melyet most neked fölajánlunk, hozzon számunkra tisztulást, és tegyen közös áldozati asztalod részesévé mindnyájunkat, akiket összekapcsol a keresztség. Krisztus a mi Urunk által.

Mi: Ámen.

AZ EUCHARISZTIKUS IMÁDSÁG

A szentmise középpontjában az utolsó vacsora felidézése áll. Az Úr rendelkezése értelmében: „EZT CSELEKEDJÉTEK AZ ÉN EMLÉKEZETEMRE”, a pap megjeleníti az újszövetség áldozatát, amikor megismétli Krisztus szavait. Amint Jézus megtörte a kenyeret, és megáldotta a kelyhet: „hálát adott” és „áldást mondott”. Példájára az utolsó vacsora cselekményeit mi is nagy hálaadó imádságba illesztjük. Az eucharisztia szó jelentése hálaadás.

Az eucharisztikus imádság lényegében cselekmény, mert megvalósítja, amit jelez. Csak pap mondhatja el érvényesen. Cselekményi jellegével az igehirdetés fölé emelkedik, bár egyben a legmagasztosabb igehirdetés is.

Ennek az imádságnak a szövege az első századokba visszanyúló hagyományból rögzítődött mai formájában. Rómában aránylag gyorsan egyetlen szöveget fogadtak el, amely „kánon” (az eucharisztikus cselekvés szabálya) néven vált közismertté. Ezzel szemben a keresztény Keleten különböző hivatalos szövegeket őriztek meg „anafora” (Istennek való felajánlás) általános néven. Jelen szentmisénkben ez utóbbiak egyikét, az antióchiait közöljük.

Az eucharisztikus imádságok kifejezésmódja és egymáshoz való viszonya bármennyire is különböző, elemeik mindig azonosak és könnyen felismerhetők:

1. Hálaadás (eucharisztia)

Válaszos imával kezdődik, amelyet a pap indít el. A többszörös felszólítást és választ megnyitó ének (praefatio) követi, melybe bekapcsolódik az egész közösség a Szent vagy… (Sanctus) éneklésével. A teremtés és a megváltás jótéteményeiért mondott hálaadásba szövődik bele az utolsó vacsora fölidézése és áldozatunk fölajánlása, amely a cselekmény végeztével a megnyitó éneknek megfelelő záróénekkel (doxologia) fejeződik be.

Az európai hagyomány sokfajta változó megnyitó éneket (praefatio) őrzött meg. Bennük a pap az egész nép nevében dicsőíti az Atyaistent, és hálát ad neki az üdvösség művéért a napnak, az ünnepnek vagy a szentidőnek megfelelően. Ezzel szemben a keleti hagyomány egyetlen változatlan prefációt ismer, amely hatalmas képbe vázolja az üdvösségtörténetet, a teremtéstől egészen Krisztus Urunk újrajöveteléig.

2. Az utolsó vacsora elbeszélése és az átváltoztatás

A pap Krisztus szavaival és cselekedeteivel az utolsó vacsorát jelenvalóvá teszi. Ezen a vacsorán alapította meg az Úr szenvedésének és feltámadásának szentségi jelét: az apostoloknak a kenyér és a bor színe alatt saját testét és vérét adta át, s egyúttal parancsot adott, hogy ugyanezt a szent cselekményt folytassák az ő emlékezetére.

Az átváltoztatás után a pap felszólítja a híveket, hogy ők is hirdessék hitünk szent titkát. A közösség a különböző szövegek szerint fennhangon dicsőíti az Urat.

3. Megemlékezés és felajánlás

Az átváltozás után az egyház megemlékezik Krisztus szenvedéséről, dicsőséges feltámadásáról és mennybemeneteléről: mind-ennek foglalata a szentmisében való titokzatos, de valós megjelenése. Ehhez a megemlékezéshez kapcsolódik a valódi fölajánlás, amikor az igazi szeplőtlen áldozatot, azaz magát Krisztust a kenyér és a bor színe alatt nyújtja az egyház az Atyának. Ez felöleli és átalakítja mindazok lelki áldozatát – önmagunk fölajánlását is –, akik Krisztussal egyetlen testet alkotnak.

Mind a négy eucharisztikus imádságban megvan a Szentlélek segítségül hívása is, hogy isteni ereje által szentelje meg, változtassa Krisztus testévé és vérévé az emberektől fölajánlott ajándékokat, továbbá gyűjtse össze és tartsa egységbe azokat, akik az újszövetség lakomájában részesednek.

4. Közbenjárást kérő imádságok

Az eucharisztiát az egész – a küzdő, szenvedő, győzelmes – egyházzal való közösségben ünnepeljük. Ezért a központi imából nem hiányzik az élőkről, a holtakról és a szentekről való megemlékezés.

5. Szentháromságot dicsőítő záróima

Őskeresztény szokás szerint a Szentháromságot dicsőítő záróimával fejeződik be az eucharisztikus imádság. A Teremtő és Gondviselő, minden ember közös Atyja, tőle hozzánk küldött Fia, az Úr és Első Testvér, s a megszentelő Szentlélek: örök tiszteletben és dicsőségben állnak a szent nép előtt.

A közösség figyelmesen végighallgatja az eucharisztikus imádságot, és részvételét Ámen-nel fejezi ki.

VÁLASZOS IMA

A nagy eucharisztikus imádság kezdetére többszörös felszólítással figyelmeztet a pap bennünket, mi fölállunk és emelkedett lelkülettel válaszolunk.

Pap: Az Úr legyen veletek!

Mi: És a te lelkeddel!

Pap: Emeljük föl szívünket!

Mi: Fölemeltük az Úrhoz!

Pap: Adjunk hálát Urunknak, Istenünknek!

Mi: Méltó és igazságos!

MEGNYITÓ ÉNEK

Praefatio

Ebben az énekben az egész hívő közösség nevében dicsőíti a pap az Istent, mint mindnyájunk mennyei Atyját. Hálát mond az üdvösség nagy művéért. Mindig az időszerű vagy alkalmi gondolat jut kifejezésre a hálaénekben. Így pl. Úrjövet, Krisztus születése, nagyböjt, húsvét, pünkösd stb. Az alkalomnak megfelelő hálaéneket mond a pap Szűz Mária, Szent József, az apostolok stb. ünnepein, valamint gyászmisében.

Az antióchiai (IV.) kánon prefációja:

Mert bizony méltó, hogy hálát adjunk néked,

és valóban igazságos,

hogy dicsőítsünk, Szentséges Atyánk, téged,

mert egyedül te vagy az igaz és élő Isten,

az idő kezdete előtt létezel,

mindörökké megmaradsz,

és el nem érhető fényben rejtezel.

Te, egyetlen jóság és minden élet kútfeje,

azért alkottál minket,

hogy teremtményeidet áldásoddal töltsed el,

és mindenkit boldogíts világosságod fénye által.

Az angyalok számtalan serege ezért áll színed előtt,

és éjjel-nappal szolgál néked,

és arcod dicsőségét szemlélve szüntelenül dicsér téged.

Az ő szózatukkal együtt mi is,

és szavunk által minden teremtmény itt az ég alatt

ujjongva áldjuk szent neved, és énekszóval zengjük:

SZENT VAGY

Sanctus

Mindegyik megnyitó ének a mennyei seregek himnuszával zárul. Fenséges egységben kapcsolódik az égi hatalmasságok dala a Messiás földi dicsőségének énekével, amely elsőnek Jeruzsálemben hangzott fel Krisztusnak a városba történt ünnepélyes bevonulásakor:

Szent vagy, szent vagy, szent vagy,

mindenség Ura, Istene!

Dicsőséged betölti a mennyet és a földet,

hozsanna a magasságban.

Áldott, aki jön az Úr nevében,

hozsanna a magasságban.

HÁLAADÁS A TEREMTÉSÉRT

ÉS A MEGVÁLTÁSÉRT

Teremtés

Dicsérünk téged, szentséges Atyánk,

mert hatalmas vagy;

bölcsességed és szereteted alkotta minden művedet.

A magad képmására teremtetted az embert,

és gondjára bíztad az egész világot,

hogy csak neked,

a Teremtőnek szolgálva uralkodjék minden

teremtményed.

Bűnbeesés

Amikor pedig engedetlenségével

barátságodat elveszítette,

nem hagytad őt a halál hatalmában,

hanem irgalmasan segítségére siettél,

hogy minden téged kereső rád találjon.

Szövetségre lépés

Újra meg újra

szövetséget is ajánlottál az embereknek,

és tanítottad őket a próféták által,

hogy várják az üdvösséget.

Megtestesülés

Úgy szeretted a világot, Szentséges Atyánk,

hogy amikor elérkezett az idők teljessége,

Üdvözítőt küldtél nékünk: Egyszülöttedet.

Megtestesült a Szentlélek erejéből,

született Szűz Máriától, és közöttünk élt;

mindenben hasonlóvá lett hozzánk,

a bűnt kivéve.

Megváltás

Örömhírt hozott:

üdvösséget a szegényeknek,

szabadulást a foglyoknak,

vigasztalást a szomorkodóknak,

hogy pedig akaratodat teljesítse,

halálra adta önmagát,

majd föltámadva a halálból,

legyőzte a halált, és újjá teremtette az életet.

Megszentelődés

S hogy ezután már ne önmagunknak éljünk,

hanem neki, aki értünk meghalt és föltámadott,

elküldte tőled, Atyánk,

a híveknek első ajándékul a Szentlelket,

hogy befejezze Krisztus művét a világban,

és minden megszentelést teljessé tegyen.

Kérünk tehát, Istenünk,

szentelje meg a Szentlélek ezt az adományt,

hogy a mi Urunk Jézus Krisztus

teste és + vére legyen,[*]

és ünnepelhessük ezt a nagy titkot,

amelyet ő maga hagyott ránk örök szövetségül.

AZ ALAPÍTÁS ELBESZÉLÉSE

Amikor ugyanis eljött az óra, hogy te,

Szentséges Atyánk, megdicsőítsd Fiadat,

mert szerette övéit, akik a világban voltak,

határtalanul szerette őket,

a vacsora közben kezébe vette a kenyeret,

áldást mondott, megtörte,

majd tanítványainak adta, és így szólt:

VEGYÉTEK, ÉS EGYETEK EBBŐL MINDNYÁJAN:

MERT EZ AZ ÉN TESTEM,

MELY ÉRTETEK ADATIK.

És ugyanígy

kezébe vette a szőlőtő borával telt kelyhet,

majd hálát adva odaadta tanítványainak, és így szólt:

VEGYÉTEK, ÉS IGYATOK EBBŐL MINDNYÁJAN:

MERT EZ AZ ÉN VÉREM KELYHE,

AZ ÚJ ÉS ÖRÖK SZÖVETSÉGÉ,

MELY ÉRTETEK ÉS SOKAKÉRT KIONTATIK

A BŰNÖK BOCSÁNATÁRA.

EZT CSELEKEDJÉTEK AZ ÉN EMLÉKEZETEMRE.

HITÜNK TITKÁNAK MEGVALLÁSA

Pap: Íme, hitünk szent titka!

Mi: Halálodat hirdetjük, Urunk, és hittel valljuk feltámadásodat, amíg el nem jössz.

MEGEMLÉKEZÉS ÉS FELAJÁNLÁS

Mi is megünnepeljük tehát, Istenünk,

megváltásunk emlékét,

és tisztelettel megemlékezünk arról,

hogy Krisztus meghalt, alászállt a holtak országába,

és hittel valljuk, hogy föltámadt,

fölment jobbodra a mennybe,

és dicsőséges eljövetelét várva,

fölajánljuk neked testét és vérét,

mely előtted kedves,

és az egész világ javára üdvösséges áldozat.

BEMUTATÁS

Tekints, Istenünk, erre az áldozatra,

melyet te készítettél egyházadnak,

és engedd jóságosan,

hogy mindazok, akik ebből az egy kenyérből

és egy kehelyből részesülnek,

a Szentlélek által egy testbe összegyűjtve

Fölséged dicsőségére

Krisztusban élő áldozattá váljanak.

KÖZBENJÁRÁST KÉRŐ IMÁDSÁG

Az egyházért, vezetőiért

és a jóakaratú emberekért

Most pedig, Istenünk,

emlékezzél meg mindazokról,

akikért ezt az áldozatot bemutatjuk néked:

elsősorban szolgádról,

N. pápánkról, N. püspökünkről,

a püspökök testületéről,

az egész papi rendről,

az áldozó papokról és a segédkezőkről,

egész népedről és mindenkiről,

aki őszinte szívvel keres téged.

Az elhunytakért

Emlékezzél meg azokról is,

akik Krisztusod békéjében hunytak el,

és minden megholtról,

akinek hitét egyedül te ismered.

Az örök üdvösségünkért.

Add meg, jóságos Atyánk, mindnyájunknak,

akik gyermekeid vagyunk,

hogy Isten Anyjával,

a boldogságos Szűz Máriával,

apostolaiddal, és szenteiddel együtt

elnyerhessük a mennyei örökséget országodban:

és ott az egész teremtett világgal, mely megszabadult

a bűn és a halál romlandóságából,

téged dicsérjünk Krisztus Urunk által,

mert általa árasztod el minden jóval a világot.

ZÁRÓ IMÁDSÁG

Őáltala, Ővele és Őbenne a tiéd,

mindenható Atyaisten,

a Szentlélekkel egységben

minden tisztelet és dicsőség mindörökkön örökké.

Mi: Ámen.

A KÖZÖSSÉG ÁLDOZÁSA

Közeleg a perc, amikor magunkhoz vehetjük Krisztus testét és vérét. Ezt a lakomát az Úr imádsága vezeti be, amelyben az Atya dicsőítése mellett mindennapi kenyerünket, bűneink bocsánatát és a gonosztól való szabadulásunkat kérjük. Ehhez kapcsolódik a békekérés és a könyörgés azért, hogy mi, keresztények, Krisztusból élve egységet alkossunk: Krisztus Titokzatos Testét. Ezért testvériesen megbocsátunk egymásnak, és Istentől is irgalmat kérünk.

AZ ÚR IMÁDSÁGA

Pap: Üdvözítőnk parancsára és isteni tanítása szerint így imádkozunk:

Mindannyian, felállva mondjuk:

Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy,

szenteltessék meg a te neved,

jöjjön el a te országod,

legyen meg a te akaratod,

amint a mennyben, úgy a földön is.

Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma;

és bocsásd meg vétkeinket,

miképpen mi is megbocsátunk

az ellenünk vétkezőknek;

és ne vígy minket kísértésbe;

de szabadíts meg a gonosztól!

A pap bővebben kifejti a Miatyánk utolsó kérését, és a Krisztus eljövetelét váró lelkületre figyelmeztet:

Pap: Szabadítsd meg kérünk, Urunk, minden gonosztól.

Adj kegyesen békét napjainkban, hogy irgalmadból mindenkor bűn és baj nélkül éljünk,

míg reménykedve várjuk az örök boldogságot

és megváltónknak, Jézus Krisztusnak

dicsőséges eljöttét.

Az őskeresztény záradékkal válaszolunk:

Mi: Mert tiéd az ország,

a hatalom

és a dicsőség

mindörökké. Ámen.

BÉKEKÖNYÖRGÉS

A pap békekönyörgést mond az egyház egységéért:

Urunk, Jézus Krisztus, te azt mondottad apostolaidnak:

Békességet hagyok rátok, az én békémet adom nektek.

Ne vétkeinket nézzed,

hanem egyházad hitét,

és őrizd meg egyházadat

szándékod szerint békében,

és add meg teljes egységét.

Ki élsz és uralkodol mindörökkön örökké.

Mi: Ámen.

Pap: Az Úr békéje legyen veletek mindenkor.

Mi: És a te lelkeddel.

BÉKEKÖSZÖNTÉS

Nem vagyunk igaz, őszinte keresztények, ha – miközben Istenhez közelítünk – embertársaink iránt haragot, ellenszenvet táplálunk. Ezért szólít fel bennünket a miséző pap az egymással való kibékülésre. Mindinkább terjedő szép szokás templomainkban, hogy ilyenkor kezet fogunk a mellettünk levőkkel, mintegy kifejezve, hogy nem érzünk neheztelést senki iránt, s az esetleges megbántásokra fátylat borítunk. Ez a mozdulat egyben szépen jelképezi nemcsak templomunk közösségének, de egész egyházunknak bensőséges összetartozását is.

Pap: Engesztelődjetek ki szívből egymással.

Mi: Legyen békesség köztünk mindenkor!

(Kezet fogunk egymással.)

A jó Istentől talán könnyebb bocsánatot kérni, mint egymással – szemtől szembe – kiengesztelődni. Ha templomotok hívei még nem ismernék, nem gyakorolnák a belső megbékélésnek ezt a szép megnyilvánulási formáját, te akkor is fordulj szüleid, testvéreid, barátod felé egy rövid kézszorításra. Talán éppen a szentmise előtt történt még otthon egy kis szóváltás köztetek, melynek rossz emlékét ez a pillanat segít eltüntetni szívetekből.

Igazi keresztények között – családban, családon kívül – mindig békének kellene uralkodni. Tegyünk efelé most egy lépést!

KENYÉRTÖRÉS

A pap megismétli Krisztus Urunk cselekedetét, amikor megtöri a kenyeret, amely csakhamar mindannyiunk közös táplálékává válik. Így jut kifejezésre a tanítás: „Mi ugyanis sokan egy kenyér, egy test vagyunk, mivel mindnyájan egy kenyérből részesülünk.” (1 Kor 10, 17) A szentostya megtörése közben engesztelő imát mondunk:

ISTEN BÁRÁNYA

Agnus Dei

Mi: Isten Báránya, te elveszed a világ bűneit:

irgalmazz nekünk!

Isten Báránya, te elveszed a világ bűneit:

irgalmazz nekünk!

Isten Báránya, te elveszed a világ bűneit:

adj nekünk békét!

A szentostya darabkáját a kehelybe ejtve, csendbe mondja a pap:

A mi Urunk, Jézus Krisztus testének és vérének egyesítése váljék a szentáldozásban lelkünk üdvösségére.

ELŐKÉSZÜLET A SZENTÁLDOZÁSRA

A pap csendben imádkozik:

Uram, Jézus Krisztus, élő Isten Fia,

te az Atya akaratából,

a Szentlélek közreműködésével

halálod által életre keltetted a világot:

szabadíts meg engem szent Tested és Véred által

minden vétkemtől és minden bajtól:

add, hogy mindig ragaszkodjam törvényeidhez,

és soha el ne szakadjak tőled.

A megtört ostyát felmutatja, és hangosan mondja:

Íme, az Isten Báránya,

Íme, aki elveszi a világ bűneit.

Boldogok, akiket meghív lakomájára Jézus,

az Isten Báránya.

A pappal együtt közösen folytatjuk:

Uram, nem vagyok méltó, hogy hajlékomba jöjj,

hanem csak egy szóval mondd,

és meggyógyul az én lelkem.

A PAP ÁLDOZÁSA

Mielőtt magához venné a szentostyát és a szent vért, halkan így imádkozik:

Krisztus teste őrizzen meg engem az örök életre.

Krisztus vére őrizzen meg engem az örök életre.

ÁLDOZÁSI ÉNEK

Mindnyájan egyek legyenek,

amint te, Atyám, bennem, én tebenned;

legyenek ők is egyek mibennünk:

én bennük és te bennem,

hogy tökéletes egységbe forrjanak.

HÍVEK ÁLDOZÁSA

A pap az Úr testét nyújtja az áldozóknak. Egyenként felszólít bennünket, hogy fejezzük ki Krisztus valóságos jelenléte iránti hitünket:

Pap: Krisztus teste!

Mi: Ámen.

KÖNYÖRGÉS

Pap: Egyszülött Fiad szentségi lakomájában részesülve, kérünk, Urunk, újítsd meg egyházadban az életszentség kegyelmét, amelyet te adtál meg neki, hogy mindenki, akit Krisztus dicsőséges nevéről kereszténynek neveznek, a hit egységében szolgálhasson neked. Krisztus, a mi Urunk által.

Mi: Ámen.

ÁLDÁS

Pap: Az Úr legyen veletek.

Mi: És a te lelkeddel.

Pap: Áldjon meg benneteket a mindenható Isten: az Atya + a Fiú és a Szentlélek.[2]

Mi: Ámen.

A HÍVEK ELBOCSÁTÁSA

A pap bejelenti, hogy a szent cselekmény és annak szertartása véget ért:

Pap: A szentmise véget ért, menjetek békével!

Mi: Istennek legyen hála!

*

1963. november 21-én este egy ismeretlen telefonáló Amerikában felhívott egy apácazárdát, s aziránt érdeklődött, lesz-e a kolostorban másnap szentmise, s részt vehet-e azon világi hívő. Az engedélyt megkapta.

Amikor reggel a portás nővér ajtót nyitott, ott állt előtte John Kennedy, az Egyesült Államok elnöke. Felocsúdva első meglepetéséből, az apáca megkérdezte a magas rangú vendéget, hol óhajt helyet foglalni a mise alatt, s hogy szándékozik-e áldozni is.

– Ne csináljanak miattam ebből gondot! Majd találok helyet magamnak a kápolnában. Áldozni pedig szépen a nővérek után fogok.

A mise után reggeli volt. Kennedy megjegyezte, ritkán van alkalma, hogy a riportereket elkerülve, feltűnés nélkül hallgathasson szentmisét. Búcsúzóul még azt mondta a főnöknőnek:

– Nagyon nehéz nap áll előttem.

Néhány óra múlva halott volt.

*

Részletek a görögkatolikus szentmiséből

Pap: Áldott legyen az Atya, a Fiú és a Szentlélek országa most és mindenkor s örökkön-örökké.

Mi: Ámen.

DICSŐSÉG az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor s örökkön-örökké. Ámen.

ISTENNEK EGYSZÜLÖTT FIA és Igéje, ki halhatatlan vagy, és a mi üdvösségünkért a szent istenszülő s mindenkor szűz Máriától megtestesülni kegyeskedtél. Változatlanul emberré lettél, megfeszíttettél, Krisztus, Istenünk. Legyőzted a halállal a halált, ki egyike vagy a Szentháromságnak, az Atyával és Szentlélekkel dicsérendő, üdvözíts minket.

A kerubének

Kik a kerubokat titkosan ábrázoljuk, és az elevenítő Háromságnak háromszor szent éneket ajánlunk, tegyünk félre mostan minden földi gondot.

Mert a mindenek Királyát fogadjuk, kit láthatatlanul hordoznak az angyali rendek.

Alleluja, alleluja.

Valóban méltó dicsérni téged, istenszülő, a boldogságost és a szeplőtlent és a mi Istenünknek anyját, ki a keruboknál tiszteltebb és a szeráfoknál hasonlíthatatlanul dicsőbb vagy, ki az Istent, az Igét sérülés nélkül szülted. Téged, valóságos istenszülő, magasztalunk.

A szentáldozás előtti ima

Hiszem, Uram, és vallom, hogy te vagy valóban Krisztus, az élő Istennek Fia, ki világra jöttél üdvözíteni a bűnösöket, akik között első én vagyok.

A te titkos vacsorádnak részesévé fogadj el engem, Isten Fia, mert nem mondom ki ellenségeidnek a titkot, sem csókot nem adok neked, mint Júdás, hanem mint ama gonosztevő megvallak téged. (Mellünket verjük háromszor.)

Emlékezzél meg rólam, Uram, midőn eljössz a te országodba.

Emlékezzél meg rólam, Uralkodó, midőn eljössz a te országodba.

Emlékezzél meg rólam, Szent, midőn eljössz a te országodba.

Ne váljék, Uram, ítéletemre és kárhozatomra a te szent titkaidban való részesülés, hanem lelkem és testem meggyógyulására.

Hiszem, Uram, és vallom, hogy ez, amiben most részesülök, valóban a te valóságos és legtisztább tested és a te valóságos és elevenítő véred. Kérlek, add, hogy ezeket méltóan vegyem magamhoz bűneim bocsánatára, s az örök életre. Ámen.

*

TELJENEK BE AJKAINK dicséreteddel, hogy énekeljük, Uram, a te dicsőségedet; mert méltattál minket, hogy részesüljünk halhatatlan, éltető, szent égi titkaidban. Erősíts meg minket szentséged által, hogy egész nap elmélkedjünk igazságaid felett. Alleluja.

Az amboni ima

Uram, ki megáldod a téged áldókat, és megszenteled a benned bízókat, üdvözítsd népedet, és áldd meg örökségedet, egyházad teljességét őrizd meg. Szenteld meg azokat, kik házad ékességét szeretik. Te viszont dicsőítsd meg őket isteni erőddel, és ne hagyj el minket, kik benned bízunk.

Ajándékozz békességet a te világodnak, egyházaidnak, papjaidnak és minden népednek; mert minden jó adomány és minden tökéletes ajándék felülről van, leszállván tőled, a világosság Atyjától.

És téged dicsőítünk, imádunk s neked hálát adunk, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor s örökkön-örökké.

Ünnepélyes alkalmakkor

Pap: Szentséges, egyetemes, főpásztorunk, N. római pápánknak, adj Urunk, békességet, egészséget és áldást számos boldog éven át.

Mi: Éljen soká, számos éven át!

Pap: Istenszerető püspökünknek adj, Urunk, békességet, egészséget és áldást számos boldog éven át.

Mi: Éljen soká, számos éven át!

*

Aki meg akarja találni Krisztust, annak először az egyházat kell megtalálnia. Az egyház pedig nem fa és kő, hanem krisztushívők gyülekezete. Hozzájuk kell csatlakozni, és megnézni, hogyan hisznek, élnek és tanítanak. Krisztus kétségtelenül ott van náluk.

A keresztény gyülekezet soha össze ne jöjjön úgy, hogy ne hirdessék és ne imádkozzák Isten igéjét, hacsak a lehető legrövidebben is.

Az ünnepet úgy szenteljük meg, hogy időt s alkalmat keresünk istentiszteletre, vagyis arra, hogy összegyülekezzünk, Isten igéjét hallgassuk, arról elmélkedjünk, s azután

Istent magasztaljuk, néki énekeljünk, s imádkozzunk.

Luther Márton

Minden vasárnap elmegyek, Uram, a templomba, s a szentmisén meghallgatom tanításodat, aztán hazamegyek, mint aki megtette előírt kötelességét. Mintha arra készülnék, hogy egyszer majd valahol igazolnom kell magamat, s akkor mondhassam: Lám, én mindent megtettem…

Te a hétköznapok nyelvén beszéltél: egyszerűen, világosan, mindig az adott körülményekhez illesztve a gondolatot, az emberekhez szólva…

Ne engedd, hogy a vasárnapi szentmise nálam csak ürügy legyen vallásos hangulat, épületes elmélyedés felébresztésére – eredménytelenül.

A te tanításod megtérést, mély átgondolást kíván: életem átalakítását, újjárendezését.

Uram, add, hogy megtanuljam, miként kell szavaidat a hétköznapi élet szürkeségében életre keltenem!

Rázd fel, Uram, egyházadat, és rajtam kezdd el azt!

Töltsd meg élettel közösségünket, és velem kezdd el azt!

Küldj békét és istenhitet mindenütt a világra, s nálam kezdd el azt!

Gyullaszd föl minden emberben a te igazságod és szereteted tüzét, és bennem kezdd el azt!

Alfonso Pereira

Micsoda haszna van abból Krisztusnak, ha asztala (az oltár) aranyedényekkel van tele, miközben ő maga meghal az éhségtől a szegények személyében!

Először csillapítsátok tehát az ő éhségét, s csak ha azután még marad pénzetek, akkor díszítsétek fel oltárát is.

Aranykelyhet ajánlsz fel neki, de egy pohár friss vizet nem nyújtasz? Mi haszna lesz ebből?

Arannyal átszőtt terítőkről gondoskodsz az oltár számára, s neki magának nem adod oda a legszükségesebb ruhát?…

Mondd csak: ha látnál egy embert, akinek a szükséges tápláléka sincs meg, talán hagynád, hogy eleméssze az éhség, és nekifognál, hogy arannyal terítsd meg az asztalt?

És a rongyokba burkoltan látnád őt? Vajon elutasítanád-e, hogy ruhát adj neki? S helyette aranyos oszlopokat emelnél, mondván: az ő tiszteletére teszed? Nem gondolod, hogy ő ezt gúnynak és a legnagyobb fokú sértésnek venné részedről?

Gondold el ugyanezt Krisztusról. Hiszen ő az, aki éhesen, rongyosan, eltévedve vándorol, fedélre szorulva…

Ezt nem azért mondom, hogy megtiltsam nektek, hogy ilyen ajándékokkal megtiszteljétek őt, hanem azért, hogy buzdítsalak benneteket arra, ajánljátok fel segítségeteket a szegényeknek ezekkel az ajándékokkal együtt, vagy még inkább adjatok elsőséget a kézzelfogható segítségnek a jelképes értékű ajándékokkal szemben.

– Aranyszájú Szent János –

A szentmise mint áldozat

ELMÉLKEDÉS

Kell nekünk áldozat, most és mindig, míg a bűnös földön Istent engesztelők járnak. A Végtelent így kell imádni… megsemmisüléssel. Kezdet óta ez az öntudat gyújtja meg a pátriárkák oltártüzét: a teljes odaadást, az elhamvasztást jelzi; a Golgotán pedig Krisztus adja oda magát értünk, teljesen, egészen. Kiönti a lelkét, a vérét, és új kifejezése lesz annak, hogy Isten az Úr és minden, s hogy őt imádni és szeretni kell, megbántott fölségét mindenáron meg kell engesztelni. Ez Jézus áldozatának lüktetése; lángoló Szíve végső erőfeszítéssel lükteti ez érzéseket az ő nagy, sebzett, misztikus testébe, az egyházba.

Krisztus érző, imádó, engesztelő Szíve: ez a mi áldozatunk, itt és most. Nehéz beletalálni magát ebbe az embernek a sokszor szegényes oltáron, összetákolt gyertyatartók alatt – könnyű a nikodémiai börtönben, ahol a földre láncolt Lucián presbiter saját mellére tette a poharat és a kenyeret. Törj át hiteddel rongyon és látszaton! Krisztus van itt az áldozat érzelmeivel, és ha beléje hatolsz, megcsap a tüzes, vérpárás, sejtelmes, titokzatos légkör. Te hozd el a szent Szívet a fáradt, lelketlen környezetbe!

Áldozat a mise annak a lengyel papnak, aki Szibéria ólombányáiban láncos lábbal, darócban áll a csepegő sziklánál, és így imádkozik a bor és kenyér fölött: „Vedd föl szent Atyám, mindenható Isten ezt a szeplőtelen áldozatot.” Lealázva, megbéklyózva, keserű kényszer alatt jól meg tudja érteni Krisztus Szívét; a nagy szenvedő drága és kedves lesz neki. – Szent volt az a mise, amelyet az Ausztráliába deportált foglyoknak titokban, éjjel mondtak; a halálbüntetés sem tartotta távol őket. Érezték, hogy nagy és szent, amit ily áron vesznek, és hogy többe került Krisztusnak. – Szent volt a mise Hunyadinak, Skander bégnek, Szobieszkinek, mielőtt megütköztek; érezték, hogy hősies erőfeszítéseiknek itt fakad krisztusi forrása. – Szent volt a mise XVI. Lajosnak, amikor fogságának utolsó éjjelén két órakor bemutatták; reszketett a pap hangja, a csengettyű mintha halálharang lett volna, s mély lemondással érezte a szegény király, hogy mi az áldozat. Ezt az áldozatot, a kenyeret törik meg nekünk; e tüzes vérből, e keserves kehelyből juttatnak nekünk… „Az Úr halálát hirdetitek” ti, misebemutatók. Az ő emlékezete lelket éleszt, életet, érzelmeit folytatni késztet. A misében elmerülünk Jézusban, és szeretetét, kegyelmeit magunkkal visszük haza. Kell, hogy megérezzék rajtunk a tömjén- s mirhaillatot.

Sehol sem állnak egymással annyira szemben az Isten nagy gondolatai és az ember kicsiny gondolatai, mint itt. Változó gondolatainkkal szoktuk mérni a világot, belenézünk, s majd nagynak, majd kicsinek tartjuk; szisztémákat csinálunk, azután megint lerontunk; haladásunk romokon jár, nos, hát a hit is kis gondolataink romjain jár. Nekünk elég, hogy a szerető Jézus mondotta: ez az én testem. Jelenléte nekünk kegyelem és ünnep, ha nem is értjük át, az apostolok továbbadták nekünk. Az evangéliummal világgá indult ez a misztérium: katakombák falaira véste és festette az „Ecclesia Christophora” (Krisztus-hordozó Egyház) a gyűrűt, a lantot, a pálmát, Jézus szeretetének beszédes jelképeit; kenyerén és borán szeplőtlen, tiszta nemzedéket nevelt, mely az eget kereste… gondolatai el voltak telve vele, énekei róla szóltak, minden oltára neki volt szentelve; nagyobbat nem talált, amit hinni, szeretni, énekelni, festeni, kőbe vésni lehetne. E nyomokon járok én is, hiszek: hitem ünnep, erős és reménnyel teljes.

– E titok értésére ész nem elég; ihletett ész kell hozzá, mely szeret. Jézus megtette, mert szeretett. A szeretet alkotóerő; akaratot nagyra ez inspirál. Világot teremtett, mert szeretett; új világot teremt ismét, mert szeret; ez a szeretet inspirál a hitre; aki tud szeretni, tud hinni: „Nos credimus caritati!” (Mi hiszünk a szeretetnek.) Minden kérdésemre csak a szeretet jegyében felelhet. Van-e megváltónk? Isten-e Krisztus? Megbocsát-e? Lehet-e lélekért meghalni? Lehet-e hitet mindennél jobban szeretni? Lehet-e végtelenül gyűlölni? (Pokol.) A szeretet ért hozzá. Szeretet nélkül e kérdésekhez nincs kulcs. Hiszel-e a karácsonyban? Ha igen, hihetsz a húsvétban; és ha ebben is hiszel, miért kételkednél a szeretet szentségében?

„Test, mely értetek adatik” – azt mondja az Úr. „Értetek”, hogy ti ne menjetek tönkre; helyettetek állok én ki az Isten igazságossága elé; haragja engem zúz össze. Nem igazságtalanság ez, hanem az eleget tevő szeretet tüzes megnyilvánulása. Szemléljétek e kápráztató színekben égő tüzet: én gyújtottam meg azt, hogy megmelegedjetek, általam, és bennem Istent új, tüzes szeretettel szeressétek!

„Itt van az én megtört testem…”, „itt van az én kiontott vérem”. Gibbons ezt „rettenetes titoknak” hívja. Mi is megrendülünk, de a valóságnak, az erős hitnek alapján: megrendülve hisszük, hogy az Úr szeretett, hogy halálba ment, és szent titkában mint áldozat marad köztünk. A megtört test és a kiontott vér mindenkit megrendít; senki sem hágna rá a vérre, kitérne neki tiszteletből: mi ily alakban mutatjuk be Istennek.

Mily érzelmei lehetnek a megtört testűnek, annak a szívnek, mely a vérét ontja?

1. Alázatos, mély hódolatban megsemmisül; „belesüllyedtem a mélységek mocsarába” – kiáltja – szolgád vagyok, végtelen Isten! Érzi, hogy reá nehezedik a világ terhe, az Isten utálata (a világ bűneiért);

2. reszket; sokba került neki; szenvedésbe, halálba;

3. és mégis tüzes a belső világa, vágyik meghozni áldozatát, mert tudja, hogy mit ér el vele. – Krisztus ezen érzelmeiben kell osztoznunk, akkor lesz imádságunk, engesztelésünk, odaadásunk. Nincs mélyebb, tüzesebb, ájtatosabb érzelem, mint önkéntes áldozatnak lenni. Ha meghal az anya önkéntes felajánlásul, ha föláldozza magát valaki másért: mily mélységek ezek! Mily szépség és bűbáj! Ez van itt.

Bizalommal legyünk a szentmise iránt. Krisztus feje az egyháznak, tiszteletben lehajtott, szenvedő, lekonyult fej; e fej árnyékolja be a sebzett testet; ez a fej mindig imád, mindig ég és fáj. Krisztus e viszonya Istenhez megrendítő, de ugyanakkor okvetlen győzelmes. Hogyne bíznánk a szent imádkozó áldozóban, ki meleg, érző, átdöfött szívének érzelmeivel imádkozik értünk! Érzelmekben kell Krisztussal osztoznunk; az lesz a jó misehallgatás.

A legnagyobb áldás az, hogy Istenünk van. Az izraelitákkal volt a pusztában, és éjjel mint tűzoszlop őrködött fölöttük; a pusztai éj megszűnt rémes lenni, a sátrak alatt lakó nép föl-fölriadva álmából megnyugodott, miután látta a tűzoszlop vörös fényét. – „Velünk az Úr – mondották –, nem félünk.” Jákob idegen földön járva kövön pihenteti fejét, s látja az ég útját. „Íme, itt az Úr háza, mondogatta, s az ég kapuja: közel az Isten.” Ezt hirdették Mózesnek: csipkebokor, Sínai sziklái, Fárán és Nun hegye; ez minden prófétának a küldetés szózata. Mennyire kell ez nekünk! De be is érjük vele. Az Oltáriszentség jellemzi igazán. „Már nem vagytok vendégek és jövevények, hanem polgárok és Isten házanépe.” Istennek városa az egyház, s háza pedig az Oltáriszentség. A városban nem vagytok jövevények, s e házban nem vagytok vendégek. Én, a város polgára, otthon vagyok Jézusnál. Mily édes, erős kapocs ez a bensőséges viszony, mely egyszersmind az ima szellemének forrása. Érzem a tisztelet, hódolat kötelességét, s ugyanakkor szent öröm fakad lelkemben. Ezek erős, friss érzések; mintha üde, harmatos alpesi völgyben állnék, ahol minden érintetlen s titokzatos, hol a szökellő patak fáradságot nem ismer, s a hegyek mint óriás hullámok lejtenek, s emelik a lelkemet az ég felé; majd ismét mintha hegycsúcsokon járnék fölséges csendben, hol köznap nincs, csak vasárnap; vagy tengeren úsznék, sejtve a mélységek csatáit. Jézus lelki világát szemlélem, vele együtt emelkedem és örvendek és sírok.

Az édes otthon éneke ez: Ugyan ki választhat el Krisztus szeretetétől? Senki, soha! Akik otthonukban vannak, nem törekszenek kifelé, nem kell őket sem elzárni, sem bekötni. Ezer gyökeret ver a lelkük. Tudják, hogy magas, fölséges várban laknak, a Magasságbelinek oltalmában, hol nincs cselszövény, sem ármány. Itt lehet pihenni, s ez a pihenés töltekezés, erő. Jézus szeretete fölemel; s a világra és esélyeire, a szívre és nehézségeire mint egy végtelenül kitágult látókör középpontjából nézünk le. Ez az Isten gyermekeinek fölényes önérzete; eltelnek e ház, e környezet, e kiváló helyzet nagyrabecsülésével, s Jézus feltétlen híveivé s megbízható házanépévé nevelődnek.

Prohászka Ottokár

Gondolatok a szentáldozásra

Az egyház minden misében megfelelő gondolatokkal készít elő bennünket a szentáldozásra. Különösen az evangéliummal. Mert maga Krisztus jelenik meg, vendégül lát asztalánál, s vele együtt ajándékozzuk magunkat az Atyának. A következő imák abban segítenek, hogy az egyház által nyújtott segítséget a magunk életében gyümölcsözővé tegyük.

Gondolj most egészen Krisztusra. Képzeld őt teljesen magad elé. Ott van az Atya jobbján, készen második eljövetelére. Közénk jön azonban akkor is, amikor emlékezetét ünnepeljük. Közénk jön, hogy szeretetét neked ajándékozza, fölfrissítsen, megerősítsen.

Amit Jézus akkor az utolsó vacsorán tett, azt akarja veled most is tenni. Az alábbiakból jobban megérted, ami ezekben a percekben történik.

Válassz ki mindig egyet – esetleg kettőt-hármat – szentáldozásodhoz! Ezeket ne fusd át felületesen, hanem elmélkedj minden szavukon, és alakítsd át az Úrral való személyes beszélgetésekké. Csak akkor menj tovább, ha úgy érzed, teljesen kimerítetted.

A legtöbb templomban – az ősegyház gyakorlatának megfelelően – kézbe áldoznak. Mint Jeruzsálemi Szent Cirill írja egyik hitoktatásában: a szíved felőli (bal) kezedbe fogadd az Úr testét, majd lépj oldalt és tisztelettel vedd magadhoz. Csak ezután menj vissza a helyedre. Ha kezed piszkos, beteg, kesztyű van rajta stb. áldozhatsz új módon, a nyelvedre is. Uram, Jézus, aki téged lát, az Atyát látja! Hadd lássalak, hadd ragadjalak meg hitemmel! Add, hogy úgy lássalak, ahogy a földön jártál, hogy tudjam, átéljem, ki van a közelemben, akitől szívem megittasodik! (Ezt a bevezető imát elmondhatod bármelyik, alább következő gondolat előtt.)

*

Akkor így szólt hozzájuk Jézus: „Gyertek, kövessetek, s én emberek halászává teszlek benneteket. Azon nyomban otthagyták hálójukat és csatlakoztak hozzá.” (Mt 4, 19 kk)

A háló mellől a vámházból hívtad őket, ahol éppen találkoztál velük. Csak ennyit mondtál: Kövessetek engem.

És ők mindent otthagytak, követtek téged…

Most rajtunk a sor. A keresztség óta hívsz bennünket. Így szólsz mindenkihez: jöjj, kövess engem…

Igen, Uram, megalkuvás nélkül, mindenben utánad, csak a te akaratodat, akkor is, ha nehezemre esik.

Hiszek benned, rád bízom magam: vezess engem!

Krisztus, életünk tanítómestere, könyörülj rajtunk!

*

„Sokan utána mentek, és ő mindnyájukat meggyógyította”. (Mt 12, 15)

Körötted tolongott a nép, hogy csak megérinthessen; mert erő áradt belőled, és az meggyógyította őket.

Ugyanaz az erő sugárzik belőled mindmáig minden kor számára. Te változatlan maradtál. Most én is megérintelek…

Milyen szent, hatalmas erők áramlanak belém!…

Krisztus, erőnk és üdvösségünk, könyörülj rajtunk!

*

„Mester, Mester, elveszünk! Fölkelt, s parancsolt a szélnek és a hullámoknak. Erre elült a háborgás, és minden elcsendesedett.” (Lk 8, 24 kk)

Halálos veszedelemből mentetted ki a tanítványokat. Körülöttünk is sokszor tombolnak a gonoszság viharai. Te tudsz nekik parancsolni…

Krisztus, a világ minden hatalmának Ura, könyörülj rajtunk!

*

„De ő megfogta kezét, és emelt hangon felszólította: Leány, kelj föl! Erre visszatért a lelke, és rögtön fölkelt.” (Lk 8,54 kk)

Ahogy Jairus lányát megérintetted, úgy érints meg engem is!…

Ahogy neki új életet adtál, adj nekem is!… A te teremtő és gondviselő hatalmad által élek…

Krisztus, élet és halál Ura, könyörülj rajtunk!

*

„Péter kilépett a bárkából, és elindult Jézus felé a vízen. Az erős szél láttán azonban megijedt, és amikor merülni kezdett, felkiáltott: Uram, ments meg! Jézus kinyújtotta a kezét, és megfogta. Te kishitű – vonta kérdőre –, miért kételkedtél?” (Mt 14, 29 kk)

Péter hitt benned. Ezért tudott a vízen járni. Te tartottad őt hitének erejével.

Hiszek benned, Uram, és te fönntartasz engem! Bízom benned…

Péter kételkedett, és süllyedni kezdett. Uram, ne engedj kételkednem, különben elsüllyedek!

Péter nem merült el. Megmentetted őt. Ha én is süllyedni kezdenék, Uram, kérlek, ments meg engem! Bízom benned!…

Urunk és megmentőnk, könyörülj rajtunk!

*

„Jézus maga mellé vette Pétert, Jakabot és testvérét Jánost, fölment külön velük egy magas hegyre. Ott elváltozott előttük, arca ragyogott, mint a nap, ruházata pedig olyan fehér lett, hogy vakított, mint a fény.” (Mt 17, 1–2)

Megmutatta apostolainak dicsősége ragyogását. Péter látta ezt, föllelkesült és fölöttébb boldog volt.

Ezzel a dicsőséggel vonulj be az én szívembe is!…

Uram, jó veled lenni! Uram, maradj nálam! Milyen boldogságot készítettél számomra az égben! Engedd, hogy eljussak hozzád!…

Krisztus, minden dicsőség Ura, könyörülj rajtunk!

*

Mária „odaült az Úr lábához, és hallgatta szavait. Márta meg sürgött-forgott, végezte a házi teendőket.” (Lk 10, 39)

Te beszéltél, Mária hallgatta. Beszélj hozzám, hallgatlak!… Milyen boldogan ülnék lábadhoz…

Márta pedig érted dolgozott. Mily örömest hoznám eléd mindenemet, s neked adnám, hogy szívesen légy velem!

Uram, maradj velünk!…

Krisztus, jóságos Mester, könyörülj rajtunk!

*

„Utánament két vak, s egyre azt kiáltozta: Dávid fia, könyörülj rajtunk!… Megérintette a szemüket, és így szólt: Legyen hitetek szerint! Nyomban megnyílt a szemük.” (Mt 9, 27 kk)

Éjszaka sötétség borult rájuk, s te visszaadtad szemük világát.

Még vak vagyok szereteted és a mennyei dolgok számára. Nyisd ki szememet, gyógyítsd meg vakságomat! Adj hívő és látó szívet!…

Krisztusunk, Igazság és Világosság Ura, könyörülj rajtunk!

*

Jézus, „kiment a hegyre imádkozni. Az egész éjszakát Isten imádásában töltötte.” (Lk 6, 12)

A világ alszik, a tanítványok is alszanak. Te virrasztasz és imádkozol. Mint a pásztor, őrzöd az alvó világot imáddal. Uram, taníts meg állhatatosan imádkozni!…

Egész nap fáradtál, kimerültél. De minden pihenésnél fontosabb neked az Atya szívén megnyugodni, vele mindent megbeszélni…

Milyen sok megbeszélnivalóm lenne nekem is veled!

Mindent… az egész életemet. Miért teszem oly ritkán?

Krisztus, az imádság Mestere, könyörülj rajtunk!

*

„Ott keresztre feszítették.” (Jn 19, 18)

Véred a földre csepegett. Borzalmas kínok szaggatták testedet órákon át. De te így akartad. Meg akartál váltani bennünket. Minden fájdalmat, minden sebet, mindent értünk, … mindent szeretetből…

Mit tettek kezeid értünk, emberekért, … átszegzett lábad, … töviskoszorús fejed, … elgyötört szíved?…

Minden sebed kiáradó szeretetednek egy-egy forrása, amelyből mindannyian ihatunk. Töltsd meg szívemet ezzel az irántad való szeretettel, ezzel a buzgalommal és odaadással!

Krisztus, áldozati Bárányunk, könyörülj rajtunk!

*

„Akkor majd meglátjuk az Emberfiát, amint felhőn jön nagy hatalommal és dicsőséggel.” (Lk 21, 27)

Nem veszhet el ekkor egyetlen ember sem, aki téged szeret. De nem menekülhet előled egyetlen gonosz sem.

Én is jelen leszek akkor ott, és előtted állok…

Vezess eljövendő napjaimban, éveimben, egész életemben úgy, hogy megállhassak majd színed előtt!

Most rejtve vagy a kenyér színe alatt; egy kis szélfúvás elvihetné a szentostyát. Ennyire leereszkedtél… Akkor azonban kinyilvánítod roppant hatalmadat és dicsőségedet.

Ez lesz uralkodásod, győzelmed és dicsőséged nagy napja. És én már most hozzád tartozom: a Leghatalmasabbhoz. Milyen lenyűgöző, fenséges érzés!…

Krisztus, világ bírája, dicsőség Ura, könyörülj rajtunk!

* * *

Mindenható örök Isten, íme a te egyszülött Fiad, a mi Urunk, Jézus Krisztus áldott szentségéhez járulok; odajárulok, mint beteg az élet orvosához, mint tisztátalan a tisztaság kútfejéhez, mint vak az örök fényesség világosságához, mint szegény koldus a menny és föld Urához.

Kérem tehát végtelen bőséges irgalmasságodat, gyógyítsd meg kegyelmesen az én betegségemet, mosogasd meg undokságomat, világosítsd meg vakságomat, gazdagítsd meg szegénységemet, födözd be mezítelen voltomat, hogy téged, az angyalok kenyerét, a királyok Királyát, urak Urát oly tisztelettel és alázatossággal, oly töredelmes és alázatos szívvel, oly tisztasággal és hittel, oly akarattal és szándékkal vegyelek, amint leghasznosabb a lelkem üdvösségére!

Engedd, én Istenem, hogy ne csak a szentséget vegyem, hanem annak gyümölcsét és erejét is érezzem! Ó, kegyelmes Istenem, add, hogy egyszülött Fiad testét, amelyet Szűz Máriától vett, úgy fogadjam magamhoz, hogy méltó legyek vele titokszerűen egyesülni, és az ő tagjai sorába kerülni!

Ó, szerelmes Atyám, engedd, hogy édes fiadat, akit most utamban lepel alatt akarok magamhoz venni, egykor színről színre, örökkön örökké láthassam, aki veled él és uralkodik

a Szentlélekkel egyetemben, Isten mindörökkön örökké! Ámen.

Aquinói Szent Tamás

Szól az Úr: Gyermekem, hogy kedvemben járj, nem szükséges sokat tudnod; elég, ha engem igazán szeretsz! Beszélj velem egészen bizalmasan, akár a legmeghittebb barátoddal!

Van talán valakid, akit ajánlani szeretnél? Hogy hívják szeretteidet, testvéreidet, barátaidat, elöljáróidat? Mindegyiket nevén említsd meg, mit szeretnél, hogy tegyek az érdekében? Kérj sokat, igen sokat; én nagyon szeretem a nagylelkű szíveket, akik mások kedvéért magukról szinte megfeledkeznek! Nevezd meg azokat a rászorulókat, akiken segíteni szeretnél; a betegeket, akiket szenvedni láttál; a bűnösöket, akiket megtéríteni szeretnél; azokat, akik ellenszenvvel vannak irántad, s akiket szeretnél megnyerni! Említsd meg kedves halottaidat, s én megenyhítem fájdalmaikat! Mindezekért mondj buzgó imát: figyelmeztess ígéretemre, hogy az én nevemben mondott imádságokat meghallgatom!

Nincs szükséged valami kegyelemre? Ha kedved tartja, készíts hosszú jegyzéket lelki szükségeidről, aztán jöjj, és olvasd fel előttem. Mondd el őszintén, milyen érzékies, büszke, érzékenykedő, önző, gyáva és lanyha vagy!

Szegény gyermek! Ne borzadj vissza; számtalan szent van mennyországomban, akik éppúgy terhelve voltak hibákkal, mint te, de hozzám fordultak, és lassan-lassan megszabadítottam őket.

Kérj bizalommal testi-lelki javakat is; egészséget, értelmet, jó előmenetelt! Én mindent megadhatok, meg is adok, ha lelked üdvösségére hasznos. És mit akarnál éppen most, gyermekem? Hiszen tudod, mennyire a javadat akarom! Nincs kívánnivalód? Mire gondolsz most? Mit szeretnél? Akarnál tenni valamit szeretteidért vagy tán másokért?

Gondolsz-e velem és az én tiszteletemmel? Nem akarnál valami jót tenni azokért, akiket szeretsz, de akik énrám nem gondolnak? Mondd el, mi van leginkább szíveden; mik az indítóokaid; mik az eszközök, amiket alkalmazni akartál? Ha célhoz nem jutsz, panaszold el nekem, s én megértetem veled, hogy mi az oka! Kit szeretnél megnyerni ügyednek? Én vagyok a szívek Ura, gyermekem, úgy hajlítom őket, ahogy nekem tetszik! Melléd állítom azokat, akikre szükséged lesz; bízzál bennem!

Vannak ellenségeid? Add elő őszintén bánatodat! Ki sértett, ki bántott meg? Emlékezzél az én ellenségeimre! Ugye nem vagy ártatlanabb nálam? Ellenségeid sem rosszabbak, mint az enyéim voltak. Gondold meg ezt, és meg fogsz bocsátani mindenkinek! És én megáldalak érte!

Félsz valami szerencsétlenségtől? Van valami határozatlan aggodalmad, amely minden ok nélkül gyötör? Bízd magad teljesen Gondviselésemre! Íme, én itt vagyok, mindent látok: nem foglak elhagyni!

Vannak a környezetedben olyanok, akiknek szíve már nem olyan odaadó irántad? Vannak talán, akik hibádon kívül elhidegültek tőled, idegenek hozzád? Imádkozzál értük, s én visszavezetem őket hozzád, ha ugyan üdvére válik lelkednek!

Nincs-e valami örvendetes közölnivalód? Miért ne részesítenél engem örömödben? Mondd el, mi vigasztalt meg, mi örvendeztetett meg tegnap óta? Tán valami látogatás, valami levél vagy emlék, amit kaptál? Vagy kísértéseidnek tudtál ellenállni várakozáson fölül? Mindezt én készítettem számodra, gyermekem! Miért ne lennél érte hálás? A hála jótékonyan indít. A jótevő szívesen hallja, hogy megemlékeznek jótéteményeiről.

Nem ígérnél-e meg újra egyet-mást? Tudod, hogy szíved mélyében olvasok; az embereket rá lehet szedni, engem nem; légy tehát őszinte. Elhatároztad-e, hogy kerülöd a bűnre vezető alkalmat, hogy azt a bizonyos valamit, ami rosszra vezet, eltávolítod? Hogy azt a könyvet, amely felizgatja képzeletedet, többé nem olvasod? Hogy azzal az ismerősöddel, aki zavarja lelked nyugalmát, teljesen szakítasz?

Akarsz-e ezentúl barátságos, szeretetteljes lenni azok iránt, akik megbántottak?

Jól van, gyermekem, most menj, láss dolgod után! Légy hallgatag, engedelmes; légy alázatos, szeretettel teljes! Szeresd nagyon a Szeplőtelen Szent Szüzet, hisz ő az én édesanyám; szeresd védőszentedet és őrangyalodat!

Holnap jöjj el ismét, s hozz magaddal még odaadóbb, még szeretőbb szívet! Holnap új kegyelmem, új áldásom lesz számodra!

EUCHARISZTIA

Az Úr nem ment el, itt maradt.

Őbelőle táplálkozunk.

Óh, különös, szent, nagy titok!

Az Istent esszük, mint az ős

törzsek borzongó lagzikon

ették-itták királyaik

húsát-vérét, hogy óriás

halott királyok ereje

szállna mellükbe, – de a mi

királyunk, Krisztus, nem halott

A mi királyunk eleven!

A gyenge bárány nem totem.

A Megváltó nem törzsvezér.

Ereje több, ereje más:

Ő óriásabb óriás!

Ki két karjával általér

minden családot s törzseket.

Egyik karja az Igazság,

Másik karja a Szeretet…

Mit ér nekünk a Test, a Vér,

ha szellemében szellemünk

nem részes, és úgy vesszük őt

magunkhoz, mint ama vadak

a tetemet vagy totemet?

Áradj belénk hát, óh örök

igazság és szent szeretet!

Oldozd meg a bilincseket,

amikkel törzs és vér leköt.

hogy szellem és ne hús tegyen

magyarrá, s nőjünk ég felé,

testvér népek közt, mint a fák,

kiket mennyből táplál a nap.

Babits Mihály

*

Te mindig egyedül vagy a tabernákulumban. Mi meg szanaszét az utcán, otthon, az iskolában, hivatalban. Itt vagy köztünk, és mégis úgy tűnik, mintha messze volnál, mert kevés a szeretetünk, és nem képes felfogni téged.

Pedig ha az, amit parancsoltál, elevenen élne testvéreidben, nem volna az az érzésünk, hogy elhagynak téged, ha kilépnek a templomból. Az utcák és a tabernákulumok ugyanoda vezetnének: Isten országába az emberek között.

Táplálj, Uram, testeddel minden reggel, de adj készséges szívet is belénk, hogy mielőbb eljöjjön az idő, amikor életünk minden pillanatában jelenléteddel táplálhatsz.

Mi lenne életünkből, ha nem rejtenének téged tabernákulumok? Te egyszer eljegyezted az emberiséget, és hű maradtál hozzá. Imádunk téged, Urunk, a világ összes tabernákulumában. Hála neked, Uram, ezért a mérhetetlen ajándékért. A menny leszakadt a földre. A csillagos ég kicsi. A föld nagy, mert tele van hintve az eucharisztiával: Isten velünk, Isten közöttünk, Isten értünk!

*

Egyszer egy fiatal lány jött valamelyik Indián kívüli országból a Szeretet Misszionáriusaihoz, hogy velük együtt dolgozzék. Szabályzatunk szerint annak, aki dolgozni jön hozzánk, a megérkezése utáni napon el kell mennie a haldoklók házába.

Megpróbáltam elmagyarázni ennek a lánynak: Látta a papot a szentmisén, milyen gyöngéd szeretettel s milyen óvatosan fogta meg az ostyakenyér Krisztusát? Amikor a haldoklók házába megy, tegyen Ön is ugyanígy. Mert szegényeink elgyötört testében ugyanazt a Krisztust fogja megtalálni.

A nővér elment. Három óra múlva mosollyal tért vissza, amelyhez foghatót még sohasem láttam. Ezt mondta:

– Anyám! Három órán keresztül Krisztus testét érintettem!

Mire megkérdeztem: Hogyan? Mit csinált?

Így válaszolt: Amikor megérkeztünk, hoztak egy embert, aki beleesett a szennyvízcsatornába, és csak nagyon nehezen tudták kimenteni. Telis-tele volt sebekkel, mocsok és férgek borították. Miközben mosdattam, tudtam, hogy Krisztus testét érintem.

Kalkuttai Teréz anya

Kalkuttai Teréz anya Magyarországon (Virt László felvétele)

Az egyházüldöző diktatúra éveiben többször is bebörtönzött Regőczi atya visszaemlékezése arról, mekkora erőforrást jelentett rabságában a szentmise és az eucharisztia:

Egy nagy rabszállító kocsiban összezsúfolva indítottak útnak Kistarcsa felé. Szürke, ködös novemberi nap, de szívemben, lelkemben a felszabadult érzések napsugara, mert a pincebörtön után szinte megváltásként hatott az internálótábor, melynek kétezer lakosa volt. Estefelé az ételosztásnál a szakács mellém lépett.

– Itt van önnek egy kis csomag, a papi szobából küldik.

Kíváncsian teregettem szét egy törülközőt, szappan, fogkefe és egy pici kis szelence is volt a csomagban. Jaj, de megörültem! Ebben biztos az Oltáriszentség van. Amikor félrehúzódva, megilletődve kinyitottam, valóban hófehér szentostya, mintha az Úr Jézus nézne rám. Végre, egy hónap után áldozhatok! Milyen boldogság, milyen öröm, most értékeltem igazából, mit jelent a legméltóságosabb Oltáriszentség. Mennyi öröm, vigasz, erősség, boldogság forrása, főként egy kiszolgáltatott szegény rabnak. Hosszú-hosszú hálaadást tartottam.

Már alig vártam, hogy reggel legyen, hogy bemutathassam a szentmisét. Milyen csodálatos érzés volt a durván összetákolt asztalnál az Ostya fölé hajolni: „Ez az én Testem, ez az én Vérem.” Valahogy az utolsó vacsora asztalára gondoltam. Amikor ő a halálba ment értünk, amikor tudta, hogy elárulják, megkötözik, bebörtönzik, halálra ítélik, megkínozzák, meggyalázzák, keresztre feszítik, akkor rendelte el, mint Testamentumot, mint végrendeletet a Szeretet nagy Szentségét. Előrevételezte a keresztáldozat gyümölcsét, az Eucharisztiát, hogy emlékezzen minden misét bemutató, mibe került ez az Úrnak, és hogy tudatára döbbenjenek, hogy legyenek ők is sacerdos et hostia: pap és áldozat.

Miden szobának volt egy parancsnoka, akitől bizony tartani kellett, mert egy kis kedvezményért mindenre képes volt. Mócsy atya, aki ezelőtt a misebort kezelte, átadott nekem egy kis tartalékot, amit a kutatásnál meg tudott menteni. Erre úgy kellett vigyáznom, mint a szemem fényére. Minden héten voltak kutatások, amikor mindent átforgattak, a legcsekélyebb szabálytalanságért is szigorított büntetés járt. Nagyon találékonynak kellett lenni, hogy mindig elrejtsem a kis misebort. Ez adott lehetőséget, hogy néha titokban misézve Eucharisztiával elláthassam a papi szobát, sőt a nagy betegeknek is juttassak.

Hetenként egyszer Mócsy atya a szobaparancsnok figyelmét lekötötte, és én föl-alá sétálva, a hosszú teremben mondtam magamban a szentmise szövegét, melybe a többiek is bekapcsolódtak. Zubbonyom egyik zsebében kis apróra tördelt kenyérdarabkák, a másik zsebében, a szívem felett, egy kis alumínium dobozkában pár csepp bor. Amikor az átváltoztatás szavaihoz értem, fölemeltem a kezem, és a szívemre mutattam, halkan mondva az átváltoztatás szavait.

Aztán mindenkihez eljuttattam az Eucharisztiát, s mindig volt tartalék nálam, a szívem felett egy kis zacskóban. Mennyi vigaszt és erőt nyújtott az Oltáriszentség közelsége és az, hogy négy hosszú éven át mindig velem volt a szentségi Jézus! Hiszen legfőbb gondom volt állandó jelenlétét biztosítani. Persze akárhogy is osztottam be, elfogyott a misebor. Kitaláltam, hogy lehet a tisztasági csomagba becsempészni fogkrémpasztában, piciny kis üvegben. Több paptestvéremet is kértem, így segítsenek, hogy legyen mindig borunk. A szeretet leleményes. Ha valamit nagyon akarunk, meg tudjuk valósítani, ha sok áldozatot kíván is, és így soha nem fogyott ki a bor. Mindig volt annyi kenyér, hogy legyen Eucharisztiának. Kis gyufaskatulyában nagybetegekhez is eljuttattam az Eucharisztiát. Ebédosztásnál egy-egy megbízható szakács továbbította a betegszobába. Néha egy-egy marék mazsolát is sikerült kapni a szakácsoktól. Ezt vízben megduzzasztottam, kicsavartam zsebkendőbe, és megerjesztve ebből is bor lett.

Regőczi István: Isten vándora c. könyvéből

Krisztus lelke, kifogyhatatlan gazdagságod által szentelj meg engem!

Krisztus teste, önfeláldozó szenvedésed által üdvözíts engem!

Krisztus vére, szívednek rám áradó melege által ihless meg engem!

Krisztus kínszenvedése, azzal az erővel, amellyel kínjaidat elviselted, erősíts meg engem!

Óh, édes Jézus, mert te oly végtelenül jó vagy, hallgass meg engem!

Sebeid mélyén, mert az biztos menedék nekem, rejts el engem!

Gonosz ellenségtől – mert másképpen legyőznek – oltalmazz meg engem!

Halálom óráján, amikor szívem remeg a félelemtől, szólíts magadhoz engem!

S mert kezdettől fogva szerettél, vonzz magadhoz engem, hogy szentjeiddel dicsérjelek téged,

Uramat, Istenemet, mindörökké. Ámen.

Loyolai Szent Ignác imája nyomán P. Lippert

*

Szűzanyánk oltalmában

Jézus így szólt tanítványához:

„Íme, a te anyád!”

(Jn 19, 27)

Paul Claudel:

Dél van. A templom nyitva áll. Belépek.

Jézus anyja, nem azért jöttem, hogy kérjek.

Nincs miért könyörögjek vagy amit felajánljak neked.

Csak azért jöttem, Szűzanya, hogy nézzelek.

Hogy nézzelek, sírjak a boldogságtól,

tudjam, hogy a fiad vagyok és itt vigyázol.

Csak egy pillanatra, amikor minden elakad, délben!

veled legyek, Mária, ott, ahol te vagy.

Semmit ne szóljak, arcodon merengvén

hagyjam, hadd énekeljen szívem a maga nyelvén.

Semmit sem szólni, mert a szív

túlságosan tele már,

ahogy kedvét tölti és váratlanul felcsendíti

énekét a rigómadár.

… mert dél van s mert híveid e napon ma itt lehetnek,

és mert te mindörökre itt vagy,

egyszerűen, mert te vagy, Mária,

egyszerűen, mert dicsérhetjük létedet,

Jézus Krisztus anyja, legyen hála neked!

Rónay György fordítása

Isten sokféleképpen válthatta volna meg az emberiséget. A sokféle lehetőség közül a Szűzanya közreműködését választotta.

Miért?

Hogy az egész emberiség nevében egyetlenegy ember mondja ki az igent a megváltás nagy művére.

Hogy az emberek ne érezzék kényszerűségnek Isten befogadását, beleegyezésünket kérte.

Mária valamennyiünk nevében felelhetett: a te nevedben is. Amikor az angyal a megtestesülés tényét neki hírül adta, így szólt: Legyen nekem az Isten igéje szerint!

Ezért mindig hálásnak kell lennünk az Istenanya iránt.

Krisztus Máriától valóságos emberi testet öltött magára. Mária által lett hozzánk hasonló gyermeke a mulandó világnak, de gyermeke az örök Atyának is.

Mint ember ajánlhatja fel magát az egész emberiség nevében Istennek a világ megváltásáért.

Ezt a végtelen kegyelmet Krisztusnak és az ő édesanyjának köszönhetjük.

Vallásosságunk ezáltal válik meghitté, családiassá.

Az Isten tudja csak igazán, mit jelent az ember életében az anyai szeretet. Ismeri az anyai gyengédséget, tudja, milyen könnyű és szép az élet, ha édesanya őrködik felettünk.

Természetfölötti életünk hasonlóképpen meghitté, derűssé és gazdaggá válik.

Ezért adott Isten Anyát nekünk.

Ki tudná összeszámlálni azokat, akiket a bűn homályából és mélységeiből az Istenanyába vetett hit vezetett vissza az Üdvözítőhöz?

Krisztus művétől édesanyja el nem választható!

Krisztus anyja

Krisztus öröktől fogva választotta ki és szerette édesanyját, akinek bűn nélkül valónak kellett lennie, hogy már a megváltás hajnala hirdesse a bűn felett aratott győzelmet. Szűz Máriának mentesnek kellett lennie minden bűnös hajlamtól, hogy semmi se térítse el anyai hivatásától.

Az Üdvözítő földi életének harminchárom évéből harmincat meghitt közösségben töltött édesanyjával.

Ő eszközölte ki az Üdvözítő nyilvános szereplésének első csodáját.

A Golgotán, halála órájában, ott áll szent Fia keresztje alatt, és részt vesz a megváltás áldozatában.

Sok ember, sőt sok közösség szentelte magát a Szent Szűznek. Szent István, első királyunk az ő oltalmába ajánlotta magyar hazánkat.

A pápák az ő tiszteletére ünnepeket vezettek be, és ájtatosságok vezetésére buzdítottak.

Krisztus az ő egyházában szereti tovább édesanyját.

…és a te Anyád is…

Az első nagypénteken, a világtörténelem legsötétebb órájában, mielőtt a Megváltó a kereszten meghalt, fájdalmában még egy utolsó bizonyságát adta szeretetének.

A kereszt alatt állt édesanyja, Mária, és tanítványa, Szent János, aki az üldözésben is hű maradt Mesteréhez.

Szent Jánosban a Megváltó mindazon emberek képviselőjét látta, akik a bajban is hűségesen melléje állnak.

Krisztus Szűz Máriára tekintett, s így szólt Jánoshoz és hozzá: Íme a te anyád!

Szeresd az Istenanyát! Hogyan tisztelhetjük Krisztust, ha nem gondolunk édesanyjára?

Az Isten anyja iránti szeretetben bontakozzék ki szeretetünk szent Fia iránt!

Jézust a Szűzanya szülte a világra, hogy a világnak Megváltót adjon. Azóta arra vágyik, hogy minden embert, téged is közelebb vigyen Krisztushoz.

Úgy szeresd őt, ahogy Krisztus szerette édesanyját!

Fordulj a Szűzanyához örömödben és bánatodban, kérd segítségét jó- és balsorsban!

Neki ajánld fel tanulásodat, előmeneteledet, testedet és lelkedet, barátságodat és egyedülvalóságodat, egyszóval mindenedet!

Azt tiszteld benne, amit szent Fia is tisztelt: egyszerűségét, jámborságát és szeretetét, Isten iránti alázatosságát!

Emlékezzél meg…

Emlékezzél meg, kegyes Szűz Mária, hogy sohasem lehetett hallani, hogy te valakit magára hagytál, aki oltalmadat kérte, és segítségért hozzád könyörgött. Ilyen bizalomtól lelkiesítve sietek hozzád, ó Szüzek Szüze, jóságos Anyám.

Hozzád fordulok, és színed előtt sóhajtva állok, én szegény bűnös. Ne vesd meg könyörgésemet, ó Anyja az örök Igének, hanem hallgass rám kegyelmesen, és hallgass meg engem! Ámen.

Szent Bernát

Üdvözlégy, Mária,

kegyelemmel teljes,

az Úr van teveled,

áldott vagy te

az asszonyok között,

és áldott

a te méhednek gyümölcse,

Jézus.

Asszonyunk, Szűz Mária,

Istennek szent Anyja,

imádkozzál érettünk,

bűnösökért,

most és halálunk óráján.

Ámen.

Szűz Mária, Istennek szent Anyja, mi emlékeztetne téged jobban arra a végtelen kegyelemre, amellyel Isten megajándékozott: szeplőtelen fogantatásodra, szűzi tisztaságodra, tündöklő szentségedre, mint ezek a rövid szavak: Üdvözlégy, Mária, … Szűz Mária…

A megváltás művében való részvételedre, istenanyaságodra: méhednek gyümölcsére, Jézusra.

Az isteni megváltásban való közreműködésedre: az Úr van teveled…

Csodálunk téged: áldott vagy te az asszonyok között!

Bízunk hatalmadban: Istenanya, imádkozzál érettünk!

Ez az imádság arra késztet, hogy ne csak önmagamra gondoljak, hanem embertársaimra is: imádkozzál érettünk!

Ez az ima emlékeztet gyarlóságomra, ezért hozzád fordulok, és segítségedet kérem: bűnösök vagyunk.

Ez az ima eszünkbe juttatja az alapigazságot: azt, hogy földi életünk csak előjáték, és egyszer véget ér: imádkozzál érettünk halálunk óráján!

Nem maga az Isten ajándékozott meg bennünket ezzel az imával? Szentlelke sugallta ezt Gábor angyalnak, Szent Erzsébetnek és egyházának is.

Szűzanyám, milyen sokszor elmondtam már ezt az imát, és te meghallgattál! Istenanyai kezedet egész életem folyamán oltalmazva tartottad fölöttem.

És mégis ritkán köszöntem ezt meg neked!

Bocsásd meg hálátlanságomat, és fogadd, amit most tiszta szívből mondok:

Köszönöm!

A Rózsafüzér (Szentolvasó)

Nem szereted, ami gépies, egyhangú. Minden ilyen elriaszt. Ezért nem szabad a rózsafüzért gépiesen és unottan imádkoznod.

Ellenkezőleg: Ugyanazon szavak ismétlődése indítson arra, hogy elmélkedj, és elgondolkozz Krisztus és Szűz Mária életének titkairól. A rózsafüzér titkai hitünk alaptételei. Tele vannak mélységgel és szépséggel. Legyenek életünk irányító törvényei is.

Jézus után Mária az első. Ezért kell életünk útját Szűz Mária élete szerint igazítanunk.

Ha egy szép kép tetszik, ha szeretjük, gyakran megnézzük. Egy dalt, amely nekünk szól, szívesen ismétlünk.

Ha nagy fájdalom szorítja össze lelkünket, nem szívesen váltogatjuk az imádság szavait.

A rózsafüzér titkait mint szép képeket alakítsd ki magadban. Szeresd az Úrnak és Anyjának a tetteit: örömüket, fájdalmukat, fönségüket és megdicsőülésüket. Amíg ajkad az Üdvözlégy Máriát ismétli, szívedben, lelkedben a titok mélységén elmélkedj! Ha az ismétlés szíved természetévé válik, a rózsafüzér sem lesz unalmas.

Ha a szentolvasót imádkozod, szedd össze minden kérésedet, saját és szeretteid fájdalmát, szívednek minden óhaját, és foglald be a Miatyánkba és az Üdvözlégybe!

*

Van már rózsafüzéred? Édesanyád vagy pap ismerősöd szívesen elmagyarázza használatát. Hacsak teheted, legyen mindig nálad, s használd ki a lehetőséget imádkozásra. Manapság a fémből készült, gyűrű alakú rózsafüzér is használatos. Zsebben, erszényben könnyel elfér, s bármikor feltűnés nélkül imádkozhatsz rajta.

A keresztre a Hiszekegyet imádkozzuk, a különálló szemekre a Miatyánkot, a többi szemnél az Üdvözlégyet. Az első három, valamint minden tíz Üdvözlégy (tized) után imádkozzuk: Dicsőség az Atyának… Az Üdvözlégyekbe Jézus neve után illesztjük be az alábbi titkokat.

Az első három Üdvözlégy titkai:

aki hitünket növelje,

aki reményünket erősítse,

aki szeretetünket tökéletesítse.

AZ ÖRVENDETES TITKOK

Köszöntjük Máriát, és látjuk őt Názáretben, az Erzsébethez vezető úton, Betlehemben és Jeruzsálemben.

Vele együtt örülünk a mennyei Atya irgalmas szeretetének, amely a világot a Megváltóval ajándékozta meg.

Akit te, szent Szűz, a Szentlélektől fogantál

Isten választotta ki Máriát az Üdvözítő fogantatására. Alázata és egyszerűsége tetszett az Úrnak. Megvolt benne az alázatos készség, hogy teljesítse Isten akaratát.

Azt mondja Mária: Íme, az Úrnak szolgáló leánya! Legyen nekem a te igéd szerint! Ekkor történik Krisztus emberré válásának csodája a Szentlélek által.

Isten akarata: ez legyen életünk első alaptörvénye. Törekedj minden erődből ennek teljesítésére.

Akit te, szent Szűz, Erzsébetet látogatván hordoztál

Az angyali üdvözlet után Szűz Mária Erzsébethez siet, hogy közölje vele az örvendetes hírt. Mindent boldogan tesz az Üdvözítőre gondolva. Segít az áldott állapotban levő Erzsébetnek a nehéz munkában. Szorgoskodása által Krisztus áldását mindenűvé magával viszi.

Az igazi krisztusi lelkület jele: fáradhatatlan, derűs munkálkodás másokért; önzetlen fáradozás Krisztus ügyéért.

Akit te, Szent Szűz, a világra szültél

Betlehemben, egy istállóbarlangban született a Megváltó. A szentcsalád nem kapott szállást. Sajátjába szállt le az Úr, és övéi nem fogadták be. Mária mindezt zúgolódás nélkül fogadta. Az Üdvözítőért szívesen vállalt minden áldozatot; az út fáradalmait, a szegénységet, az elhagyatottságot, a félreértést, a szeretetlenséget.

Itt, a betlehemi istállóban megmutatta Szűz Mária, hogyan kell Krisztusért áldozatot hoznunk.

Akit te, szent Szűz, a templomban bemutattál

A törvény követeli ezt a szertartást, Szűz Mária engedelmeskedik, nem akar kivételt, pedig ő az Isten anyja.

Bemutatja a templomban az Üdvözítőt. Ez az áldozatkészség önkéntes engedelmesség.

Szűz Mária egész élete Krisztusra irányul. Engedelmesen él Isten parancsa szerint. Fenntartás nélkül, habozás nélkül.

Ezzel arra tanít, hogy vonakodás nélkül engedelmeskedjünk, még ha ez áldozatot követel is tőlünk.

Akit te, szent Szűz, a templomban megtaláltál

Milyen szorongással és aggodalommal kereste Szűz Mária az Üdvözítőt! Legnagyobb fájdalma az volt, hogy elvesztette Szent Fiát, de a templomban megtalálta őt.

Mi is elveszthetjük az Üdvözítőt, ha vétkezünk. Akkor nekünk is vissza kell térnünk a szent városba. Szüntelenül keresnünk kell őt, amíg ismét meg nem találjuk. Ismerjük az utat; a templomban, az egyházban, a szentségekben találjuk meg ismét Krisztust. Itt fog ő minket tanítani.

A FÁJDALMAS TITKOK

Köszöntjük Szűz Máriát. Mint fájdalmas Anyát látjuk őt, ahogy ölében tartja és nézi Szent Fiának holttestét, amelyet szenvedéseinek nyomai borítanak.

Tekintsünk Szűz Máriára és halott Fiára, s elmélkedjünk csendesen megváltásunk történetén, ahogy a titkok elénk tárják!

Aki érettünk vérrel verejtékezett

Jézus az Olajfák hegyén földre roskad. Arcáról véres verejtékcseppek hullanak. Előre látja az emberek bűnét, hálátlanságát, hűtlenségét, árulását. Mindenki elhagyta a borzalmak ezen éjszakáján. Az emberek bűneiért vállalt mindent magára.

De Mária az Úrral együtt imádkozik. Egyedül ő mentes minden bűntől, s mindig segíteni fog nekünk, hogy Krisztus kegyelmével a bűnt legyőzzük. Ezért kell őt mindig kérnünk:

Imádkozzál érettünk, bűnösökért!

Akit érettünk megostoroztak

Szörnyű kínokat szenvedett Jézus az oszlopnál, ahol megostorozták. Vezekelt az emberek érzékisége, tisztátalansága és romlottsága miatt. Ő, az Isten Fia, aki a legtisztább Szűztől született, hagyta, hogy szent és ártatlan testét verjék.

Kérjük Jézust és a bűn nélkül való, szentséges Szűzanyát, hogy testben és lélekben tiszták lehessünk!

Akit érettünk tövissel megkoronáztak

Töviskoszorú, bíborpalást, nádszál… Ezekkel gúnyolták ki Krisztus valódi királyságát.

Azért szenvedi el, hogy gőgünkért és büszkeségünkért vezekeljen.

Ő a mennynek és földnek igazi királya, neki jár minden tisztelet.

Önzés és kíméletlen uralomvágy nem férnek össze Krisztus királyságával. Ezt mutatja nekünk az Úr ebben a titokban. Szűz Máriával kérjünk tőle alázatos lelkületet.

Aki érettünk a nehéz keresztet hordozta

Szeretetből veszi vállára Jézus a keresztet, és viszi a Golgotára.

Háromszor esik el útközben, és háromszor kel föl.

Mária csendes megadással áll az úton, együtt szenved Fiával.

Nekünk is végig kell járnunk keresztutunkat. Az élet szenvedései, csalódásai, keserűségei mindegyikünket utolérnek, senkit sem kerülnek el. Ezt a keresztet a Megváltó nyomában nekünk is hordoznunk kell. Szűz Máriához hasonlóan bátran és odaadón kell az Üdvözítőt követnünk.

Akit érettünk keresztre feszítettek

Jézus a Golgotán a legdrágábbat, életét áldozta értünk. Ekkor ütött megváltásunk órája.

Az Úr minden szenvedésének végső értelme: megváltani bennünket a bűntől.

Szűz Mária a kereszt alatt áll. Mindent együtt visel az Úrral. Így kell Jézussal együtt viselnünk nekünk is minden szenvedést. Itt, a kereszt alatt megköszönjük a Megváltónak irántunk tanúsított minden szeretetét. Hálát és tiszteletet ígérünk lelkipásztoraink, szüleink, nevelőink iránt; akik azon fáradnak, hogy bennünk Krisztus műve, a megváltás termékeny legyen.

Szűz Mária által, aki a kereszt alatt állott, ajánljuk föl ígéretünket a Megváltónak.

A DICSŐSÉGES TITKOK

Köszöntjük az Istenanyát, és magunk előtt látjuk, mint a mennyek királynéját, isteni Fia trónusa mellett, a háromszemélyű Isten dicsőségében. Szűz Máriával együtt örülünk a Megváltó dicsőséges diadalának, Szent Atyja előtti megdicsőülésének, a Szentlélek elküldésének. Mária dicsőséges mennybevételének, amely életének megkoronázása, mert isteni Fiával együtt örvendhet a mennyei boldogságban.

Aki halottaiból feltámadott

Ragyogó fényességben áll előttünk Krisztus, mint az Élet és Halál Ura. Feltámadása záloga megváltásunknak s fényes bizonyítéka istenségének, hitünknek pedig legfőbb biztosítéka.

Szűz Mária a Golgotán nem rendült meg hitében, s most megjelenik előtte Ura. Bennünket is el fog vezetni korunk minden tévelygésén keresztül megdicsőült, szent Fiához, ha hitünkben el nem gyengülünk. A szent Szűz hite erősödjék bennünk.

Aki a mennybe fölment

Saját királyi erejéből száll föl Krisztus a mennybe. Miután befejezte a megváltás művét, hazatér szent Atyjához.

De nem felejti el azokat, akiket megváltott. Lakhelyet készít számunkra a mennyben.

Még „egy kis idő”, és az utolsó ítéletkor visszatér hozzánk.

Ezért nem kell reménytelenül élnünk. Szűz Mária sem követte Jézust azonnal az égbe, neki is várnia, reménykednie kellett. Ő minket is erősíteni fog, hogy bizakodva higgyünk az örök mennyei boldogságban.

Aki nekünk a Szentlelket elküldötte

Az egyházban tovább él és munkálkodik Krisztus a Szentlélek ereje által. Az egyház az igazságnak, a kegyelemnek és a szeretetnek nagy közössége. Minél jobban ragaszkodunk az egyházhoz, annál mélyebben növünk bele Krisztusba a Szentlélek ereje által.

És ez mindig így is marad: Katolikus hit el sem képzelhető bensőséges Mária-tisztelet nélkül. Szűz Mária erősítsen meg bennünket az egyház iránti szeretetben, és vezessen szent Fiához, a Szentlélekhez és az Atyához.

Aki téged, szent Szűz, a mennybe fölvett

Szűz Mária számára is elérkezett a világtól való elválás pillanata. Testével és lelkével együtt szállt föl a mennybe. Isten trónusánál ő a mi közbenjárónk, a mi Anyánk.

Ezért könyörgünk mindig hozzá, hogy egykor vele és Krisztussal lehessünk. Halálunk óráján segíteni fog bennünket. A földi élet után meg fogja mutatni méhének gyümölcsét, a mi Urunkat, Jézus Krisztust. Imádkozik értünk, bűnösökért, most és halálunk óráján.

Aki téged, szent Szűz, a mennyben megkoronázott

Szűz Mária részesévé lett Krisztus királyságának.

Ahogy az Írás mondja: egy asszony, aki napsugárba

van öltözve, lába alatt a hold, fején tizenkét csillagból álló korona.

Ő a mi királynőnk, égnek és földnek királynéja. Csak egy kívánsága van, hogy Krisztus királysága, szent Fia országa növekedjék. Ezért imádkozunk Istenhez Szűz Mária közbenjárása által az egész dicsőséges egyház színe előtt.

*

Az őrszobából befutott hírek szerint közeledett a vég… Akkortájt készültem a halálra is, mert vagy szabadulás vagy halál állott lelkem küszöbén. De nagyobb esélye a halálnak volt…

A szellemi elhagyatottság rémes volt. Se breviárium, se szentmise vagy szentáldozás. Nem hittem, hogy ezek nélkül élni tudnék. Szenvedtem is nagyon hiányuk miatt. A rózsafüzér volt egyedüli vigaszunk. Nem gondoltam volna, hogy ez a monoton imádság annyi erőt és vigaszt rejt magában.

Állandóan a kezekben láttam.

Tiefenthaler József feljegyzése a Gestapo börtönében

Imák Szűz Máriához

AZ ÚRANGYALA

A templom harangja naponta háromszor int, hogy gondoljunk Krisztus megtestesülésére.

A nap kezdetén, hogy felébredésünkkor szívünket és lelkünket Krisztus felé fordítsuk.

A nap delelőjén, hogy munkánk közben Krisztus jelenlétére emlékezzünk.

Illő tudnunk azt is, hogy a déli harangszót III. Callixtus pápa rendelte el Hunyadi János 1456. július 22-én Nándorfehérvárott a törökök fölött aratott győzelme emlékére.

Amikor a nap lehanyatlik, hogy az éjszaka küszöbén Krisztus kegyelme pótolja, amit elmulasztottunk, és Isten szentelje meg munkálkodásunkat.

Ez az imádság Szűz Máriához szól, mert általa ajándékozta nekünk Isten szent Fiát.

Ezt az imádságot ajánljuk föl:

a világ ifjúságáért,

a népek békéjéért,

Isten országának terjedéséért:

Az Úr angyala köszönté a boldogságos Szűz Máriát, és

ő méhébe fogadá Szentlélektől szent Fiát.

Üdvözlégy Mária…

Íme, az Úr szolgálóleánya, legyen nekem a te igéd szerint.

Üdvözlégy Mária…

És az Ige testté lett, és miköztünk lakozék.

Üdvözlégy Mária…

Imádkozzál érettünk, Istennek szent anyja, hogy méltók lehessünk Krisztus ígéreteire!

Könyörögjünk! Kérünk téged, Úristen, öntsd lelkünkbe szent kegyelmedet, hogy mi, akik az angyali üzenet által szent Fiadnak, Jézus Krisztusnak megtestesülését megismertük, kínszenvedése és keresztje által a feltámadás dicsőségébe juthassunk a mi Urunk, Jézus Krisztus által. Ámen.

Az Úr angyala beszél ebben az imában, amelyben a legszükségesebbért, a kegyelemért könyörgünk.

Életünk sarkköve az Ige megtestesülése.

Minden bizodalmunk Krisztus nagy szolgálatában: szenvedésében és keresztjében van. Fordítsuk felé tekintetünket, a feltámasztott és győzedelmeskedő Úr felé, aki az örök békét adja nekünk!

Mennynek Királyné Asszonya

A húsvéti szent időben (húsvéttól Szentháromság vasárnapjáig) az Úrangyala helyett állva imádkozzuk:

Mennynek Királyné Asszonya, örülj szép Szűz, alleluja!

Mert kit méhedben hordozni méltó voltál, alleluja!

Amint megmondotta vala, föltámadott, alleluja!

Imádd Istent, hogy lemossa bűneinket, alleluja!

Örülj és örvendezz, Szűz Mária, alleluja!

Mert valóban feltámadott az Úr, alleluja!

Könyörögjünk! Úristen, aki szent Fiadnak, a mi Urunk Jézus Krisztusnak feltámadása által a világot megörvendeztetni méltóztattál, adjad, kérünk, hogy az ő szent Anyjának, Szűz Máriának esedezésére az örök élet örömeibe juthassunk. Ugyanazon a mi Urunk, Jézus Krisztus által. Ámen.

Jálics Ernő Madonna a Gyermekkel (Tálos Zoltán felvétele)

Az egyház anyja

Örök Asszony, te anya és szűz, te testben és lélekben megváltónknak és Istenünknek Anyja vagy. Tehát egyháza minden tagjának anyja, igazi anyja vagy.

Szereteteddel közreműködtél az egyház híveinek érdekében. Egyetlen vagy az asszonyok között, aki anya és szűz vagy: Krisztus Anyja és Krisztus Szüze.

A föld szépsége és ragyogása vagy te, Szent Szűz, a szentegyház példaképe!

Istenanya, általad, egy asszony által van az élet és a halál megszentelve!

Szent Ágoston

Felajánlás az Istenanyának

Szűz Mária, te vagy az én kiránynőm! Testemet és lelkemet ma, mindennap és halálom óráján, a te oltalmadba, különös gondviselésedbe, anyai szívedbe ajánlom!

Neked ajánlom minden reményemet, minden örömömet, minden gondolatomat és esendőségemet, életemet és halálomat.

Közbenjárásod és érdemeid által eszközöld ki nekem a kegyelmet, hogy minden gondolatomban, szavamban és tettemben a te isteni Fiadnak szent akaratát teljesítsem.

Gonzága Szent Alajos

Igaz szívért

Szűz Mária, Jézus Anyja, őrizd meg szívemet, hogy gyermeki, tiszta és átlátszó legyen, mint a forrás! Adj nekem egyszerű szívet, amely mentes a sötét kételyektől!

Szívet, amely adakozó, és részvétet érez a szenvedők iránt!

Erős szívet, amely sohasem kicsinyhitű és csüggeteg!

Hűséges és nemes szívet, ami semmi jót nem felejt, és semmi rosszat nem tesz.

Szívet, amely Jézus Krisztus ügyéért lelkesedik, amelyet Krisztus szeretete megsebzett, és ez a seb csak az égben gyógyul meg!

Apostoli lelkületért

Isten Anyja, apostolok királynéja, te adtad Krisztust a világnak. Te voltál szent Fiad első apostola, amikor őt Erzsébethez vitted, amikor őt a pásztoroknak, a napkeleti bölcseknek és Simeonnak bemutattad. Te gyűjtötted magad köré az apostolokat az utolsó vacsora termének elhagyatottságába, és lobbantottad lángra apostoli buzgalmukat.

Adj nekem éber szívet, amely harcos és egyszersmind összeszedett! Szívet, amely arra késztet, hogy mindenkor valljam és hirdessem: Krisztus, a te szent Fiad a világ világossága, hogy egyedül ő az élet értelme, és az emberek csak az ő országában találják meg a békét!

*

Téged, Istenanya, meghat a világnak és a léleknek oly sok nyomorúsága; apának, anyának, házastársaknak testvéreknek és az ártatlan gyermekeknek sok gondja.

Téged, Istenanya, meghat az oly sok élete virágában kioltott élet, akik gyötrődnek és haldokolnak; az a sok lélek, akiket a kárhozat veszedelme fenyeget.

Irgalmasság Anyja, eszközöld ki Istentől számunkra a békét! Eszközöld ki mindenekelőtt azokat a kegyelmeket, amelyek egy pillanat alatt át tudják változtatni a lelkeket!

Béke Királynője, add a világnak a fegyverek és a lelkek békéjét, hogy a rend és béke nyugalmában virágozzék az Isten országa!

XII. Pius pápa

Bűnbeesés után

Minden reményemet beléd helyezem, Isten Anyja, reményt vesztettek reménysége. Te mindenkit szívesen megvédsz, aki hozzád esedezik, Te vagy a keresztények menedéke!

Ne vess meg engem, aki bűnös vagyok! Bűnnel mocskoltam be magamat, amit gondolatban, szóban és tettben követtem el. Érdemtelen vagyok, mert könnyelműségemmel a bűn szolgájává lettem.

Hallgasd meg tisztátalan ajkam könyörgését. Emlékeztesd szent Fiadat, a mi Urunkat és parancsolónkat, hogy te az ő édesanyja vagy! Kérd, hogy jóságos szívét ne zárja be előttem, bocsássa meg bűneimet, és adja meg a kegyelmet, hogy parancsait hűségesen teljesítsem!

A keleti egyház liturgiájából

Anyám, te a Szeplőtelen Fogantatás vagy, hozzád a bűnnek árnyéka sem fért; ha látod, hogy a kísértés ostromol, állj mellettem védve, oltalmazva.

Anyám, segíts, hogy egészen az édes Jézusé legyek általad, minden fönntartás nélkül; hogy mint az égő szeretetnek kis rabszolgája éljek és haljak meg.

Bogner Mária Margit naplójából

Tetterőért

Jézus Anyja, te látod, milyen kevéssé valósítom meg életemben jószándékaimat. Tiszta akarok lenni – és mégis fölöslegesen nézem, ami izgat, és beteges képzeleteket idéz föl bennem.

Őszinte akarok lenni – s lépten-nyomon kis hazugságokon kapom magam. Jámbor akarok lenni – de azért nem törekszem arra, hogy ájtatosan és összeszedetten imádkozzam. Reggeli és eseti imámat gyakran elmulasztom, mert ok nélkül túl későn fekszem, s reggel csak nehezen kelek.

Igaz akarok lenni – de mindent jobban akarok tudni, s még csak meg sem próbálom, hogy mások véleményét meghallgassam.

Alázatos akarok lenni – de tetszelgem saját erényeim csillogtatásában.

Szorgalmas akarok lenni – de vesztegetem a drága időt. Szívesebben beszélgetek, ábrándozom, ülök a tévé előtt, s legtöbbször azt sem tudom, mit látok.

Anyám, taníts meg engem, hogy a megálmodott ideált meg tudjam valósítani! A te nagyságod a hétköznapi élet tetteiben mutatkozik meg. Eszközöld ki a kegyelmet, hogy elhatározásaim félúton, a jó szándéknál ki ne merüljenek! Add, hogy jobbik énem győzedelmeskedjék szóban s életem minden megnyilvánulásában!

*

Oltalmad alá futunk, Istennek szent anyja, könyörgésünket meg ne vesd szükségünk idején, hanem oltalmazz meg minket minden veszedelemtől, mindenkor dicsőséges és áldott Szűz! Asszonyunk, közbenjárónk és szószólónk, engeszteld meg nekünk szent Fiadat, ajánlj minket szent Fiadnak, mutass be minket szent Fiadnak!

*

Megpihenek abban a tudatban, hogy van Anyánk, és megvigasztalódom azáltal, hogy gyermeki bizalommal kiönthetem előtte szívemet, bánatomat s aggodalmamat, s eltelek bizalommal, hogy Te bizonyára megértesz engem, – erősítsd meg mindenekelőtt a hitemet.

Nevelj rá engem a Te nagy, rendületlen hitedre. Történjék bármi is. Törjön bár össze az élet sok reményt. Szakítson bár szét sok édes köteléket, ahhoz az egy kincshez, a föltétlen hitemhez, amellyel átadtam magam Istennek, ragaszkodom – az a kötelék, amely lelkemet Istenhez fűzi, ne lazuljon soha.

Fordítsd rám szemedet, Szűz Anyám. Ámen.

Prohászka Ottokár

A fájdalmas Anyához

Engedd, Anyám, hogy életemet melletted tölthessem, engedd, hogy részt vehessek szomorú elhagyatottságodban és mély fájdalmadban!

Engedd, hogy lelkemben érezzem szemed fájdalmas könnyeit, szíved mély keserűségét!

Nem kívánom, hogy életutamon Betlehem meghitt boldogsága kísérjen!

Nem azokat az örömöket kérem, amelyeket Názáret szegényes házacskájában átéltél, ahol az Úr volt veled, nem kérem az angyalok örömujjongását, amikor dicsőségesen fölmentél a mennybe.

Nem! Engedd, hogy részem legyen a Kálvária káromlásaiban, szent Fiad keserű haláltusájában, a kereszt megvetettségében, szégyenében és gyalázatában!

Melletted akarok állni, olyan egyenesen, mint te, ó fájdalmas Anya! Könnyeid erősítsék a lelkem, szenvedésed láttán lobbanjon föl áldozatom, legyek melletted elhagyatottságodban, egész valómat Istenemnek, a te szent Fiadnak szenteljem!

Miguel Pro

A jó Isten mindig elrendezi, hogy kiért és miért ajánljam fel az engesztelést, a vezeklést, a jó szót, a jó cselekedetet, és ha van, a szenvedést is. Az pedig, hogy elmulasztom-e vagy sem, az én felelősségem. De igyekszem nem elmulasztani!

A napi, illetve a heti alapimarendemet a Szűzanyára bíztam: naponta részt veszek a szentmisén és áldozom, naponta háromszor mondok rózsafüzért, és naponta elmélkedem a Bibliából. Hetente kétszer, szerdán és pénteken böjtölök – ha lehet, kenyéren és vízen.

Nem elég imádkozni, de böjtölni is kell. És nem elég böjtölni, de bűnbocsánatot is kell kérni. Így tisztíthatja meg az ember az életét és a lelkét az Úr napjára, a vasárnapra.

Eperjes Károly

Zarándokhelyek

Magyar népünk hosszú évszázadok óta úgy zarándokol a Mária-kegyhelyekre, mint gyermek az édesanyjához, akinél újra kiöntheti bánatát, beszélhet vágyairól, hálát adhat a szerető gondoskodásáért. Ki is lett volna vigaszunk a történelem viharaiban, ha nem a Boldogságos Szűz?

Ő nagyon is jól ismeri, mit jelent a szenvedés az ember számára. Hiszen végig kellett néznie, amint szent Fia a sűrű korbácsütésektől, kimerültségtől, a kereszt súlya alatt el-elbukva vánszorog a Koponya-hegyére. Látnia kellett, hogyan gúnyolták gyermekét a megszégyenítő bitófán. Senkinek nem volt egyetlen jó szava sem Krisztushoz. Mit érezhetett ott Mária a kereszt tövében?

Szent István, nagy királyunk ennek az égi édesanyának oltalmába ajánlotta hazánkat. S a Mária-tisztelet a legzivatarosabb évszázadokban sem veszett ki népünk szívéből. A szenvedő, mások sebeit átérző, vigasztaló Szent Szűz volt az egyetlen biztos lelki menedék egy évezreden át a Kárpát-medence népei számára…

És az ma is. Akik Isten fenségét, végtelenségét nehezen tudják lélekben megközelíteni, Krisztus Urunk édesanyjához könnyebben találják meg az utat.

És a Szűzanya vár bennünket. Vár tavasztól őszig, vár mindenütt, ahol eleink hálából templomot emeltek tiszteletére. Vár minden kis kápolnában, és ha arra jársz, tégy egy szál virágot elébe annak jeléül, hogy hű vagy hozzá, hogy szívedben él a hála. Mondj el legalább egy Üdvözlégyet, köszönd meg, hogy megtartott téged gyermekei között, s kérd őt azokért, akik még nem találták meg általa az utat szent Fiához.

Nagyon sok hívő vagy hitében meggyengült kereszténynek lelki, testi megújhodást, gyógyulást hozott a bensőséges találkozás Jézussal és Máriával ezeken a megszentelt helyeken. Miért ne történhetne ez meg veled is?

Még századunk derekán is szokás volt, hogy minden katolikus család évente legalább egy alkalommal ellátogatott egy Mária-kegyhelyre. Valamikor gyalog tették meg a fárasztó utat, amely sokszor napokig, sőt hetekig is eltarthatott. A kegyhelyen kapott kegyelmekből, a mély lelki élményből aztán ismét egész esztendeig meríthettek.

Ápoljuk ezt a szép hagyományt! Találkozzunk minél többen és minél többször a Boldogságos Szűz tiszteletére emelt hajlékban! A történelmi Magyarország területén száznál több búcsújáróhely van. Katolikus sajtónk általában minden évben közzéteszi az ismertebb kegyhelyek évi búcsúinak rendjét. Te azonban elzarándokolhatsz égi édesanyádhoz máskor is, egyedül is, ha szívednek így jobban esik.

*

Koldusbotra, törött mankón

Jövünk búcsút járni,

Szűzmáriás magyaroknak

Kopott unokái.

Éjfél van a Duna táján.

Magyaroknak éjszakáján

Nincs más, ki virrasszon.

Baráttalan, testvértelen,

Hozzád ver a veszedelem,

Boldogságos Asszony!

Sík Sándor

Ismertebb zarándokhelyeink:

Almás (Verőce); – Andocs (Somogy); – Alsószentiván (Fejér); – Badacsonytomaj (Zala); – Baja-Mária-Könnye (Bács-Kiskun); – Báta (Tolna); – Bélapátfalva (Borsod); – Bodajk (Fejér); – Boldogasszony (Moson); – Búcsúszentlászló (Zala); – Budakeszi, Makkos-Mária (Pest); – Budapest, Budavári Nagyboldogasszony; – Budapest-Krisztinaváros; – Budapest, Kút-völgy; – Budapest-Máriakő; – Budapest-Máriaremete; – Budapest-Szabina; – Celldömölk (Vas); – Csatka (Komárom); – Csepreg (Győr-Sopron); – Csicsó (Tolna); – Csíksomlyó (Csík); – Csobánka (Pest); – Csorna (Győr-Sopron); – Doroszló (Bács-Bodrog); – Drégelypalánk (Nógrád); – Egerszalók (Heves); – Ercsi (Fejér); – Érd (Pest); – Esztergom (Komárom); – Fertőszentmiklós (Győr-Sopron); – Galbatő (Sáros); – Gerjen (Tolna); – Grábócz (Tolna); – Gyöngyös (Heves); – Győr-Dómtemplom; – Gyula (Békés); – Hajós (Bács-Kiskun); – Hanyipuszta (Heves); – Hasznos (Nógrád); – Hédervár (Győr-Sopron); – Homokkomárom (Zala); – Jásd (Veszprém); – Jászberény (Szolnok); – Kács (Borsod); – Kalocsa (Bács-Kiskun); – Kaposszerdahely (Somogy); – Kópháza (Győr-Sopron); – Kunszentmárton (Szolnok); – Lorettom (Sopron); – Lőrinci (Nógrád); – Magyaregregy (Baranya); – Máriagyűd (Baranya); – Máriakálnok (Győr); – Máriakéménd (Baranya); – Márianosztra (Pest); – Máriapócs (Szabolcs); – Máriaradna (Arad); – Máriavölgy (Pozsony); – Mátraverebély-Szentkút (Nógrád); – Monok (Zemplén-Abaúj); – Monostorszeg (Bács-Bodrog); – Osli (Győr); – Petőfiszállás-Szentkút (Bács-Kiskun); – Pécs, Havi-Boldogasszony (Baranya); – Péliföldszentkereszt (Komárom); – Sajópálfalva (Borsod); – Sasvár (Nyitra); – Segesd (Somogy); – Selmecbánya (Hont); – Solymár (Pest); – Sopron; – Sopronbánfalva (Győr-Sopron); – Sümeg (Zala); – Szabadka-Szentkút-Bunarics (Bács-Bodrog); – Szeged-Alsóváros (Bács-Kiskun); – Szekszárd (Tolna); – Szigetvár-Turbék (Baranya); – Tét-Szentkút (Győr-Sopron); – Vác-Hétkápolna (Pest); – Vasvár (Vas); – Vértessomló (Komárom). – Znióváralja (Turóc).

*

Európa népeinek történetében talán nálunk fordult elő legelőször, hogy egy király a halála előtt a Boldogságos Szűz oltalmában ajánlotta országát. Szent István királyunk – a hagyomány szerint 1038. augusztus 15-én – e szavakkal imádkozott a Szűzanyához:

Mennyországnak királynéja, világnak felséges Nagyasszonya, a te pártfogásodba ajánlom az egyházat a püspökökkel és a papsággal, az országot a főemberekkel és a néppel – utolsó esdeklésem által. Most immár véglegesen búcsút mondok nékik, és kezedbe ajánlom lelkemet.

*

Mikor már minden hit-húr elszakadt

S az emberben a barátja sem hisz már,

Jön Mária s Pócsról a búcsúsok,

Jön a szívünk, múltunk és játszva visz már.

Ma már hiszem: nagy döntés vár rám.

Legyőzni mindent, mi ellenem támadt,

Mutatni egy példátlan életet

S nem bocsátani el az én Máriámat.

Ady Endre

Búcsúsok a diktatúra éveiben Csíksomlyón (Bedő Sándor felvétele)

Nagy feladatokra készen

Legyetek hát tökéletesek,

amint mennyei Atyátok tökéletes!

(Mt 5, 48)

Nem elég a célt látni;

járható útja kell!

Nem elég az útra lelni,

az úton menni kell!

Egyedül is! Elsőnek,

elől indulni el!

Nem elég elindulni,

de mást is hívni kell!

S csak az hívjon magával,

aki vezetni mer!

Váci Mihály

Ha igazán Krisztus tanítványa akarsz lenni, nem elégedhetsz meg azzal, hogy te magad kegyelmi életet élsz, hogy az egyházhoz tartozol, misére jársz, és tiszteled a szent Szüzet.

Elő kell készülnöd nagy feladatok teljesítésére.

Arra születtél, hogy a teremtés művén tovább munkálkodj. Ne feledd, hogy erre kaptad Istentől a talentumokat. Minden erődet arra összpontosítsd, hogy az embereket boldoggá tedd mind a jelen, mind a túlvilági életben. Nincs ennél szebb életprogram.

Mindamellett mégis az legyen a legfontosabb számodra, hogy Isten elgondolásait elsősorban önmagadban vidd diadalra. Senki sem született tökéletes emberként. Azért mindenkinek keményen meg kell küzdenie.

Teljes kibontakozás

Krisztus egész embert kíván. Nemcsak a lelkedet, hanem testedet, érzéseidet, értelmedet, akaratodat és szívedet is magáénak akarja.

Munkádnak minden mozzanata, tanulmányaidnak, a sportnak, a játéknak, olvasmányaidnak, a zenének, a barátkozásnak, jöttödnek-mentednek minden pillanata fonódjék Krisztusba.

Minden nemes kívánságodra, tervedre, eszmédre igényt tart az Üdvözítő. Nem azért, hogy meghiúsítsa, hanem hogy megvalósításukban segítséget nyújtson.

Hogy venné el Krisztus azt, amit az Atyától kaptál? Isten nem ajándékozott volna meg erőkkel, képességekkel, ha azok csupán a hasznavehetetlen eszközök halmazát jelentenék számodra.

Krisztus azért jött, hogy életed legyen, és az teljes legyen. Azt akarja, hogy kibontakoztass minden jót, ami benned van.

Azt akarja, hogy légy életvidám, és tudj lelkesedni.

Növeld, fejleszd a benned levő adottságokat! Légy tökéletes, miként mennyei Atyád tökéletes!

Tökéletes harmóniában

A benned bontakozó erőket harmonikusan kell kifejlesztened, összhangban egymással. Mindent a maga idején, a maga helyén. A lélek föltétlen uralkodjék a test és az érzékek fölött. Képességeidet maradéktalanul állítsd nemes céljaid szolgálatába!

Hassa át egész életedet Isten kegyelme!

Ne félj az áldozatoktól!

Ez a harmónia azonban nem alakítható ki áldozatok nélkül.

Ahogy a szobrász vésőt fog, s a márványt megfaragja, hogy az alaktalan tömegből egy arc vonásait varázsolja elő, úgy kell feláldoznod neked is bizonyos hajlamokat és vágyakat, hogy művész módjára kiformáld magadból azt az embereszményt, amelyet Isten képzelt el akkor rólad, amikor megteremtett.

Néha olyasmiről kell lemondanod, ami önmagában véve nem rossz ugyan, magasabb szempontokat tekintve azonban akadályt jelent számodra.

Így kell esetleg lemondanod egy izgalmasnak ígérkező sportrendezvényről, hogy ezáltal munkádban jobban előrejuthass.

Vagy lemondanod egy olyan pályáról, amelyre szintén kedvet és hajlamot érzel, hogy magadat egészen a választott hivatásnak szentelhesd.

Talán le kell mondanod arról az örömről is, hogy valaha családod legyen; hogy így osztatlanul, szabadon szerethesd az Istent, és szolgálhasd az emberiség nagy családját.

Mégse azt nézd csupán, amit feláldozol, hanem a szent cél lebegjen szüntelen előtted, amelyet Isten segítségével el akarsz érni.

Krisztus harmincéves koráig csendben készült nagy feladatára. Őt válaszd példaképedül! Légy az emberek között magatartásoddal Krisztus követője, aki a legszentebb, legnemesebb célok szolgálatára és megvalósítására készül!

Keresztvetés

Kezem gyakran emelkedik keresztvetésre, s mégis ritkán gondolok annak igazi, mély értelmére.

Nem fogtam föl eléggé, hogy ez a jel nem negatív, de pozitív előjele, sőt többlete minden szándékomnak, minden törekvésemnek s eredményemnek.

Uram, ez a jel nem tesz kevesebbé, s azzal sem vesztek semmit, ha a te tanítványod vagyok, ha téged követlek.

Ellenkezőleg: minden emberi törekvésemhez végtelen nagy értéket kapcsolok a keresztvetéssel: megváltásod művét, kegyelmedet.

E jelben, úgy látszik, mintha átlépném önmagam szűk korlátait, s magam fölé emelkednék.

Hosszanti szárát homlokomtól mellemig rajzolom ki: ez a függőleges az eget köti össze a földdel.

A kereszt vízszintes szárát két vállam érintésével jelzem: két karja messzire kitárul, s magához akarja ölelni az egész világot.

Uram, milyen nagyszerű szimbóluma az egész életprogramomnak:

Az egész világot meghódítani – elsősorban önmagamat –, hogy minden lélek általad legyen összekötve az Atyával.

Az egész teremtett világot köréd gyűjteni, hogy azt az Atyának fölajánlhasd.

Úgy érzem, erősebb leszek, amikor keresztet vetek.

A jövőben nagyobb áhítattal teszem.

Úgy akarom érinteni homlokomat, mellemet, vállamat, hogy gondolataimat, vágyaimat, tetteimet egészen neked szentelhessem…

Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében. Ámen.

Felajánlás

Jézusom, te hívsz engem nagy szolgálatodra. Minden nemeset, ami még rejtve él bennem, egész szívemmel szabad igenelnem, szeretnem és előmozdítanom. Te akartad ezt így.

Legyenek ezek az erők kegyelmedtől átjárva, s embertársaim szolgálatába állítva.

Testi ügyességem párosuljon a lélek tisztaságával, izomerőm a szív nagylelkűségével!

Önfegyelmem vállalkozó szellemmel, istenszeretetem felebaráti szeretettel párosuljon.

Ha téged követlek, egy percig sem kell arra gondolnom, hogy lemondjak fiatalságom kibontakoztatásáról.

Uram, köszönöm, hogy fiatal vagyok, és neked szolgálhatok!

Ezért akarok neked fölajánlani mindent, amim van, és semmit sem kívánok megtartani magamnak:

Kezem, szemem, testem, szívem, fantáziám, értelmem és akaratom: legyen mind a tiéd, rendelkezz velem teljesen!

Segíts, hogy olyan eszközzé alakítsam magamat, amely a te kezedben az emberek javát szolgálja!

Felajánlás a Szűzanyának

Szűzanyám, aki csendben, elvonultan éltél, s mégis szüntelen úton voltál Isten felé; aki készségesen átadtad magad Isten akaratának az angyali üzenet napján –, elszakadtál mindentől, s egyedül Istennek szentelted magad: segítettél Erzsébetnek… megláttad a kánai jegyespár zavarát, … a kereszt lábánál szorongó szívvel vártad Fiad szavait…

Kérlek téged, add, hogy megvessek magamban minden kényelemszeretetet, önelégültséget!

Te énekelted hálaénekedben: Isten az éhezőket betölti minden jóval, de üres kézzel bocsátja el a gazdagokat.

Őrizd meg szívemnek Isten iránti szomjúságát, hogy semmi se olthassa el ezen a világon!

Adj számomra olyan lelkületet, amely mindig kész, hogy önmagát feledve másoknak szívesen szolgáljon!

Engedd, hogy megvalósíthassam életed példáját: Istennek és az embereknek szolgája lehessek!

*

A budaörsi Mindszenty József Római Katolikus Általános Iskola földszinti gyülekező termének homlokfalán olvasható:

Amikor Isten elbocsát téged teremtő

kezéből, így szól hozzád:

Rád bízok minden embert…

Külön, kivétel nélkül mindenkit.

Segíts rajtuk, adj nekik enni,

adj nekik ruhát.

Mindenkire vigyázz úgy, mint magadra,

ne hagyd a sötétségbe elmerülni.

Amit szerzel, amit elérsz, amit tudsz,

amit átélsz,

oszd meg!

Most menj, és élj!

A világ a tiéd!

Tested

Testedet Isten arra teremtette, hogy szolgáljon neked. Készítsd elő tehát feladatára; legyen erős, egészséges, szívós, ügyes, és alkalmazkodjék akaratodhoz! Sarkald a legnagyobb teljesítményre, szorítsd szigorú fegyelemre:

Reggel pontosan, gyorsan kelj föl, és tornázz néhány percet!

Ne lustálkodj, hanem mosdjál meg alaposan. (Kerüld mind az elhanyagolt külsőt, mind a különcségeket a hajviseletben, kézápolásban, ruházkodásban!…)

Táplálkozásod legyen egészséges, egyszerű és kielégítő. (Kerülj minden nyalánkságot! Tartsd meg az étkezés illemszabályait és légy figyelmes, ha valami hiányzik asztaltársaidnak!)

Viszontagságot, betegséget, általában minden testi fájdalmat panasz nélkül fogadj!

Sportolj! Versenyezz! De légy becsületes ellenfél!

Tartásod legyen egyenes, húzd ki válladat, mélyeket lélegezz, járásod legyen határozott, kerülj minden lanyhaságot!

Ne vond meg magadtól a szükséges alvást, feküdj le idejében.

Dolgozz ügyesen és gyorsan, tarts ki szívósan, azonnal kezdj hozzá munkádhoz, és teljesen fejezd be!

Testedet és annak minden részét Isten teremtette. Nincs tehát benne semmi rossz, alsóbbrendű.

Éppen ezért tiszteld testedet, hiszen az lelkednek lakhelye és az Isten kegyelmének temploma!

Őrizd meg tisztán, ne légy rabszolgája! Ne pocsékold el életedet, mint oly sokan mások, akik nem ismernek más örömöket, mint a testi vágyak gyönyöreit!

Tested-lelked megőrzése érdekében rá kell szánnod magadat, hogy fölmérd képességeidet, fölfedezd gondolatvilágod gazdagságát, akaratod erejét, és mindenekelőtt Isten jelenlétét a szívedben! Nézz a megváltás után kiáltó világra: a szenvedők segítségre szorulnak! Vedd észre a szolgálatot, amellyel az embereken segíthetsz; a lángot, amelyet továbbvihetsz!

Ha a szenvedély már elhatalmasodott volna rajtad, igyekezz a gyeplőt visszaszerezni! Imádság, gyónás, lelki beszélgetés, a megengedett örömökben való önmegtagadás sokat segítenek ebben!

Mindenesetre: őrizd meg szabadságodat, illetőleg szerezd azt okvetlenül vissza!

Úgy alakítsd életedet, hogy mindent, ami a testedet illeti – a felkelést, étkezést, játékot stb. – nemes szándékok irányítsák!

A test fölajánlása

Uram, azért ajándékoztál nekem testet, hogy szolgáljon földi pályámon, teljesítse a feladatokat, amelyeket az örökkévalóság elnyeréséért kell végeznem.

A keresztség által lelkemmel együtt testemet is megszentelted. Ma újból felajánlom neked ezt a testet, s szolgálatodba állítom.

Segíts, hogy uralkodni tudjak rajta! Legyen mindig engedelmes eszköze lelkemnek, s ne féktelen zsarnok!

Tedd rugalmassá mind a munka, mind a pihenés számára; fogékonnyá a kegyelem befogadására, az emberek önzetlen szolgálatára!

Kerülni akarok minden ártalmas dolgot: mértéktelenséget az étkezésben, a lustaságot és a fajtalanságot.

Időnként meg akarok vonni magamtól olyat is, ami különben megengedett, csak hogy testemet akaratom uralma alá hajtsam.

Erősíts szent tested gyakori vétele által a szentáldozásban, és őrizz meg testben-lélekben tisztán!

S hogy testem valóban a tied legyen, megjelölöm a kereszt jelével:

az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében. Ámen.

Az emberek szépségéről

Istenem, elámulok, amikor látom, milyen szépre teremtetted a világot! Köszönöm neked, hogy engem is beköltöztettél e káprázatos szépség egy darabkájába.

Kérlek, segíts, hogy ne csak másokért akarjak szép lenni és magamat csinosítani! Mindenekelőtt neked tessem, aki maga vagy a végtelen szépség!

A csúnya ember imádsága

Uram, reggel a tükörbe néztem. Megvallom neked, elszomorodtam. Eddig is tudtam, hogy csúnya vagyok, de ma – nem tudom, miért – különösen fájt, hogy ezt meg kell állapítanom magamról.

Ha széparcú embereket láttam, bizony sokszor lázadoztam döntésed ellen, és kutattam, miért kell nekem csúnyának lennem. Különösen akkor öntött el a keserűség, amikor azt láttam, hogy társaságban mindenki a jóképű emberekhez vonzódik. Azokkal akar együtt lenni, azokkal szórakozik. Ha velem szóba is állnak, azonnal faképnél hagynak, ha feltűnik egy nálam rokonszenvesebb valaki.

Mondd, Uram, mit akartál, amikor ilyen csúnyának alkottál engem?

Azt bizonyára nem, hogy irigykedjem másokra.

Add, hogy legalábbis én ne a szép arc vagy a jó alak szerint értékeljem az embereket. Adj komoly igyekezetet, hogy mindig az egész embert nézzem, és adj szemet, amely a szép arc mögött éppen úgy, mint a csúnya mögött a lelket keresi.

Segíts, hogy ne kerekedjék fölül bennem a kisebbrendűség érzése. Ne tartsam magamat kevesebbnek, mint azokat, akik a közfelfogás szerint szépek. Segíts, hogy legyőzzek minden gátlásosságot, és bátran menjek az emberek közé. S merjem önmagamat adni nekik.

Tudom, Uram, hogy nekem is vannak értékeim, hiszen te nem vagy igazságtalan senkivel szemben sem. Ha az egyik oldalon elvettél valamit, akkor azt a másik oldalon bőkezűen visszaadtad. Add, hogy észrevegyem, mivel kárpótoltál engem a testi szépség hiánya miatt, és azt az adottságomat, okosan és jól kifejlesszem.

Segíts, hogy kesergés és érzékenykedés helyett komolyan törekedjek arra, hogy lelkem szépsége és finomsága ragyogjon a szememben, kiverődjék csúnya arcomon, és megszépítse azt.

Légy velem, hogy jósággal pótoljam azt, ami szépségemből hiányzik, és így kiegyensúlyozott, boldog ember legyek, aki másokat is boldogítani tud. Ámen.

Katona Nándor

Játék előtt

Ébresszen föl bennünk jó erőket ez a játék, Uram, hogy utána friss kedvvel lássunk mindennapi munkánkhoz!

Add, hogy mindegyikünk úgy játsszék, ahogy csak tud, s ahogy szeretne, s hogy egy percre se tévesszük szem elől a játékszabályokat!

Segíts, hogy minden helyzetben megőrizzük az igazi csapatszellemet, amelyet ez a játék még szorosabbá kell hogy kovácsoljon!

Vagy rövid, egyéni megfogalmazásban:

Neked ajánlom, Uram, ezt a játékot! A te kegyelmed segítségével akarom elérni, hogy mindenki elégedett legyen velem.

Sportolás előtt

Istenem, apostolod, Szent Pál írja: Nem tudjátok, hogy testetek Isten temploma, és Isten szent Lelke bennetek lakik? Ezért dicsőítsétek meg az Istent testetekben!

Tudom, ez a te tanításod. Örömest követem, s tisztelettel veszlek körül testemben.

Úgy lakjál benne, mint aranyos kehelyben!

Amikor a sportban edzem, fejlesztem testemet, eleven templomot építek számodra. Segíts ebben, tégy erőssé, kitartóvá! Ámen.

Tisztaságért

Szűzanyám, néha úgy érzem, nagy belső nyugtalanság bolygatja meg szívemet. Vannak dolgok, amelyeket látva és hallva meghökkenek, bizonytalanná válok.

Lelkem legmélyén elkeseredett harc dúl a bűn csábítása és akaratom között, hogy Isten kegyelmében maradhassak.

Tisztaságos Anya, emlékeztess ilyenkor arra, hogy a tisztaság az önfegyelemnek, mértékletességnek erénye, és nem iga, melynek súlya alatt görnyed az ember, hanem szárny, amely tisztultabb magasságokba emel!

Ne tűrd, hogy átengedjem magam a kísértésnek, s ezzel egészségemnek, szellemem és akaratom fejlődésének kárt okozzak, szent Fiadat pedig megbántsam!

Csöndesítsd le háborgó szívemet, vidámítsd föl, töltse el Jézus Krisztus iránti mély szeretettel, hogy őt a világ minden öröménél többre becsüljem!

Leány imádsága lelki tisztaságért

Uram, Jézusom! A tied vagyok – a te képmásodra teremtve. Lelkemen a te eltörölhetetlen kegyelmi jegyedet hordozom.

Ezt véste szívem mélyébe és homlokomra a keresztség és a bérmálás szentsége is.

Testet készítettél nekem, nemes feladatot lelkem számára.

Te adtad neki az erőt és képességet, hogy virágozzék, érlelődjék.

Most sokat kell megőriznem, hogy egyszer sokat ajándékozhassak. Add meg kegyelmedet a teljes kibontakozáshoz anélkül, hogy szívemet megsebezzem, megbolygassam.

Tudom, Uram, hogy ezért sokat kell fáradnom, de minden szépet, nemeset csak nehéz, súlyos harc árán lehet megszerezni!

Nélküled semmit sem bírok, veled mindent. A csábítás, kísértés mindig a nyomomban van, ezért kérlek: jöjj, segíts kegyelmeddel, hogy ebben a küzdelemben mindig győzni tudjak!

Legyek szabad!

Szűzanyám, te tudod, milyen nehéz a bilincseket viselnem. Most érzem csak, mennyire fáj, hogy elpazaroltam ifjúságom szép éveit, amikor tiszta tekintettel nézhettem volna a világba és önmagamba!

Mennyire igazuk volt azoknak, akik óvni akartak a bűn hatalmától!

Hozzád jövök, legtisztább Szűzanya, végy engem karjaidba, fogadd el megbolygatott testemet, zavart fantáziámat, szomorú szívemet, akaratom gyengeségét!

Add meg, kérlek, hogy újra tiszteljem testemet és a benne rejlő erőket, amelyeket rám bízott az Isten.

Erősítsd meg akaratomat! Szélesítsd látókörömet! Vegyem észre környezetemben a szükséget és a feladatokat, hogy segíthessek! Mutass rá a jóra, amelyet tennem kell!

Bukásom előtt minden a gyönyörre csábított, utána azonban csak üresség maradt és keserű kiábrándulás…

Lehettem valaha boldog, amikor nem a kegyelem állapotában éltem?

Mária, Szentséges Anyám, kérlek, add vissza nekem ifjúságom tisztaságát, békéjét, és fiatal éveim örömeit!

Add, hogy Üdvözítőm barátságát a világon mindennél többre értékeljem!

*

Ki farag bennünket egészre,

ha nincs kemény vésőnk,

hogy magunkat vésne,

ha nincs kalapácsunk,

szüntelenül dúló,

legfájóbb mélyünkbe belefújó?

Szenvedésre lettünk mi.

Szenvedni annyi,

mint diadalt aratni:

Óh hány éles vasnak kell

még rajtunk faragni,

míg méltók nem leszünk,

hogy az Ég királya

beállítson majdan

szobros csarnokába.

Krisztus Urunk, segíts meg!

Babits Mihály

Érzékszerveid

Érzékszerveid is segítenek abban, hogy feladataidat teljesíthesd! De mégis korlátozottak, és gyakran szeszélyesek. Nem szívesen engedelmeskednek. Futnak minden gyerekség után, ami az útjukba kerül. Válogatás nélkül bűvkörébe kerülnek sok mindennek, amit éppen meglátnak, meghallanak, vagy kezük ügyébe kerül. Ha pedig nem vigyázol, sok limlomot összehordanak, amelytől nem tudsz aztán szabadulni, s így lelki előrehaladásod útját állja.

Ezért kell őket jó alaposan ellenőrizni. Különösen tekintetedet. Olykor tagadj meg tőle némely megengedett kíváncsiságot is, hogy megmutasd: te vagy az úr a háznál!

Fékezd meg fantáziádat, amely sokszor a legkisebb érzéki benyomásra is könnyen fellángol, és megzavarja lelki életed egyensúlyát! Ne csodálkozz szeszélyein, rendezetlen, furcsa képein, amelyeket eléd varázsol! Ha csapongásait, tévelygéseit fölismered, vezesd vissza a helyes útra úgy, mint azt a gyermeket, akit óvunk a tűz közelségétől, s ezért gyufa helyett képeskönyvet adunk a kezébe!…

Érzékszerveid segítségével ismered és szereted meg a természetet.

Tekints vidám szívvel a zúgó erdőre, a hullámzó búzamezőre! Hallgasd értő lélekkel a hegyi patak csobogását, a madarak énekét! Érezd meg az erdők, mezők illatát; érintsd meg a nyíló rózsát, a szélben ringó kalászokat!

Élesítsd érzékeidet megfigyelésekkel, melyeknek eredményei életed későbbi folyamán nagy hasznodra válnak!

Szeresd a liturgiát! A liturgia minden érzékszervedet leköti. Istenhez emel, lelked legmélyéhez szól. Engedd, hogy magával ragadjon az orgonaszó, a liturgikus színek, a gyertyák lobogó lángja, a virágok, az egész szertartás…

Isten szép világában

Atyám, te teremtetted a világot, amely segít, hogy megismerjelek, és mind jobban megszeresselek.

Minden fénysugár, minden virág, minden új pillantás a jövőbe egy néma parancs, amely a hozzád vezető meredek ösvényre szólít. A harmatos reggel, a hajnali kakasszó, a susogó szellő, a lágy, puha kenyér az asztalon – a te jóságodról beszél.

Sajnos, lelkem nem eléggé figyelmes arra, hogy téged megtaláljon minden dologban, amely körülvesz engem.

Adj ezért fiatalos, éber, rajongani tudó lelkületet, amely sohasem fárad bele a természet csodálatos énekének hallgatásába!

Segíts rábukkanni színekben, hangokban gazdag isteni elgondolásaidra, mint ahogy az olvasó megismeri a betűk és a szavak mögött az író gondolatát!

Váljék a természet számomra csodálatos templommá, amely minden egyes részletében a te dicsőségedet hirdeti!

Érzékszerveink felajánlása

Néha nem tudom, mit is kérjek, pedig olyan sok megköszönni valóm volna.

Vannak például emberek, akiknek minden óhajuk, vágyuk ebben az egyetlen sóhajban merül ki: Uram, add, hogy lássak! Uram, add, hogy halljak!…

És én, Uram, én látok, … hallok, … beszélek. Mégis milyen ritkán jut eszemben, hogy ezekért köszönetet mondjak.

Meg akarom mindezt köszönni. Különösen szemem világát, hogy láthatom a fényt, a színeket – és édesanyám arcát.

Köszönöm a nyelvet, amelynek segítségével kifejezhetem gondolataimat, kívánságaimat!

Köszönöm, hogy érzem az illatokat, és megtapinthatom a világ tárgyait!

Te ajándékoztad mindezt nekem, s most felajánlom őket neked: érzékszerveimet, amelyeket csak a te akarod szerint akarok használni. Csak azt akarom látni, hallani, ami jobbá, nemesebbé, gazdagabbá tesz.

Ajkam csak az igazságra nyíljék, minden beszédem örömet szerezzen!

Mértéktelenséget, puhány érzékiséget nem tűrök meg magamban!

Minden érzékszervemet finomítani, tökéletesíteni akarom, hogy téged mindjobban szolgálhassalak.

Imádság a mindenütt jelenlévő Istenhez

Add meg, Uram, hogy minden történésben fölfedezhesselek téged!

Add meg azt a finom megérzést, amely alázatossá teszi az embert a teremtett dolgok iránt; azt az érzékeny felfogóképességet, amellyel kiolvashatom a dolgokból csendes üzenetedet!

Mert te, Örök Ige, emberré lettél, és éppen ezért nem akkor jutok hozzád közelebb, ha eltávolodom az emberi dolgoktól, hanem ha mindinkább ember vagyok – a te elgondolásod szerint.

Mint keresztény, szeretnék veled együtt imádkozva végigvonulni az egész teremtésen, amely az utolsó porszemig a te alkotásod. Téged talállak benne mindenütt, mindenben! Nem nehéz megtudni, hol vagy, de csaknem lehetetlen megmondani, hol nem vagy.

Önmagunk elviseléséért

Istenem, segíts, hogy soha ne lázadozzam azért, mert testileg nem olyan vagyok, amilyennek én szeretném. Hogy alakom nem olyan szerencsés, arcvonásaim nem olyan harmonikusak, mint másoké.

Segíts, hogy természeti adottságaimat el tudjam fogadni olyanoknak, amilyenek, s ne tegyek állandó összehasonlításokat, hogy másoknak mennyivel könnyebb a dolguk. Hiszen nem tudhatom, hogy ők nem küszködnek-e sokkal többet indulataikkal és szenvedélyeikkel, mint én.

Segíts, hogy ne zúgolódjam szellemi képességeim mértéke miatt se. Ne fájjon nekem, ha másokat élesebb értelemmel áldottál meg, mint engem. S ha valaki szellemességét csillogtatja, soha ne akarjam elhomályosítani ragyogását.

Egyébként is te öröktől fogva láttad, amit én nem láthatok, hogyha egy kicsit is szebb lennék, az talán vesztemre szolgálna; ha természetem csak valamivel is szerencsésebb lenne, akkor esetleg föladnám az önmagammal folytatott harcot, és lejjebb csúsznék, mint ahol most állok; s ha némileg is több szellemi képességet juttattál volna nekem, könnyen elsodorhatna a kevélység.

Add, hogy megértsem: a meg nem kapott talentumokkal nem kell elszámolnom. De amit adtál, azt kamatostul várod vissza tőlem is, másoktól is. S a számadás nem lesz könnyű senkinek, de különösen nem a szépeknek, a szerencsés adottságúaknak és a kiváló értelmi képességűeknek.

Nagyon könyörgök, Istenem, azért a kegyelemért, hogy soha egy pillanatra se legyek irigy azokra, akik akár testi vonatkozásban, akár szellemi téren, akár lelkiekben többek és különbek, mint én vagyok. Sőt, inkább készségesen ismerjem el bennük ajándékaidat.

Add, hogy nekikeseredés nélkül tudomásul vegyem a valóságot még akkor is, ha az számomra az első pillanatban talán leverő.

Add, hogy megbékéljek önmagammal. Ha néha-néha keserű szájízzel vagyok kénytelen megállapítani magam semmiségét, ha itt-ott túlzottan hajlom a pesszimizmusra.

Istenem, adj világosságot, hogy meglássam: ez nem alázatosság, hanem kevélység. Hiszen csak az olyan önkritikának és önismeretnek van értéke, amely arra vezet, hogy ne bízzam önmagamban, de annál jobban bízzam benned (Szent Ágoston). Ha csüggedés vagy kétségbeesés a következménye, akkor túlzott önértékelést takar, amitől szabadíts meg engem.

S végül támogatásodat kérem, hogy abból, ami most vagyok, komoly igyekezettel és elszánt lendülettel kihozzam azt, ami adottságaimmal és körülményeim közt lehetek. Mert azt tudom, hogy te tőlem is vársz valami olyat, amit csak én tudok megvalósítani, senki más.

Kegyelmeddel akarom is ezt teljes egészében. Add áldásodat igyekezetemre, Uram, Istenem. Ámen.

Katona Nándor

Szíved

Isten szeretetből teremtett téged, s arra hív, hogy a teremtett világnak, a végtelen szeretet művének tökéletesítésében részt vegyél. Ezért adott neked szerető szívet. Isten azt akarja, hogy mélyen érző szív dobogjon benned.

Ne engedd, hogy szíved fagyossá, érzéketlenné váljék! Nem élhetsz mindenbe belenyugvó, mindennel elégedett, nemtörődöm életet. Ellenkezőleg: mindinkább tápláld az emberek iránti szeretetedet. Istennek is ezzel szolgálsz a legtöbbet.

De az emberek életében mindennek megvan a maga veszélye; testednek, értelmednek, akaratodnak, mindenekelőtt pedig szívednek.

A sötétség erői minden eszközzel megkísérlik, hogy szívedet elhódítsák és tönkretegyék. Ezért éberen őrködj felette, s vigyázz minden rezdülésére!

Igaz szívért

Szűz Mária, szeretetreméltó Anyám, adj nekem szíved szerint való szívet, amely kitart elhatározása mellett, és tántoríthatatlan a hűségben!…

Olyan szívet, amely tele van szeretettel, amelyből sugárzik a jóság, és nem zárkózik el senki elől…

Olyan szívet, amelyet hús és vér éltet úgy, hogy nem válik a hús és vér szolgájává…

Olyan szívet, amely gyorsan felejti a megbántásokat, és mindig kész a bocsánatra…

Olyan szívet, amely örülni tud a jókedvűekkel, és együtt érez a szenvedőkkel…

Szívet, jót, szelídet, amely nem ítél meg senkit, és nem szűnik meg bizakodni…

Olyan szívet, amelyet Krisztus tart igézetében, s amely elmerül az ő végtelen szeretetében… Ámen.

*

Az igaz keresztény szívét öröm tölti el, ha akár a környezetében, akár a világ távoli szögletében olyasmi történik, ami Isten országának ügyét, az emberek boldogulását, a népek megbékélését előbbre viszi.

Ugyanakkor elszomorítja mindennemű háborúskodás, erőszak, természeti csapás, betegség, szerencsétlenség, rosszindulat, történjék ez bárhol a földön. Nem mehetünk el közömbösen és érdektelenül az események mellett, különösen nem az emberek mellett, akiket ezek az események közvetlenül érintenek.

De amíg a világ dolgait alig vagy sehogy sem befolyásolhatjuk, a közvetlen közelségünkben élő emberek sorsát sok apró figyelmességgel elviselhetőbbé, derűsebbé tehetjük. (Vajon nem tesszük ezzel jobbá a „nagyvilágot” is?) Ez a törekvésünk a felebaráti szeretet első, bevezető lépcsőfoka, és még csak különösebb akaraterőt sem igényel, csupán egy kis figyelmet, együttérzést.

Ha valami örvendetes esemény történik életünkben, mindannyiunknak jólesik, ha ezt környezetünk is észreveszi. Ugyanakkor enyhül fájdalmunk, ha tapasztaljuk, hogy megpróbáltatásainkban mások is együtt éreznek velünk. Jól meglátta ezt már Szent Pál, amikor arra buzdított, hogy örvendezzünk az örvendezőkkel és sírjunk a sírókkal. (Róm 12, 15)

Amikor tehát találkozol valakivel, gondolatban azonnal fuss végig életének újabb állomásain, s vedd számba, mi történt vele, mit hallottál, tudtál meg róla, amihez gratulálhatsz, vagy együttérzésedet kifejezheted. Családi események: eljegyzés, esküvő, keresztelés, mind ok, alkalom arra, hogy kinyilvánítsd örömödet. Vedd észre a legkisebb sikert a másik ember életében: a sikeres vizsgát, a jól befejezett tanévet, a szebb lakást, a jól sikerül nyaralást, a betegségből való szerencsés felépülést, az ízletesen elkészített ebédet, egy szépen megvarrt ruhát, mindent, de mindent, ami neki kedves, ami neki jó, ami őt boldoggá teszi, ami legjobban betölti életét. Vedd észre, és szívből mondd, hogy te is örülsz neki!

Ugyanúgy mondd meg, juttasd kifejezésre, hogy neked is fáj, ami őt bántja, s próbáld meg néhány keresetlen szóval vigasztalni. S mindezt nem csupán illendőségből, hanem őszinte, keresztény felebaráti szeretetből. Elkeserítő, hogy olykor a keresztények is teljesen lélektelenül mennek el egymás öröme, bánata mellett. Ehelyett szinte keresnünk kellene az alkalmat, hogy érezzék: sorsuk érdekel bennünket, törődünk életük alakulásával, vagyis hogy pontosabbak legyünk: szeretjük őket.

Ezért minden személyes találkozáskor, telefonbeszélgetésnél, levélírás elején ne magadról, ne a magad problémáiról kezdj vég nélkül áradozni, hanem ehelyett te kérdezz, te érdeklődj a másik sorsának alakulása iránt.

És mindig, minden körülmények között mindenkit inkább dicsérj, buzdíts, bátoríts, mint korholj, kritizálj. Lásd meg a legkisebb javulást, a legparányibb eredményt, és azonnal bátoríts!

Az emberek melegségre, biztatásra, őszinte jó szóra vágynak. Miért éppen mi, keresztények tagadnánk meg tőlük? Ha vendégeid jönnek, te gondoskodj arról, hogy lelkileg felfrissülve távozzanak, s ezért te kérdezz, te érdeklődj, te próbálj kedvükbe járni, te keresd az őket legjobban érdeklő beszédtémát, te szerezz nekik elsőnek örömet azzal, hogy kinyílik feléjük a szíved, hogy fontos számodra minden, ami velük kapcsolatban történik. Vendégünket órákig ültetni, s a mi kisszerű, hétköznapi gondjainkkal halálra untatni: egyenlő a teljes leértékeléssel. Akkor is, ha ez nem tudatos a részünkről.

Aki a keresztény felebaráti szeretetnek erre a minimumára sem képes, annál még gondolatban sem merülhet fel a következő fokozat, nevezetesen az, hogy cselekvőleg, aktív segítőkészséggel nyúl bele a másik életébe. Savonaroláról jegyzi fel valamelyik életrajzírója, hogy amikor a lángok már felcsaptak lábánál, valaki fellépett hozzá a máglyára, hogy még egy utolsó szót váltson vele. Mit gondolsz, mi volt a füstben fuldokló Savonarola első szava? Talán panaszkodni kezdett, hogy ártatlanul meg kell halnia? Nem. Csupán ennyit mondott barátjának: Vigyázz, nehogy megégesd magad! – Élete utolsó órájában is a másikra figyelt, a másik sorsával törődött, nem a maga szerencsétlenségével.

Erre a fokra bizonyára kevesen jutunk el. De a keresztény felebaráti szeretet minimumához nem is kell ekkora hősiesség. Csak látó szem, érző szív, vizsgáló tekintet és egy csepp segíteni akarás. Amikor valakivel találkozol, amikor valaki belép hozzád, vedd észre, hogy fáradt, vedd észre, hogy még mindig a kezében tartja a csomagját, vedd észre, hogy leülne valahol, ha hellyel kínálnád, hogy szeretné legalább megmosni a kezét (talán hogy egy korty vizet is ihasson), vedd észre, hogy falna egy harapást, és azt, hogy tudni szeretné, hol szállhatna meg olcsón a városban, ha neked meg sem fordult a fejedben, hogy meghívd magadhoz.

Minden mozdulatunk, minden pillantásunk, minden kiejtett szavunk egy-egy bizonyítvány kereszténységünkről. Elmulasztott tetteink, ki nem mondott szavaink ugyanúgy. Ha ezen a kezdeti szinten nem álljuk ki a próbát, még nincs jogunk a kereszténység nevében beszélni. Mert érdektelenségünk, mások iránti közönyünk csírájában járatja le a krisztusi eszméket.

Meg kell tehát próbálni legalább kicsiben hűnek maradni.

Már kezdhetem is. Mindjárt itt a családban. Kitűnő gyakorlótér! Édesanyám, édesapám, testvéreim nemsokára hazaérnek. Hallom lépteiket. Elébük sietek. Csomagjukat elveszem. Érezzék, hogy vártam rájuk. Figyelek minden mozdulatukra. Apró jelekből megpróbálom előre kiszámítani, mikor, miben lehetek szolgálatukra, felüdülésükre, szórakoztatásukra. Érdekes lélektani játék ez.

Érdemes volna másokkal is játszani. Mondjuk az egész emberiséggel. Ez persze nem megy, de megteheted szüleiddel, testvéreiddel, az első szembejövő emberrel.

És még akkor is, ha velünk nem játszanak…

Szüleid

Nem vagy már gyermek, senki sem várja tőled, hogy állandóan édesanyád szoknyája mellett üldögélj, vagy édesapád kézenfogva vezessen.

Mégis szomorú dolog lenne, ha azt kellene megállapítanod magadról, hogy barátaiddal udvariasabb, szolgálatkészebb vagy, mint szüleiddel; hogy szívélyes és előzékeny vagy teljesen idegenekhez, akik neked életükben talán semmit sem tettek, s szenvtelenül közömbös azok iránt, akiknek mindent köszönhetsz…

Való ez?

Szüleid szíve hangosabban dobban az örömtől, ha irántuk érzett vonzalmadat külsőleg is kinyilvánítod. Barátságos szavaid, szíves szolgálatod, meleg érdeklődésed mindjárt derűsebbé teszi életüket. Miért vonnád meg tőlük mindezeket?

Képzeld el, milyen figyelmes lehetett Krisztus az ő édesanyja iránt!

Ő is volt egyszer abban a korban, amelyben most te. Gondold csak meg, hogyan viselkedne ő a te helyedben! Kövesd az Isten Fiának példáját! Isten azt akarja, hogy a te magatartásod is hasonló legyen.

Imádság szüleidért

Jóságos mennyei Atyám! Irántam való nagy szeretetből apát és anyát ajándékoztál nekem itt a földön.

Rendelésedből és teremtő erőd által ők adtak nekem életet. Ők kereszteltettek meg, s így lehettem Isten gyermeke. Ők védtek, védenek és oltalmaznak ma is minden bajtól, veszélytől.

Az élet gyakran nehéz terheket ró a vállukra. Súlyos megpróbáltatásokat kell elviselniük. Komoly gondok nehezítik napjaikat.

Uram, könyörgök hozzád apámért, anyámért! Jutalmazd meg őket azokért a testi és lelki javakért, amelyeket nekem nyújtottak, és nyújtanak ma is.

Adj nekik erőt, buzgalmat, hogy akaratodat szívesen teljesítsék! Tartsd meg őket jó egészségben, tisztességben, becsületben! Vigasztald meg őket, ha a mindennapi élet sok gondja-baja közepette erőt vesz rajtuk a csüggedés!

Taníts meg engem arra, hogy szüleimet szeressem, rájuk mindig fölnézzek, hibáikat megértsem!

Néha előfordul, hogy valamiben ellenükre akarok tenni. Ilyenkor juttasd eszembe, hogy Örök Fiad is alárendelte magát itt a földön akaratodnak!

Terjeszd ki védő kezedet családunk fölé és add, hogy egyszer mindannyian találkozzunk az örök otthonban, amelyet Fiad készített számunkra!

*

„Kiáltvány minden szülőhöz”

– Mindenekelőtt meg szeretnénk nektek köszönni, hogy életre hívtatok és megszültetek bennünket. Mert jobb ezen a földön élni, mint egyáltalán nem létezni.

– Természetesen nem minden olyan szép ezen a világon. Sok mindennek másképp kellene lennie. Kívánságainkat azonban alig mondhatjuk el valahol. Ezért ma este hadd hozzuk tudomásotokra:

– Először is azt kérjük tőletek, hogy egy kicsivel több időt szenteljetek ránk. Oly sokszor vagyunk bizonytalanok, és ilyenkor jól esne kérdezni. Ti azonban ilyenkor azt felelitek: Most nincs időnk, majd máskor… Mi pedig nem kérdezünk többé…

– Ne követeljetek tőlünk olyat, amit magatok sem tesztek meg. Mert így nehéz elhinnünk, hogy komolyan gondoljátok, amit mondtok.

– Meg kell barátkoznotok a gondolattal, hogy a szűk családi kör már nem elégít ki bennünket. Életünk nagyobb része egyre inkább a négy falon kívül zajlik. Ez a napirendünkön jól látszik. A családban pedig amúgy is megvan mindenkinek a saját helye, ahol önmagára talál. Az iskolában vagy barátaink körében ez már sokkal kalandosabb. Mi azonban nemcsak szívesen megyünk el otthonról, de ugyanolyan szívesen és örömmel jövünk haza is, ha tudjuk, hogy nem zsörtölődtök velünk.

– Érzékenyek is vagyunk. Ne nevessetek ki bennünket emiatt! Nektek harminc év alatt elég időtök volt például arra, hogy kitapasztaljátok, milyen frizura illik hozzátok – kivéve a kopasz apákat –, mi viszont még sok mindent meg szeretnénk próbálni.

– Amikor a munkából hazajöttök, rendszerint idegesek, ingerlékenyek vagytok. Ezért inkább azt tanácsolnánk, hogy legalább egy fél óra hosszat ne adjatok nekünk se jó tanácsokat, se utasításokat. Legyen ez az idő tabu a nevelés számára.

– Ne essetek kétségbe miattunk! Mi sem vagyunk kétségbe esve miattatok.

Szerető fiaitok és lányaitok

(A lipcsei „Tag des Hernn”-ből fordította Varga Péter Pius)

*

Jóságos Mennyei Atyánk! Te ismersz minket, ismered a keresztet, melyet már életünk kezdetén vállunkra tettél. Kérünk, hallgass meg bennünket is,

akik nem kaptunk szeretetet a családban,

akiknek nem jutott soha egy elismerő szó,

akik sohasem éreztük édesanyánk simogató kezét,

akiket mindig durván ellöktek,

akik csak szidalmakat és verést kaptunk mindenért,

akiket elhagytak a szüleik,

akik csak hányódunk intézetből intézetbe,

akiket nem is akart anyánk a világra hozni,

akik még sohasem láttuk szüleinket,

akiknek nincsenek sehol a világon rokonaink,

akik mindenkinek csak terhére vagyunk,

akikből már majdnem kiirtották a szeretetet…

Urunk, Jézus Krisztus, kit oly mélyen megaláztak itt a földön, mutasd meg nekünk, miképpen adhatjuk vissza a világnak, az embereknek mindazt, amit sohasem kaptunk meg tőlük!

Segíts, hogy felismerjük: ma is fájó sebeink csak akkor gyógyulnak meg igazán, ha osztozunk küldetésedben, és megalázva, félredobottan is felkínáljuk szívünket az embereknek.

Add, hogy a bennünk eltiport gyökér új életre keljen, a lelkünk mélyére temetett szikra újra fölizzék, és fölmelegítse, bearanyozza körülöttünk azt a világot, amely olyan keveset törődik velünk, melynek eddig nem kellettünk…

Keresztre feszített, mindenkitől elhagyott Jézus! Mi tudjuk, mit jelent a gúny, a kitaszítottság. Végy bennünket magad mellé megváltásod művében, és mi hűséges társaid leszünk…

Szűz Mária, sokat szenvedett mennyei Édesanyánk! Oltalmazd, bátorítsd botladozó, de mégis csúcsokra törő árva, magányos gyermekeidet!

*

Jó az embernek, ha igát hordoz ifjúságától fogva. Üljön le a magányba és hallgasson, amikor ráteszi az Úr.

Talán van még remény. Tartsa oda arcát annak, aki üti, teljen el gyalázattal. Mert az Úr nem veti el az embert mindörökre. Mert ha büntet is, újra megkönyörül nagy irgalmában. (Jer. Sir. 3,27–32)

*

Cigánygyermek imája

Mennyei Atyám!

Én csak egy kis cigánygyerek vagyok.

Apámat, anyámat lenézik a többiek.

Nekem is ez lesz a sorsom?

Az osztályban elhúzódnak tőlem.

Ha valami eltűnik, elvész, a tekintetek rám szegeződnek.

Mindenki engem gyanúsít.

Az osztályban pontos hierarchia van.

Én legalul vagyok.

Legutolsó padban ülök.

Nem akar mellém ülni senki.

Az udvarban nem játszanak velem.

Senki sem választ engem párjának.

Istenem! Ha téged Atyámnak szólíthatlak,

akkor ők a testvéreim…

Ha sorba kell állnunk, én legutolsónak maradok.

Egyedül.

Mert páratlan az osztálylétszám.

És nem beszélgethetek senkivel.

Nekem kelletlenül válaszolnak.

Már nem is kérdezek. Inkább csak hallgatok magamban.

Kérdéseimre magam válaszolok.

A másik osztályban is van egy cigánygyerek.

A többiek előtt nem szívesen találkozunk,

nem szívesen beszélgetünk egymással.

Ilyenkor kicsúfolnak bennünket.

Csak hazafelé, amikor már üres az utca,

olyankor egymás mellett megyünk szótlanul.

Ugyanazt akarjuk egymásnak elmondani.

Mégis hallgatunk.

Egymás előtt is szégyelljük magunkat.

Azt, hogy cigányok vagyunk.

Anyánk is szégyelli…

Mindenható Isten!

Te akartad, hogy cigányok is legyenek a világon,

s azt is, hogy én cigánynak szülessek.

Le sem tagadhatom.

Látják rajtam.

Bélyegként viseljem?

Ne engedd, Uram, hogy gyökeret verjen bennem

a kisebbrendűségi érzés!

Ne engedj szolgalelkűvé válnom!

Ne engedd elhatalmasodni rajtam a keserűséget,

az emberek iránti gyűlöletet!

Akkor se, ha elutasítanak,

és még a segítséget sem fogadják el tőlem.

Uram, te minket, cigányokat hátrább állítottál a pályán,

amikor felsorakoztattál bennünket

az élet nagy versenyfutására.

Ezért elkeseredtünk.

De azt is láthatjuk, miként rohannak vesztükbe azok,

akik az élvonalból indultak.

Uram, te akartad, hogy én is cigánynak szülessek.

Apám megpróbált küzdeni, fölemelkedni.

Anyámmal ritkán váltanak erről szót.

Az én sorsom is ez lesz?

És a többi cigánygyereké is?

Hát sohasem lépünk ki ebből a sorsból?

Hát nem születik valaki közülünk, aki élünkre állna?

Aki visszaszerezné becsületünket az emberek előtt?

Aki megmutatná, hogyan vívhatjuk ki tekintélyünket

anélkül, hogy meg kellene tagadnunk

cigány mivoltunkat?

Megvetettek, lenézettek, félreállítottak Istene,

könyörülj rajtunk, segíts minket!

Add, hogy ne sebeinkre figyeljünk,

hanem ajándékaidra;

a bennünk lévő értékekre,

melyekkel egész népünket gazdagíthatjuk.

Uram, én hiszek népem fölemelkedésében!

Áldd meg, Uram, s ne hagyd soha magára

tebenned bízó cigány népedet!

Ámen.

*

A keresztény ember örökké úton van, üdvössége beteljesedése felé. Minden nap közelebb hozza Krisztushoz. Éppen ezért tudja, hogy nem elég egyszer megtérni. A keresztet mindennap fel kell venni, és mindennap egyre tökéletesebb, odaadóbb szeretettel.

Aki így él, az a sötétségből a világosság felé halad. Minél inkább leveti a „sötétség tetteit”, annál nagyobb lesz benne a világosság. A keresztény életben nincs megállás, nincs vakáció, mert aki nem halad, az visszasüllyed.

Úgy kell élnünk, hogy tetteinkkel bármikor arcpirulás nélkül a világ elé léphessünk.

Magunkra öltjük Krisztust, vagyis Krisztus életét másoljuk le életünkkel. Ez a munka nem megy önmegtagadás nélkül. „Ne dédelgessétek testeteket”. A komoly keresztény élet már önmagában véve elég önmegtagadást kíván meg.

Jakubinyi György

Hazaszeretet

Isten akaratából születtünk magyarnak. Természetes ezért, hogy magunkénak érezzük magyar népünk múltját, sorsát, hivatását. Örülünk annak, amiben nagy – szomorkodunk amiatt, amiben vétkes, nekünk is fájnak sebei, megpróbáltatásai.

Isten azt akarja, hogy szeressük hazánkat, éljünk, küzdjünk és dolgozzunk érte az Úr Jézus példája szerint, aki Jeruzsálembe való bevonulásakor könnyeket ontott romlásba siető nemzetéért.

Nekünk, katolikusoknak kétszeresen is kötelességünk a népünk és közösségünk iránti mélységes, tevékeny szeretet. Ránk, magyarokra is nemes és szent felelősséget ró múltunk: egyházunk tette nemzetté a honfoglaló magyarságot, szentjeink apostoli buzgósága és papjaink munkássága tett bennünket kultúrnéppé. Az Árpádok, Nagy Lajos, a Hunyadiak, a Zrínyiek, a Rákócziak, Széchenyi és Deák Ferenc örökösei vagyunk. Nem szabad eltékozolnunk ezt az örökséget!

A hazaszeretet nem ékes szavakat, még kevésbé kihívó tűntetést kíván, hanem hűséget és munkát. Népünket szeretni annyit jelent, mint lelkiismeretesen és hűségesen teljesíteni kötelességeinket. Egész lélekkel betölteni hivatásunkat, példát adni, és példával terjeszteni az igazlelkűséget, a megvesztegethetetlen becsületességet és az áldozatkészséget. Minden, ami az igazságért, a becsületességért van, népünkért van. Minden, ami az igazság, becsület és önzetlenség ellen van (részrehajlás), vesztegetés, gőg (kötelességmulasztás stb.) népünk jövőjét ássa alá. Az egyes emberek élete csak jellemen épülhet, népünk jövőjét csak jellemek tarthatják fönn.

Hazánk iránti szeretetünket fűzzük egybe a testvérnépek iránti szeretettel. Soha ne feledjük, hogy minden ember test-vérünk Jézus Krisztusban, bármely nemzethez tartozzék is. Szívesen nyújtsunk ezért testvérkezet minden jóakaratú embernek, és népünk iránti szeretetünket soha ne engedjük bemocskolni túltengő nemzetieskedéssel, amely gyűlölethez vezet.

(Sík-Schütz Imádságoskönyve nyomán)

*

Azért tehát szerelmes fiam, én szívemnek édessége, jövendő sarjak reménysége, kérlek, parancsolom, hogy mindenütt és mindenekben malaszttól gyámolíttatva, nemcsak atyafiaidhoz és rokonaidhoz, avagy főemberekhez vagy vezérekhez, vagy szomszédokhoz és lakosokhoz légy kegyelmes, hanem az idegenekhez is és mindenkihez, kik tehozzád jőnek.

Mert a kegyességnek míve téged mindeneknél nagyobb boldogságra vezet. Légy irgalmas mindenekhez, kik erőszakosságot szenvednek, mindiglen amaz isteni példát tartván a te szívedben: irgalmasságot akarok és nem áldozatot. Légy türelmes mindenekhez, nemcsak a hatalmasokhoz, hanem a hatalom nélkül való szűkölködőkhöz is.

Légy végezetül erős, hogy téged a jószerencse felette föl ne emeljen, avagy a rossz szerencse le ne verjen. Légy alázatos is, hogy az Isten téged felmagasztaljon itt és a jövendőben. Légy bizony mértékletes, hogy mértéken túl senkit ne büntess vagy kárhoztass. Légy szelíd, hogy az igazságnak soha ellene ne állj. Légy tisztességtudó, hogy szánt szándékkal soha senkit szégyenre ne vígy. Légy szemérmetes, hogy a gonosz kívánság valamennyi fertőjét, miképpen halálnak ösztökét elkerüljed.

Szent István királyunk intelmeiből

II. Rákóczi Ferenc imája magyar népünkért

megpróbáltatása idején

Úristen! Igazság kútfeje, kegyelem kimeríthetetlen forrása, ki parancsolataidról megfeledkezett népedet néhanapján a szolgaság jármával sújtod, hogy megtörjed gőgjét, s amint a büntetésben igazságot adtál, a megbocsátásban újból kegyelmet adj neki: bevalljuk, Uram, őseink nyughatatlanságát, beismerjük mindennapi vétkeinket, amelyekkel ellened támadván, valóban megérdemeljük ostorodat.

Rászolgáltunk, Uram, hogy nemzetünk dicsősége elenyésszék, s gyermekeink elfeledjenek magyarul imádkozni. Méltók vagyunk, hogy magvunk szakadván, eredetünk emlékezete és nemzetünk neve feledésbe merüljön, mivel elhajoltunk tőled, Istenünktől és Urunktól!

Mindazáltal, ó, Uram, tekintsd a nyomorúság ez örvényébe hullott népednek sóhaját, hallgasd meg a szegények, az özvegyek és árvák hozzád felsíró jajkiáltását!

Tekintsd a bűnhődésre kész ártatlanok kiontott vérét, s ne feledkezzél meg irgalmasságod cselekedeteiről, melyekkel hajdan oly kegyesen elárasztottad szolgaságban sínylő választott népedet!…

Add végül, Urunk, legkegyelmesebb Atyánk, hogy felvétetvén néped kebelébe, rendelésed útjáról le ne térjünk, hanem igazságtételeid őreivé lévén utunk nyugalomban és békességben vezessen tehozzád, ki végtelen kegyelmednél fogva azt akartad, hogy kiszabaduljunk a bűn szolgaságából és megváltassunk. A mi Urunk, Jézus Krisztus által, ki a Szentháromságban veled él és uralkodik, mindörökkön örökké. Ámen.

*

Magyar vagyok

Magyar vagyok: lelkem, érzésem örökséget kapott, melyet nem dobok el: a világot nem szegényíteni kell, hanem gazdagítani.

Hogy szolgálhatom az emberiséget, ha meg nem őrzök magamban minden színt, minden kincset, ami az emberiséget gazdagítja? A magyarság színét, a magyarság kincsét! De mily balga volnék, ha ugyanakkor más színt, más kincset el akarnék venni, vagy gyengíteni!

Én hiszek a testvériségben: a színek együtt adják ki a képet, a hangok együtt adják a koncertet. Nemzet ne nemzet ellen harcoljon, hanem az ellen, ami minden nemzet nagy veszélye: az elnyomás és a rombolás szelleme ellen!

Micsoda leckét kaptunk ebből éppen mi, magyarok! És micsoda hiba: másnak tenni, amit magunknak nem kívánunk – holott már azzal, hogy másnak megtettük, ajtót nyitottunk neki, hogy velünk is megtörténhessék.

Én katolikus vagyok: azaz hiszek a nemzeteken felülálló, egész világnak szóló katolikus igazságban! Más szóval hiszek az igazságban, mely túl van politikán, életünk helyi és pillanatnyi szükségletein: az én egyházam nem nemzeti egyház!

Babits Mihály

*

Ne keserítsen el, ha a kiváló jellemek száma oly elenyésző. Isten kész volt arra, hogy tíz igaz kedvéért Szodoma és Gomora városának megkegyelmezzen.

Miért ne óvná meg népünket is a pusztulástól, ha egy kis csapat bátrat talál, amely minden ellenkező erővel dacolva hű marad az igazsághoz?

Légy jellem, mert nem csupán a te jövődről, hanem egész népünk jövőjéről van szó!

Berencz Ádám

Jézus nem volt „kemény fiú”. Jól tudta, hogy a világ dolgait nem lehet egy kocsmai verekedés, de még egy légiókat mozgató csata árán sem elintézni.

Jeruzsálembe ment, pedig ismerte terveiket. Magatartását nem a tudatlanság, hanem a nagyvonalúság jellemzi. Nem a saját testi épségére vigyázott, hanem a tanításra. Nem testőrökkel vette magát körül, hanem apostolokkal. Nem kompromisszumos javaslatokkal állt elő, hiszen tudta: Isten dolgában nincs alku.

Tette a dolgát, és nem hagyta magát megzavartatni. Itt tűnik ki a béketűrés keménysége. Szilárd abban, amit akar, ami a kötelessége, de ha megütik, nem válik verekedővé, ha becsapják, nem lesz csalóvá: más célért küzd, mint azok, s még az eszközök dolgában sem akar tanulni tőlük.

Giczy György

Elesett hőseinkért

Urunk, ki láttad őket az utcai sortüzek előtt, s a tűzzel telt ég alatt: Te láttad szívüket is, s tudsz és lemérsz mindent, ami első eszméléseik óta megtöltötte e fiatal szívek poharát. Ismerted lelkük minden zugolyát és mindazt, ami gyermekkoruk óta történt velük azokig a pillanatokig, amikor önként odaadták életüket övéikért és minden magyarért. Kérünk, vedd majd a Te örök fényességedbe őket éppen ezekért a pillanatokért, amelyekben oly dicső önzetlenséggel meghozták életük legnagyobb áldozatát.

Ezeknek a pillanatoknak magaslatán bizonyára mind tudták, hogy meg kell halniuk. De a nemzet életének és lelkének szabadsága drágább volt nekik, mint a saját életük. Odaadták azt! Kérjük, mossa le róluk a Te szent Fiadnak vére mindazt, amivel az emberi természet gyöngesége folytán valamikor is érhette őket a köznapi élet bármi apró gyarlósága. Könyörülj rajtuk – miattunk és érettünk.

Könyörülj rajtuk: értünk haltak meg. Hiszen Te magad akartad, hogy minden áldozat, amelyet a kereszténységen és a megváltott emberiségen belül egymásért hoznak az emberek, ott ragyoghasson a Szentek Egyességében. Hallgasd meg most a mi imádságainkat, amelyek Hozzád szállnak értük, a te Szent Fiad vére által átjárt eme Egyességből, oltáraid áldozatából, templomainkból, otthonainkból, szülők és hozzátartozók sírásából, mindünk fájdalmából, és egész nemzetünknek Téged érettünk is engesztelni akaró szenvedéseiből.

Tisztítsd meg és szenteld meg őket az örök életre, Szentlélek Úristen, ki keresztségük óta fuvalltál köröttük jóságoddal, s aki haláluk pillanatában is ott lehettél velük az utolsó, láthatatlan kegyelemmel! Tedd a szívünket tevékennyé az érettük való imádságra, és az ő áldozatukért cserébe való önmegtagadásokra. Tedd a szívünket erőssé, hogy engeszteljünk Tégedet azért is, amik miatt a nemzet felelőssége is részes: az ő halálukban.

Bűnbánó szívvel járulunk Eléd, és azt is ígérjük, hogy méltóak akarunk lenni haláluknak erre az áldozatára. A nemzet életéért mentek halálba – add nekünk, Urunk, kegyelmeidet, hogy haláluk által tisztább legyen a nemzet élete. Mindnyájunknak, akik élve maradhattunk, add meg a személyeiken túl a nemzet közéletében szükséges erényeket is: a tisztességet és a tisztaságot, a derekasságot és erősséget, a közérdek szolgálatának alázatát és egyenességét, a bátorságot és az erős tettrekészséget.

Nekünk add íme azt, amit helyettünk érdemeltek ki előtted a halálukkal. Hisz mégis csak a legtöbbet adták, amit adhattak. Fiatal életüket, amelyet nem érinthet többé a testvér öröme, a szeretett csókja, a gyermek gőgicsélése, a napfény és holdfény s a virágok illata.

Járj közbe te is, Szűzanya, mindnyájunk Édesanyja, mindnyájunk közbenjárója, Világ királynője, Magyarország Nagyasszonya. A Neked szentelt őszi hónapban estek el. Abban a hónapban, amelyben életednek Istennel együtt való titkait mondja el a szentolvasó, az egész világon.

Kérünk azokra az emlékekre, amelyek hozzájuk fűznek Téged! Minden szentolvasó-tizedre, amit bármikor is elmondtak neked. Minden Úrangyalára és Üdvözlégyre, amelyben az Angyal szavaival köszöntöttek Téged. Kiontott vérükre, amely a neked oly kedves Magyarországért ömlött. Szilárdan akarjuk hinni, hogy vérük által még drágább lett ez az ország a Te Anyai szívednek. E hét tőr átjárta szív közbenjárása által enyhítsd az anyai szívek fájdalmát. Járuljon hozzá ezeknek az anyai szíveknek fájdalma is a bűnbánatunkhoz, megtisztulásunkhoz és országunk sorsának jobbra fordításához – Ámen!

1956 novemberében írta: Ijjas Antal

Erdélyi magyar testvéreinkért

Istenünk, Atyánk!

A történelem e nehéz szakaszában eléd járulunk, hogy könyörögjünk erdélyi magyar véreinkért, akik oly hosszú évtizedek óta idegen hatalom súlyos igáját hordozzák.

Állj mellettük, hogy a teher, mely rájuk nehezedik, össze ne törje őket!

Ne engedd, hogy a kilátástalanság reménytelenséggé váljék szívükben!

Segítsd meg őket, hogy magyarságukat, melyet közel ezer éven át a történelem viszontagságai közepette megőriztek, most se sikerüljön kioltani!

Könyörgünk, őrizd meg bennük az ősi hitet, mely eddig is a lelket tartotta bennük. Ne engedd, hogy kicsinyes önzés, haszonlesés, viszálykodás akadályozza az összetartást, megbontsa az egységet, eltántorítsa őket tőled.

Adj, Uram, népednek hős lelkű vezetőket, áldozatos papokat, hitvalló hívőket, akik továbbra is önzetlenül szolgálnak téged és azokat, akiket rájuk bíztál.

Önts szívükbe erőt, kitartást és reménységet, hogy nemzeti létük fennmaradásáért küzdve békében éljenek az őket körülvevő más nemzetekkel, s így megvalósítsák a te országodat.

Csíksomlyói Szűzanya! Magyarok Nagyasszonya!

Még egyszer sem mondták rólad, hogy valakit magára hagytál, aki oltalmadat kérte, és segítségért hozzád folyamodott. Hűségedből merítve bizalommal kérünk, oltalmazd és áldd meg erdélyi magyar népedet.

És mindannyiunknak eszközöld ki, hogy megmaradhassunk egymásért vállalt felelősségünkben, egymás oldalán, egymást támogatva, Szent István népének. Ámen.

(1990)

(A. I.–F. M.)

Erdélybe utazók mottója

Lehetünk szétvágva harminchét határba,

s hordhatjuk a mézet a közös kaptárba,

csak a Méhes álljon ragyogón kitárva

új határok felett mindig égi tájra.

Autón, vonaton széjjel szaladt minden,

megújult lelkedben megújulhat minden,

csak a Méhes álljon fényességes hitben,

szegény magyarokat segítse az Isten!

Mécs László

Csíksomlyói keresztút (Bedő Sándor felvétele)

Szeretett magyar testvéreim! Szent Erzsébet mindmáig világító példaképe mindazoknak, akik a szolgáló szeretet boldogító útján követik Krisztust. Elsősorban azonban példaképetek nektek, XX. századi magyar katolikusoknak, fiatalok, hitvestársak, Isten szeretetének mai hirdetői.

Mindenekelőtt hozzátok fordulok, katolikus fiatalok!

Tekintsetek Árpádházi Szent Erzsébetre, és törekedjetek megfejteni élete titkát. Krisztusra fogtok találni, akit már ismertek, de akit talán még nem szerettek eléggé.

Merjétek odaadni életeteket Krisztusnak és őbenne testvéreiteknek. „Szegények mindig lesznek veletek” (Jn 12,8), nézzetek körül figyelmesen saját környezetetekben, aztán a kórházakban, kihűlt családi fészkekben, szeretetotthonokban, intézményekben. Meglátjátok azt az idős testvért, magányos beteget, rokonaitól elhagyott rokkantat, testi-szellemi fogyatékost, akiben Krisztust szolgálhatjátok. „Amit egynek a legkisebb közül tesztek, nekem teszitek!” (Mt 25,40).

Hogy Szent Erzsébet szellemében vállalni tudjátok ezt az apostoli küldetést, mélyítsétek el hiteteket Krisztusban, használjátok rendszeresen az egyház által fölkínált kegyelemeszközöket; „Lakjék Krisztus a szívetekben” (Ef 3, 17).

Legyetek az Atya irgalmas szeretetének megjelenítői, hogy hívő és kereső testvéreitekkel együtt „föl tudjátok fogni az összes szenttel együtt, mi a szélesség és hosszúság, magasság és mélység, hogy megismerjétek Krisztus minden ismeretet fölülmúló szeretetét, és beteljetek Isten egész teljességével” (Ef 3,18–19).

II. János Pál Pápa szózata a magyar fiatalokhoz

Árpádházi Szent Erzsébet halálának 750. évfordulóján

Nagy bankettek, kétórás szónoklatok, görögtűz és vezércikkek nem viszik előre a haza ügyét – az ilyen „hazaszeretet” nem sokat ér. Hanem hogy dolgozzál kitartóan, éjt nappallá téve, körömszakadtáig, s hogy légy becsületes, tisztességes minden tettedben, szavadban a legkisebb lépésig, ezt követeli a vallásos élet és az igazi hazaszeretet.

Vizsgáld csak meg, miben is áll az igazi hazaszeretet. Vajon abban-e, hogy ragaszkodunk a hajlékhoz, „hol születtünk s hol a dajka altatóan dúdolgatott dalt felettünk?” Ebben is. De még ez nem teljes hazaszeretet. Hát abban áll-e, hogy szeretjük szülőfalunkat, népünket, országunkat? Ebben is. De még ez sem a teljes hazaszeretet.

Hát mi is akkor a teljes hazaszeretet? Az nem pusztán érzés, hanem tett is! Szent törekvés és lankadatlan munka azért, hogy az én hazámat, az én népemet, az én magyar fajomat megbecsülve lássam az egész világon. Akkor szeretem hazámat igazán, ha úgy dolgozom, hogy a magyar munka első legyen a világon, kitűnő, pontos, megbízható. Dolgozom azon, hogy a magyar tudomány magasra emelkedjék, és kivívja a világ tiszteletét. Dolgozom azon, hogy a magyar ifjúság jellemes, tiszta erkölcsű, kötelességteljesítő legyen. A magyar nép hite szilárd legyen, mint a felhőkbe nyúló hegyóriások, s erkölcse ragyogó, mint a gyermekszem.

Látod, fiam, ez az igazi hazaszeretet, ez a vallásos talajból fakadó hazaszeretet, mely magasba képes lendíteni egy népet anélkül, hogy a többi népet gyalázná, megalázná. Ez a hazaszeretet nem fajul vak önimádássá, s nem akar más nemzeteket megsemmisíteni. Szereti saját faját, de nem gyűlöli az idegen népeket, mert tudja, hogy mindnyájan egy Atyának vagyunk gyermekei.

Tóth Tihamér

*

Káin és Ábel óta napjainkig érthetetlen titok az emberek egymás elleni küzdelme. A szabadság nevében éppen mások szabadságát sértik. A szabadság egyetemes ajándékát csak kevesen hajlandók befogadni. Jézus ezért szólít fel mindenkit bűnbánatra.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik saját szabadságuk védelmében

másokat korlátoznak.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik beszűkítik mások életterét.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik mások életét elveszik akár születésük előtt,

akár utána.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik másokat politikai manőverekkel becsapnak.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik ígérgetésekkel másokat félrevezetnek.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik üveggyöngyökért eljátsszák nemzetünk stratégiai

fontosságú értékeit.

Bűnbánatot kell tartani azoknak,

akik az evangéliumi örömhír helyett

egyre kisebb lépésekkel

csak saját stallumukra vigyáznak.

Bűnbánatot kell tartani mindannyiunknak,

mert nemzeti és keresztény értékeinket nem óvjuk,

nem ápoljuk!

Bűnbánatot kell tartanunk,

mert Szent István befogadó szellemével nem éltünk,

de hagytunk sokakat visszaélni.

Urunk, köszönjük, hogy időt hagysz mindannyiunknak

a megtérésre.

Lipp László

Szent István nem halt meg. Él… Nézd a jutalmazó égi haza nagy jóságát, hogy jobbja ma is mutatja az utat. A Szent Jobb hirdeti – itt vagyok. Gyulafehérvár ezeréves harangjai hirdetik az általa alapított püspökség létét és azt, hogy nem halt meg, itt van velünk.

Azt súgja a hang bennem egyre hevesebben: Ti, az élet viharában megfacsart népem vagytok, de én itt vagyok veletek. Ősi templomaim hirdetik Székelyföldön, hogy a honvédelem húsba született parancs. Egy ilyen templom áll az ezeréves határ mentén, Gyergyóbékáson. A főoltáron ott láthattok: a Nagyasszony előtt térdelek ma is, és országom, népem, koronám ajánlom fel Neki. Ha meg akartok maradni a harmadik évezredben is, hát legyetek ti is, mindannyian, szentistvánok. A nagy felajánlást együtt újítsuk meg, őseink évezredes, tiszta hitét együtt valljuk, és én mindig veletek leszek…

Hajdó István

A II. világháború végéig csaknem minden magyar katolikus iskolában a tanítás végén az osztályokban elimádkozták – ünnepélyes alkalmakkor el is énekelték – a Magyar Hiszekegy-et. Vajon napjainkban is nem lenne éppen olyan nagy szüksége hazánknak gyökeres lelki megújhodásra, erkölcsi feltámadásra?

Magyar Hiszekegy

Hiszek egy Istenben, hiszek egy hazában.

Hiszek egy isteni örök igazságban.

Hiszek Magyarország feltámadásában.

Ámen.

Papp-Váry Elemérné

„Ó, mily szép a tiszta nemzedék!”

Az Újvidéki Tanítóképző oltárképe (Márton Lajos festménye)

Barátság

A te korodban nem elégít ki maradék nélkül otthonod. Ismerőseid, bizalmasaid köre egyre bővül. Egyik-másik

osztálytársad, sporttársad, játszópajtásod vagy munkatársad sok vonatkozásban mintha közelebb lenne hozzád, mint a többiek.

Némelyik iránt különösen mély vonzalmat érzel, ne feledd azonban: az embernek sok jó pajtása lehet, de igazán jó barátja nagyon kevés!

Isten úgy akarta – s ez egészen természetes –, hogy hasonló jellemvonások, ízlés, eszmék szorosabban fűzzenek egymáshoz embereket. Krisztusnak is voltak barátai, például János és Lázár.

Baráti kapcsolataidat az jellemezze, hogy belőlük lelkednek ne kára, hanem minél több haszna származzék. A barátság által többé kell válnod, nem kevesebbé. Az igazi barátság nem alacsonyítja le, hanem fölemeli, jobbá, nemesebbé teszi az embert. Ha nem ilyen, akkor az már nem is barátság.

Neked is lehet baráti köröd, nem lehetsz azonban annak rabja. Barátaid nem korlátozhatják szabadságodat. Az önzetlenségen alapuló mély baráti kapcsolatban nem szenvedhet csorbát az egyéni véleményalkotás. Baráti köröd sem befolyásolhat ebben, s főleg semmiképpen sem tehet szűklátókörűvé.

*

A Krisztussal való barátságért

Te nem veted meg, Uram, az emberek közötti barátságot! Hiszen az igazi barátság sohasem lehet akadálya a felebaráti szeretetnek.

Te méltó helyre emelted a barátságot: eltörölted belőle az önzést, és az önzetlen szeretet köntösébe öltöztetted.

Uram, oly boldog lennék, ha megtalálnám azt az embert, akiben teljes szívvel és lélekkel megbízhatnék! Milyen hű, figyelmes lennék hozzá, s őrizném titkait! De milyen nehéz igazi barátra találni, s főleg az ilyen barátságot tisztán megőrizni!

Most hozzád megyek magányomból, Uram, és az emberek helyett a te barátságodat keresem. Tudom, ebben az isteni barátságban sohasem csalatkozhatom.

Megsejtem szívednek mérhetetlen gazdagságát, s érzem, hogy a veled való barátság nem életidegen elképzelés, amely csak a könyvekben létezik. Ezt a barátságot átélhetem, megélhetem. Ez a barátság annál mélyebb, minél inkább hozzá kapcsolom munkámat, minden tettemet, imáimat, egész életemet. Uram, add meg nekem szentséges Anyád közbenjárására azt a boldogságot, hogy igaz barátságban élhessek veled! Ámen.

Imádság barátaidért

Atyám, őrizd, óvd a bajtól azokat, akiket különösen szeretek! Úgy vigyázz rájuk, mint az én szívemre, melyben nevüket őrzöm!

Tartsd tőlük távol a kísértéseket, és térítsd őket arra az útra, amely a te dicsőségedbe vezet!

Ha szívüket bánat nyomja, tedd őket kitartóvá! Tudjanak bízni, remélni segítő, megszentelő kegyelmedben!

Adj nekik nyugodt éjszakát, zavartalan álmot, reggel pedig újra rajtuk pihenjen tetszésed.

Élvezzék a föld örömeit, amelyeket a tiszta lelkek számára készítettél, és vezesd őket egyszer országodba, hogy ott egyesülve a szeretetben együtt dicsérhessük szent nevedet mindörökké! Ámen.

Mindenkinek mindene

Uram, távolíts el tőlem minden akadályt, amely korlátoz engem a jóban. Törd meg szívem keménységét, és szabadíts meg béklyóimtól!

Adj nyílt, éber szívet, amely mindig kész az igazi barátságra!

Nyisd meg szívemet felebarátaim közeledésére! Vegyem észre, ha valahol megértő szavamra, segítő kezemre van szükség!

Lássák meg bennem az emberek az őszinte szándékot, hogy minden gondjukban, bajukban szívesen osztozom, s ha valami jót tehetek érdekükben, mindig számíthatnak rám!

Uram, tárd föl szívemet, hiszen te ismered a legjobban!

Add, hogy mindenkinek mindene lehessek!

Elhagyatva

Uram, nekem nincs senkim, itt állok elhagyatva. De tudom, te most is mellettem vagy. Betöltöd társtalan, magányos életemet, s vezetsz az igazak útján.

Egyedül te menthetsz ki engem ebből a magányból. Taníts meg arra, hogy meglássam mások elhagyatottságát, s hogy sorsukon igazán segíthessek, és szolgálatukra legyek!

Szerelem

Ne csodálkozz azon, hogy amióta felnőttél, új, előtted eddig ismeretlen érzések ébrednek benned! Gondolatok, vágyak merülnek föl az ismeretlenség homályából, amelyek most, hogy először találkozol velük, megzavarják belső világodat. Ne csodálkozz azon, ha fölfedezed, hogy az emberiség egyik fele mintha szeretetreméltóbb volna, mint a másik! Egyre többször eszmélsz rá ebben a korban arra a tényre – ami eddig kevésbé izgatott –, hogy az emberiség két nemre oszlik: férfira és nőre.

De nyugodjál meg: a szerelem forrása Isten, s amit ő rendel, az csak jó lehet!

És egy napon – hacsak Isten nem szólít más hivatásra – házasságra lépsz, családot alapítasz. Ezért Isten már most kezdi ébresztgetni benned a vágyat, hogy szeress valakit, s valaki viszontszeressen. Isten lassan előkészít, megérlel a nagy, a szent feladatra, hogy teremtő terveit folytasd: új életet ajándékozhass. Évről évre, lassan gyűlik szívedben ez a szent erő, ez a kincs, amely a család szoros életközösségében válik legnagyobb értékké.

De vigyázat! A szerelemmel nem szabad játszani, és főleg nem szabad azt – eljátszani! Ne törd fel álkulccsal a Szentlélek templomát!… Ne oltsd ki magadból idő előtt testi vágyaid önző kielégítésével azt a lángot, amely fiatalon és tisztán lobogott föl benned!

Ne lépj túl a megengedett határokon mindaddig, amíg csak el nem érkezik az idő, amikor igazán, szíved mélyéről szerethetsz.

Készülj szent komolysággal a szerelemre! Alakítsd ki hivatásodat, s minden erőddel azon légy, hogy életpályádon majd minél tökéletesebben megálld a helyed, s ezzel is méltóvá légy leendő családodra.

Már most imádkozz rendszeresen azért az előtted talán még ismeretlen valakiért, aki egész életedre társad lesz. Szerezd meg magadnak azokat a tulajdonságokat, amelyekkel azt az embert szeretnéd felkészítve találni, aki egyszer gyermekeidnek anyja, illetve apja lesz.

Légy jellemes, egyenes lelkű, tapintatos, önzetlen, elvhű, becsületes, tiszta lelkű!

A szív felajánlása

Uram, Jézus Krisztus, tőled kaptam szívemet, amely szeretni vágyik, és oda akarja magát valakinek teljesen ajándékozni.

De minden szeretet fölött ott kell állnia a hozzád vonzó szeretetnek.

Kérlek, adj nekem türelmet és erőt, hogy le tudjak mondani minden olyan szerelemről, amilyennel társaim közül oly sokan szeretnek dicsekedni. Magam is látom, milyen szűk lett lassanként a látókörük, s mennyire képtelenek magasabb rendű feladatok megoldására. Segíts, hogy várni tudjak, amíg elég erős leszek a felelősség vállalására egy másik emberért, a család alapításáért, ha számomra a házasságot rendelted életformául.

Engedd, hogy méltó legyek leendő férjemhez – leendő feleségemhez –, akit kiválasztok egész életemre. Fegyelmezett, tiszta ifjúság után tisztán akarom magam odaajándékozni.

Uram, kérlek, ha nehezemre esik várni, légy mellettem, és segíts, hogy legyen elég türelmem, a harcban el ne essem, és szívemet tisztán megőrizzem!

*

Fiúk imádsága lányokért

Add, Uram, hogy mindig szépek legyenek, mosolyogjanak, és ízlésesen öltözködjenek!

Arcuk derűt sugározzon, de tarts tőlük távol minden csalfaságot!

Hozzanak bájt, kedvességet szürke hétköznapjainkba! Legyenek hozzánk egyszerűek, gyöngédek! Szavukban, tettükben tiszták, egyenesek! Távoztass szívükből minden hamisságot és képmutatást.

Uram, add, hogy sohase csalódjunk bennük!

Hogy semmi rossz ne lopóddzék közénk, s egymás számára ne a bűnnek, hanem lelkünk gazdagodásának forrásává váljunk!

Tiszta szerelem

Isten Anyja, te ismersz minket!…

Názáret utcáin te is találkoztál fiatalokkal, akik szerelemről álmodoztak, mint legtöbben közülünk.

Szerelem… – egyetlen szó – és mégis hányféleképpen értelmezzük!

Isten Anyja, te ismersz minket!…

Ismered megbolygatott szívünket és tudod, hogy a szenvedély milyen könnyen elhomályosítja bennünk a szerelem igazi értelmét!

Kemény harcot kell vívnunk, hogy megvédjük szívünk tisztaságát: lelkünk egyensúlya megbillen, gondolataink összekuszálódnak…

Mária, a szép szerelem Anyja, szeretettel teli legtisztább szív, hallgasd meg fohászainkat!

Őrizz meg bennünket, akik neked ajánljuk magunkat, hogy ne mocskoljuk be az igazi szerelmet! Engedd felismernünk, ha e szó mögött az önzés bújik meg!

Ha nehéz a várakozás

Uram, néha már olyan nehéz várni, én is szeretném szívem vágyát követni, mint mások, és szeretni valakit, aki nekem tetszik.

Segíts, Uram, hogy vágyaimat fegyelmezzem, és türelmesen várjak! Legyen nekem elég az a boldog tudat, hogy a szerelem tiszta forrásból ered, hiszen te vagy a szeretet!

De majd egy napon én is odaadhatom valakinek szívemet, s vele a szerelemben egyesülve a család közösségében szolgálhatok neked.

Add, hogy méltó legyek ahhoz, akit majd választani fogok! Fegyelmezett életet akarok élni, hogy megőrizzem tisztaságomat, s a szerelmet soha be ne mocskoljam!

Uram, ha nagyon nehezemre esik a várakozás, kérlek, állj mellettem, segíts, hogy erős, türelmes és tiszta maradhassak!

Szerelmesek imája

Szerelmes vagyok, és ez olyan csodálatos érzés!

Boldog vagyok, hogy boldoggá tehetem őt!

Köszönöm, Uram, hogy rátaláltunk egymásra!

Köszönöm, hogy egészségesek vagyunk, s tervezhetjük a jövőnket.

Köszönöm neked szemünket, mellyel egymásban gyönyörködhetünk.

Köszönöm ajkunkat, mellyel egymást megcsókolhatjuk.

Köszönök neked minden mozdulatot, minden pillantást.

Hálát adok mindezért, s a te kezedbe helyezem boldogulásunkat.

Te mindent jól elrendezel, te vagy maga a szeretet.

Add, hogy egymást mind jobban megismerhessük, s eldönthessük, valóban egymáshoz valók vagyunk-e.

Szerelmes vagyok…

Köszönöm neked, Uram.

*

Bizonyára tudod, hogy nem minden szerelem végződik beteljesüléssel, vagyis házassággal. A nagy érzelmek egyik napról a másikra ellobbanhatnak. Megszűnésükre éppen olyan nehéz magyarázatot találni, mint keletkezésükre.

De bármily nehéz is, el kell fogadnunk a szomorú igazságot: az Isten és az egyház előtt kimondott ünnepélyes Igen-ig mindenkinek joga van „szakítani”. (Más kérdés, milyen kulturáltan, mekkora tapintattal tesszük, minél kevesebb fájdalmat okozva a másiknak.)

Lám, most te maradtál alul. Teljesen letörtél, alig bírod elviselni a szenvedést, melyet az ő – immár végleges – távolléte, hiánya okoz. Úgy érzed, becsaptak, kisemmiztek, megcsaltak…

Isten azonban továbbra is szeret téged, és valószínűleg iskolának szánta neked ezt a kudarcot. Fogadd el a kemény leckét, és semmi esetre se alázd meg magad azzal, hogy vitába szállsz, magyarázatot kérsz, és megpróbálod magad „visszakönyörögni”. Ez nem lenne méltó hozzád! Ne rontsd el jobban, amit a másik elrontott! Inkább próbálj meg egy szép emléket megmenteni. Ha mást nem, legalább azt, hogy megbocsátasz…

Persze ma még összeszorul a szív, hullanak befelé a könnyek, s elviselhetetlennek látszik az élet. Mégis te maradtál győztesen, ha ezt most még talán nem is érted egészen.

Az idő ezt a sebet mindennap gyógyítja. Te pedig napról napra jobban fölismered, mitől óvott meg a Gondviselés…

Adj tehát hálát Istennek, hogy mindez így történt, és ahelyett, hogy bánatos szívvel keseregnél, láss inkább munkához, végezd kötelességedet, nézz jobban körül: kinek van rád szüksége, ki vár tőled egy vigasztaló szót…

És próbálj meg újra mosolyogni! Egy kicsit a könnyek mögött is. Aztán majd eljön egy nap, amikor könnyek nélkül is sikerül…

Elhagyottan

Nagyon szerettem őt.

Miért tette ezt velem?

Magamra maradtam teljesen…

Elárulva, kiszolgáltatva, mással lecserélve…

Miért?

Ő vajon nem sejti, mekkora fájdalmat okozott nekem ezzel?

Mutasd meg, Uram, mi értelme van még az életemnek!

Segíts ezt a szörnyű csalódást kihevernem, és őrizz meg a kísértéstől, nehogy meggyűlöljem őt.

Szeretetre teremtettél bennünket, Uram.

Könyörülj rajtunk!

Add, hogy készségesen azok felé fordulhassak, akiknek most is szükségük van a segítségemre.

*

Jegyesek imája

Köszönöm neked a boldogságot, Uram, amit nekünk ajándékoztál.

Te vezettél bennünket egymáshoz. Segíts, hogy egymás mellett maradhassunk, és segíthessük egymást a házasság felé vezető úton.

A szeretet megbocsátásból él. Add, hogy meg tudjunk egymásnak bocsátani, hogy növekedjünk egymás szeretetében. Minél inkább megkedveljük egymást, annál inkább növekszünk az irántad való szeretetben is.

Add, hogy egymást mindinkább megismerjük, mind bensőségesebben szeressük, s minden gyöngédségünkkel, szívünk dobbanásával s élőszóval is elmondhassuk egymásnak a boldogító vallomást: Szeretlek!

*

A szerelem önzetlen: a másikat akarja boldoggá tenni, nem pedig saját boldogságát – kielégülését – keresi. A szerelem önzetlenség nélkül kihasználás.

A szerelem örök – a szenvedés is hozzátartozik ugyan az igazi szerelemhez –, de a mély öröm nélkül a szerelem felületes élvezetvágy marad.

A szerelem „igen”-t mond a másiknak. Elfogadja őt olyannak, amilyen. Alapvető elutasítás vagy kritika kizárja a szerelmet. Nem akarja megváltoztatni, „megnevelni” a másikat. A nő alkalmazkodik a férfihez, a férfi „beáll” az asszonyra, és ő marad az irányító. A szerelem a másik elismerése nélkül zsarnokság.

A szerelem szabadságból születik – önkéntes. Megöli a szerelmet a kényszer, a parancs, a tilalom.

A szerelem harmónia. Nem a nyúlós egyformaság unalma, hanem a szólamok csengő akkordja.

Klaus Thomas

Bizalom (Ina Fricke felvétele)

Választás

Egy lány

egyszer arra kért, döntsek:

vagy ő – vagy az Isten.

Én akkor téged választottalak, Uram.

Most, évek múlva beigazolódott,

hogy helyesen döntöttem…

Ő nem hitt benned, nem tisztelt téged.

Törvényeid az ő számára nem a szabadságot jelentették,

hanem csak korlátokat:

tehernek és korszerűtlennek vélte őket.

Vajon hányan fordítanak hátat neked ugyanezért?

Talán nekem is könnyebb lenne, ha nem kérdeznék?

Ha kikapcsolnám lelkiismeretemet?

Ha nyugodtan tenném, amit mások jónak tartanak,

de ugyanakkor tudjam: életem hamis vágányra futott?…

Csak mosolyognak, ha valakitől hallják,

hogy egyszer minden embernek számot kell adnia

életéről.

Vajon akkor is nevetnek majd, amikor te eljössz?

Alig hiszem.

J. M.

(A Lipcsében kiadott Unterwegs c. ifjúsági imakönyvből.)

Értelmed

Értelmet is kaptál Istentől. Miért ne vennéd hát figyelembe, miért ne becsülnéd meg jogos követeléseit?

Az értelem az igazságot keresi.

Minden erőddel azon légy, hogy megismerd a teljes igazságot! Ne félj semmi kellemetlen meglepetéstől! Ellenkezőleg: kutasd az igazságot mindenütt, mindenkor és mindenben: a természettudományokban, a történelemben, az irodalomban, a vallásban egyaránt!

Erre tégy föl mindent! Ne elégedj meg felületes, felszínes ismeretekkel!

Ne gondold, hogy hited teljesen fölment az igazságkeresés kötelezettsége alól! Sőt, hitednek egyre inkább ésszerűnek, logikusnak kell lennie! Ezért mélyülj el nagyon komolyan hited tanulmányozásában!

S habár a nemhívők megtérítésében s a közömbösök felrázásában továbbra is a példaadó keresztény élet a leghatékonyabb eszköz: a tudomány mégis igen értékes fegyver azok kezében, akik Krisztus szolgálatában küzdenek.

Nagyon sokat és buzgón tanulj! Most ez a legfőbb feladatod. Képezd magad tovább olvasással, tanulmányokkal, értékes beszélgetésekkel! Gazdagítsd gondolatvilágodat, tágítsd látókörödet, tökéletesítsd ítélőképességedet!

Hálaadás az értelem adományáért

Istenem, örök szellem, köszönöm neked értelmemet, ezt a csodálatos ajándékot! Ez az adományod tesz engem hozzád leginkább hasonlóvá.

Micsoda öröm számomra, hogy a teremtett világnak értelmem által ura lehetek!

Hiszen értelmemnek köszönhetem, hogy a mindenség erőit legyőzhetem, a föld kincseit a magam hasznára fordíthatom, a világ lényegét felfoghatom, s az embereket megérthetem.

Eszemnek köszönhetem, hogy a tudomány legújabb fölfedezéseit megértem, hogy élvezni tudom a költészetet, a zenét, és hogy föl tudom fogni az írott szöveg élettelen betűiből az élő, mozgató, eleven emberi gondolatot.

Micsoda öröm, hogy a mindenségnek az értelem által szinte papja lehetek!

Hisz az értelemmel ragadom meg a környező anyagi világot, és felajánlom neked, mint ahogy a pap felajánlja a paténán az ostyát.

Megszólaltatója lehetek a teremtett világnak: miként a művész, aki egy dalt játszik hangszerén, úgy zenghetek dicséretet neked én is a természet fönséges imájával.

Istenem, örök Szellem, megköszönöm neked az örömöket, amelyeknek értelmem révén részese lehettem.

Köszönök minden felemelőt és megindítót, amelyet iskolában, olvasmányaimban, szórakozásom, sétám és utazásom közben élvezhettem!

Köszönöm a bennem levő törekvést, amely az igazságot keresi, szomjazza! Te oltottad belém ezt a vágyat, amelynek az a célja, hogy megismerjen téged, Istenem, aki maga vagy az Igazság!

Értelmem Isten szolgálatában

Uram, tőled kaptam az értelem drága talentumát! Nem akarom ezt az értékes és megtisztelő ajándékot kényelmes, nemtörődöm élettel parlagon hagyni.

Ezért elhatározom, hogy kegyelmed segítségével hivatásomnak a lehető legjobban megfelelek.

Különösen a következőkre akarok figyelni:

Mindig a kegyelem állapotában akarok lenni, amikor tanulok. Hiszen egyedül te vagy a forrása minden nemes gondolatnak, tettnek. Egészségileg alkalmas akarok lenni a szellemi munkára. Éppen ezért kerülni akarom a mértéktelenséget mind az étkezésben, mind a sportban. Pontosan kelek és fekszem, hogy kipihenjem magam.

Becsületes akarok lenni, s nem akarom áltatni magam, hogy megértettem valamit, amíg csak félig fogtam föl értelmét. Mások előtt sem akarom annak a látszatát kelteni, mintha az ilyen félig fölfogott dolgokkal tisztában volnék.

A dolgokon elgondolkozom, s a kutató szellem szomjúságával igyekszem megragadni lényüket. Odaadó figyelemmel akarok az előadásokon részt venni. Minden tantárgyban a tőlem telhető legjobb eredményt szándékozom elérni. A már elsajátított ismereteket külön tanulmányokkal, hozzáolvasással egészítem ki.

Mindig teljes munkát akarok végezni, s nem fogok semmit félbehagyni. Iskolai feladataim tiszták, rendesek lesznek. Ügyelni próbálok kifejezéseim helyességére, választékosságára, hogy gondolataimat mindig szabatosan és gördülékenyen adhassam elő. Uram, Jézus Krisztus, te vagy a világ világossága, segíts a világosság fiává lennem! Add, hogy igyekezetem nyomán és segítségeddel tiszta, éles elmének örvendjek, amely szüntelenül nyitva áll az igazság befogadására, a te megismerésedre.

Az iskolában

Uram és Mesterem! Te harminc évig készültél hivatásodra. Apostolaid is először nálad tanultak, mielőtt a világba mentek.

Nekem is iskolába kell járnom, ha azt akarom, hogy hivatásomnak megfeleljek, s majd megálljam a helyem a társadalomban. Most még fiatal vagyok! Keresztény lévén, jól tudom, hogy akkor ismerhetlek meg téged az életben mindjobban, ha hasznosítom a tőled kapott talentumokat.

Küldd rám áldásodat az egész iskolaévben, hogy mindig kitartóan, derekasan dolgozzam! Adj vidám lelkületet a tanuláshoz!

Apostolaidnak a Szentlelket küldted, hogy mindent jól megértsenek, és helyesen cselekedjenek. Kérlek, küldd őt el nekem is, hogy velem legyen minden órán, segítsen feladataim megoldásában: különösen abban a tantárgyban, amelyikben a leggyengébb vagyok, és amely a legnehezebb.

Tanítóimnak, nevelőimnek mindig meg akarom adni a nekik kijáró tiszteletet. Kérlek, Uram, adj nekem jó tanítókat! Rendelj mellém igazi barátokat, s óvj az olyan társaktól, akik rosszra csábítanak!

Légy mellettem, segítsd tanítóimat, tanáraimat és az egész osztályt!

Szűzanyám, aki gondot viseltél szent Fiadra, amikor még gyermek volt, kérlek gondoskodj rólam is!

*

Uram, tudom, te komolyan veszel engem,

ha még fiatal vagyok is.

De vajon miért oly nehéz ez azoknak,

akik idősebbek nálam?

Például szüleimnek, tanáraimnak,

főnökömnek és idősebb munkatársaimnak…

A legtöbben így vélekednek:

Csupán mert fiatalabb vagyok, mint ők.

Mindaz, amit elgondolok vagy megállapítok:

értetlenség vagy értelmetlenség.

Azt hiszem, ehhez nincs joguk.

De be kell vallanom, magam sem vagyok teljesen

mentes az idősebb korosztállyal szembeni előítéletektől.

Gyakran eleve maradinak tartom őket

anélkül, hogy viselkedésük okait tisztáznám magamban.

Konzervatívoknak ítélem őket akkor is,

ha sok dologban jártasabbak,

és nagyobb a tapasztalatuk.

De hát ők is voltak egyszer fiatalok,

és nekik is bizonyára megvoltak a maguk problémái.

Sokszor mégis úgy tűnik, mintha megfeledkeztek volna

erről, és nem törekszenek arra,

hogy megértsék az én problémáimat.

Néha azt hiszem, csupán tekintélyüket féltik,

és észre sem veszik: ez teljesen fölösleges lenne,

ha leülnének mellém,

s kicsit elbeszélgetnének velem eltérő nézeteinkről…

Talán belőlem is hiányzik erre a hajlandóság…

Kérlek, Uram, segíts nekem, hogy jobban

megérthessem az idősebb nemzedéket, ha nem is tudok velük mindig és mindenben egyetérteni.

Tanáraimért

Életüket arra áldozzák, hogy tanítsanak, neveljenek bennünket, s előkészítsenek hivatásunk betöltésére.

Évről évre újabb osztályokban tanítják ugyanazokat az ismereteket, amelyek számukra már magától értetődők, de amelyeket mi oly sokszor csak kelletlenül akarunk megtanulni.

Gondoltam már arra, hogy milyen nehéz és idegőrlő a munkájuk? Hogy milyen sok türelemre van szükségük, amikor értetlenek vagyunk – sőt talán tapintatlanok is velük szemben?

Eszembe jutott, hányszor kell magyarázniuk lelkesen valamit, miközben talán bánat nyomja szívüket?

Adj, Uram, nekik erőt és kedvet, hogy szeressék hivatásukat, hogy szeressenek bennünket! Örömmel lépjenek be osztályunkba! Érezzék meg rajtunk, hogy szeretjük őket, s hálásak vagyunk a velünk való vesződségért!

Adj, Uram, nekem erőt, hogy azt a tanáromat, azt a nevelőmet is tudjam tisztelni, szeretni, aki nem rokonszenves nekem, akinek szívesen ellentmondanék, mert úgy vélem, nem egyformán gondolkodunk, s az én oldalamon van az igazság…

Szeretni akarom azt a nevelőmet is, akiről úgy érzem, állandóan „pikkel” rám, nem szívlel engem. Legyek vele szemben megértő, keressem az alkalmat az őszinte közeledésre. Szorgalmammal, fegyelmezett viselkedésemmel, udvarias magatartásommal tanúsítsam: esetleges ellenszenvét képes vagyok jóindulatú rokonszenvvel viszonozni.

Különösen szeretni és becsülni akarom azt a tanáromat, aki nem áll hivatása magaslatán, aki nem tud bánni velünk. Amikor osztálytársaim visszaélnek gyengeségével, fegyelmezetlenek, én legyek az, akire ő mindig számíthat, akiben nem csalódik. Legyen bennem gerinc, hogy társaim előtt sem említem őt soha gúnynevén – s hacsak tehetem, másokat is figyelmeztetek erre.

Uram, add, hogy ne feledkezzem meg volt tanáraimról sem, irántuk érzett hálámat mutassam ki olykor egy levéllel, látogatással, s a személyes találkozáskor őszinte, udvarias érdeklődéssel.

Ajándékozd meg, Uram, tanáraimat és nevelőimet a Szentlélek kegyelmével és erejével, hogy mindig az igazságot, csakis a színtiszta igazságot tanítsák.

*

Ma már ismét megnyílhattak katolikus gimnáziumaink. Tanárai többnyire szerzetesek, akik életüket az ifjúság oktatására és keresztény szellemben való nevelésére szentelik.

Nem érzel kedvet, hogy az általános iskola után egy ilyen gimnáziumban tanulhass?

Szándékodat közöld lelkiatyáddal, hittanároddal vagy a helybeli plébánossal. De szüleid is írhatnak közvetlenül a gimnáziumnak, ahova jelentkezni kívánsz.

Kérd meg a szüleidet, kísérjenek el egy alkalommal, s ismerkedj kissé az iskola belső világával, a környezettel.

Az intézet vezetői és tanulói szeretettel várják látogatásodat, és érdeklődésedre szívesen nyújtanak felvilágosítást.

Ballagók imádsága

Mindenható Istenünk! Utoljára jelenünk meg színed előtt ebben az iskolai közösségben, hogy még egyszer köszönetet mondjunk a vett jókért.

Gondviselő szereteted kísért eddig a mai napig.

Most a búcsúzáskor kérdezzük magunktól: Felismertük-e ajándékaidat? Nyílt lélekkel fogadtuk-e a tanítást, amelyet ebben az iskolában kaptunk? Értékeltük-e eléggé, hogy veled egy fedél alatt lehetünk?

Tudjuk, hogy mindig vártál minket. Nemcsak a közös szentmiséken, hanem napközben vagy tanítás után is, hogy meghallgasd panaszainkat, apró kéréseinket.

Te szóltál hozzánk a szép és kedves órákban, és mi számot adtunk esztendők munkájáról. Azután nehezebb feladat vár ránk: tanúságot kell tennünk az életben az evangéliumról.

Gyarlóságunk tudatában nem fogadkozunk, inkább kérünk: segíts, hogy mulasztásainkat jóvátehessük.

Tudjuk, hogy ez lesz a legszebb hála, amellyel szüleink és tanáraink áldozatát viszonozhatjuk.

A katolikus világ várakozással tekint ránk: Vajon megértünk-e a keresztény nagykorúságra?

Segíts, hogy életünket a halálig tartó hűség biztos talajára építhessük!

Engedd, hogy leendő otthonaink a keresztény lelkiséget sugározzák a világba!

Segíts hivatásunk betöltésében, hogy munkánkkal mindig a te országodat építsük!

Az emmauszi tanítványokkal kérünk: maradj velünk, Urunk! Most és akkor is, ha a nap nyugovóra hajol.

Állj mellettünk az élet küzdelmeiben, áldd meg örömeinket és szenteld meg könnyeinket!

Ne engedd, hogy elszakadjunk tőled, hanem tarts meg minket, mint tieidet! Ámen.

(A Patrona Hungariae leánygimnázium végzős diákjainak imádsága.)

*

A jezsuiták pécsi Pius Főgimnáziumában a növendékek ellenőrző könyvére a hátlapon ezt a szöveget nyomtatták:

Féld és szeresd az Istent:

Mindenben az Ő tetszését keresd!

Szeresd felebarátodat, és legalább napjában egyszer

szerezz valakinek örömet!

Legdrágább kincsed a megszentelő kegyelem állapota:

óvd a bűnalkalmaktól, léha baráttól,

ártalmas olvasmánytól, rossz mozitól,

és növeld erényes élettel, bensőséges imával,

gyakori szentáldozással!

Szeresd a Hazát! Készségesen hozz érte áldozatot!

Céltudatosan készülj az életre! Acélosan dolgozzál

jövődért, Tieidért, Hazádért, Egyházadért!

Engedelmeskedjél híven és készségesen törvényes

elöljáróidnak!

Légy nemes lelkű, előzékeny, udvarias, fegyelmezett, vidám,

hogy büszke lehessen rád a Pius!

* * *

Ahogy látóköröd tágul, ahogy az egyes szakterületeken ismereteid gyarapodnak, úgy válik szükségessé, hogy hiteddel kapcsolatos tudnivalóidat is naprakészen tartsad. Igaz, ugyan, hogy hitünk alaptételei, a kinyilatkoztatott igazságok változhatatlanok, azok gyakorlati megélése, az adott korban való alkalmazása minden nemzedék számára új és új problémákat vet föl.

Aki utoljára csak az általános iskola nyolcadik osztályának utolsó tornaóráján végzett ügyességi vagy egyéb izomfejlesztő gyakorlatokat, annak nem kis gondja lesz, ha a későbbiekben akárcsak közepes erőfeszítést igénylő akadályokat kell leküzdenie. A matematika és egyéb tudományok elemi ismereteinek elsajátítása távolról sem elegendő még ahhoz, hogy a mindennapi életnek akárcsak kevésbé bonyolult feladatait nehézség nélkül megoldhassuk. Akkor hát miért éppen a hiteddel kapcsolatos tudnivalókban lennél annyira igénytelen? Miért éppen ezen a téren elégednél meg a legkevesebbel?

A keresztény hitről és erkölcsről, az egyház belső életéről szerzett ismereteid sem maradhatnak meg azon a szinten, melyen az általános iskolában vagy a középiskolában sajátítottad el őket. Csak modern, korszerű felkészültség képes ellenállni a keresztényellenes eszmeáramlatoknak. Lelki fejlődésed, jellemed alakulása szempontjából is feltétlenül tanácsos, hogy mindig valaminő kapcsolatot tarts napjaink legfrissebb katolikus szellemi irányzataival. Ahhoz, hogy korszerű, használható, a társadalom mélyeibe behatoló keresztény lelkiséget adhass át leendő családodnak, gyermekeidnek, tanítványaidnak, munkatársaidnak, előbb neked is bőven kell merítened ebből a lelkiségből.

Érdekeljen tehát minden, amit hitünkkel, egyházunkkal kapcsolatban a nyilvánosság elé tárnak, amit illetékes egy-házi tisztségviselők szóban vagy írásban közzétesznek, amit a hit és erkölcs tudományos művelői publikálnak. Érdekeljen a hívők, az egyház élete, gondjai, problémái, melyekhez te is segítséget kaphatsz és segítséget adhatsz. Kísérd állandó figyelemmel a katolikus sajtót. Modern, keresztény ember nem élhet meg anélkül, hogy tudomást ne vegyen egyházának gondjairól, sikereiről és kudarcairól. Egyházunk sajtójából értesülsz a hitélet legfontosabb eseményeiről, a vallásos rendezvényekről, az egyházkormányzat híreiről.

Asztalodon mindig legyen ott vallásos tárgyú könyv. Olyan, amiben rendszeresen belelapozol, esetleg jegyzetelsz belőle. Milyen gyümölcsöző lenne, ha ismeretségi körödben akadna, akivel ezekről a könyvekről, a bennük fölvetett problémákról időnként elbeszélgethetnél! Ha lehet társalogni iskoláról, sportról, politikáról, miért ne lehetne alkotó szellemű vitát folytatni arról is, miként ítéli meg, hogyan magyarázza egyházunk a világ eseményeit, s milyen lehetőségeket kínál fel a problémák keresztény szellemben történő megoldására. A bensőséges imaélet mellett az ilyen téren való tájékozottság elevenebb, szorosabb kapcsolatot teremt belső világod és a körülötted zajló események között. Eszmék, szellemi áramlatok kerülnek veled életközelbe, te továbbadod, visszaadod azokat, a világ pedig általad újabb ponton érintkezésbe kerül, és tovább gazdagodik a dolgok keresztény értelmezésével, keresztény életalakító erejével.

Lehetetlenség felsorolni mindazokat a műveket, melyeknek elolvasása keresztény világnézeted elmélyítése szempontjából feltétlenül fontosak. Az alábbiak – korántsem a teljesség igényével – inkább kiindulási pontul szolgálnak, hogy megkönnyítsék számodra a kezdeti tájékozódást. De válogathatsz azoktól a szerzőktől is, akiknek műveiből ebben a könyvben idézeteket találsz.

Egész életedben mégis minden könyvnél fontosabb legyen számodra Isten szava, a Szentírás. Ezzel a könyvvel ne tudj betelni soha! Vedd elő újra meg újra, s elmélkedj igazságain. Tapasztalni fogod, hogy a világirodalom remekei is valamiképpen az isteni kinyilatkoztatásnak ebből az örök érvényű forrásából táplálkoznak.

Az itt felsorolt műveknél a 16 éves korhatárt nem kell túl szigorúan venned. Ha viszont úgy érzed, valamelyik könyv nem tudja lekötni huzamosabb ideig érdeklődésedet, tedd félre, válassz addig másikat. A legjobb könyvekből is oly sok van a világon, hogy a leghosszabb élet sem lenne elegendő az elolvasásukhoz. (Kinek lenne akkor még ezután ideje és kedve középszerű, rossz könyvekhez?)

Ajánlott ismeretterjesztő irodalom keresztény életszemlélet kialakításához:

16 éves kor alatt: Legkisebbek Bibliája. 12 füzetből álló sorozat (Bp., Szent István Társulat); – Gaston Courtois: A legszebb történet; – Mino Musio-Andrej Pauliny: Don Bosco élete; – Képes Biblia, Ó- és Újszövetség; – Umberto de Vanna: Mi értelme az életnek? Hinni tizenhat éves fejjel? – György Attila: Jöjj, kövess engem! Szentek élete gyermekek részére.

16 éves kor fölött: Újszövetségi Szentírás; – Sík Sándor: Zsoltárok könyve; – Kempis Tamás: Krisztus követése; – Szent Ágoston: Vallomások; – Gerhard Kroll S. J.: Jézus nyomában; – Prohászka Ottokár: Elmélkedések az Evangéliumról; A diadalmas világnézet; – Schütz Antal: Isten a történelemben; – Tomka Ferenc: A keresztény hit legfőbb kérdései; – Szentmártoni Mihály: A személyi érettség felé; – Michael Quoist: Így élni jó; (M. Quoist minden műve). – Theodor Bovet: Felette nagy titok (Könyv a házasságról); – Nyíri Tamás: A keresztény ember küldetése a világban; Ki ez az ember? – Ijjas Antal: Húsz évszázad viharában; Jézus története I–II. kötet; – Belon Gellért: Ellesett pillanatok; – Meszlényi Antal: Magyar szentek, szentéletű magyarok; – Thomas Merton: Senki sem sziget; – Mindszenty József: Emlékirataim; – Ispánki Béla: Az évszázad pere; – Regőczi István: Az Isten vándora; – H. Schaller: Útkeresés – Magyar Katolikus Lexikon kötetei (Bp., Szent István Társulat); – Bendász István: Öt év a szögesdrót mögött. Egy kárpátaljai pap a Gulag munkatáboraiban; – Pécsi Géza: Kulcs a muzsikához; – Kelety Géza O. Cist.: Szeretetből élni; – Hetényi Varga Károly: Papi sorsok a horogkereszt és a vörös csillag árnyékában I–III. kötet.

Keresztény lelkiséget formáló szépirodalmi művek:

16 éves kor alatt: Edmondo de Amicis: Szív. A gyermekek számára; – Gárdonyi Géza: Isten rabjai; (Gárdonyi Géza minden munkája) – Móra Ferenc: Aranykoporsó; (Móra Ferenc elbeszélései, regényei); – Henryk Sienkiewicz: Quo vadis?; Keresztes lovagok; – Lewis Wallece: Ben Hur; – Koszter atya: Lurkó; Iluska; Fulgur; – Anna Frank naplója; – Joni Eareckson–Joe Musser: Joni (Evangéliumi Kiadó, USA, Michigan); – Joni Eareckson–Steve Esters: Egy lépéssel tovább (ugyanott).

16 éves kor fölött: Madách Imre: Az ember tragédiája; – Isten kezében. Romániai magyar költők istenes versei. – Ijjas Antal regényei, elbeszélései; – Sík Sándor, Mécs László, Rónay György versei; – Innen és túl. Versek az istenkereső emberről (Vigilia-könyvek); – Öröktűz. Elbeszélések az istenkereső emberről (Vigilia könyvek); – Leo Tolsztoj; Feltámadás; – Dosztojevszkij: Karamazov testvérek; – Franz Werfel: Bernadette; – Graham Green: Hatalom és dicsőség; – François Mauriac regényei, elbeszélései.

Fontosabb katolikus sajtóorgánumaink:

Új Ember (hetilap); – Keresztény Élet. A vallásos családok hetilapja. – Igen (katolikus ifjúsági folyóirat). – Vigilia (havi folyóirat); Mérleg (Lapok és könyvek szemléje) – Zászlónk (A Regnum Marianum lapja fiataloknak. Megjelenik havonta). – Egyházfórum, zsinati lap.

A felsorolt lapok közül legalább egynek légy rendszeres olvasója, előfizetője.

A „KÖNYVEK KÖNYVE”

Japánban a keresztények száma csak nyolcszázezer. Mégis a keresztény egyházak legújabb, közös szentírásfordítását tízmillió példányban adják ki, oly nagy iránta az érdeklődés. Vajon miért érdekli a „Könyvek Könyve” a kívülállók millióit.

Feleletünk: mert a Biblia az egész emberiség közös kultúrkincse. Különösképpen kultúrkincse azonban Európa népeinek: hiszen világrészünk művészete, irodalma, tudománya kezdettől fogva szorosan összefonódott a kereszténységgel és annak legszentebb könyvével. Az európai múzeumok régi képtáraiban (így például a budapesti Szépművészeti Múzeumban vagy akár a szentpétervári Ermitázsban) a legtöbb kép mondanivalóját meg sem érti, aki a Szentírást nem ismeri.

Mi, keresztények, azonban mégsem csupán kultúrtörténeti értéke miatt vesszük kezünkbe az „Írást”. Számunkra Isten szava ez. Eligazítást, vigasztalást ad mindennapjainkban, és naponkénti olvasása által egyre inkább megismerjük Jézust, magunkba szívjuk az ő szellemiségét, átértjük igazi emberi hivatásunkat. Akit szeretünk, azt ismerni is akarjuk. A Szentírás olvasása nélkül Jézust nem ismerhetjük meg igazán.

A teljes Szentírás – Biblia – két nagy részből áll. Az Ószövetség a Jézus előtti idők szent könyveit tartalmazza: elbeszélő, tanító vagy költői műveket. Az Újszövetség Jézust állítja elénk a négy evangélium – Máté, Márk, Lukács és János – könyvének lapjain.

Az ősegyház életét és hitét mutatja be az Apostolok Cselekedetei könyvében és az apostol-levelekben. Utolsó írás benne a Jelenések Könyve, amely jelképekben írja le az istenország küzdelmeit, üldöztetéseit és győzelmét a végső beteljesülésig. A Szentírás rendszeres olvasását lehetőleg az Újszövetséggel kezdd. Legyen saját újszövetségi Szentírásod. Ne olvasd egyvégből, mint más könyveket, hanem mindennap egy kis szakaszt. Így mélyül el lelkedben napról napra mindaz, amit olvastál.

Waigand József

A Biblia gyermekkoromtól fogva hűséges társam, nehéz helyzetekben mindig támaszom, vigasz a vigasztalanságban, remény a bajban, kiút a reménytelenségből.

Mi a legnagyobb baj a mai világban? Az, hogy az ember egyre kevésbé képes nagy távlatokban gondolkodni, s hinni abban, hogy az igazság végül is mindig győz. Mi a mesék varázsa? A hit az igazság győzelmében. Akiből kivész ez a hit, aki csupán élete kudarcait látja, az vélt tehetetlenségében föloldódik a minden mindegy gondolatában, cinikussá válik. A cinizmus pedig elvezet a nemtörődömséghez, a lustasághoz; ha minden mindegy, nem érdemes küzdeni, az emberben eluralkodik a kiszolgáltatottság érzése. Még a szép és jó dolgok is értelmüket vesztik.

Az Ószövetségben legkedvesebb olvasmányom Jób könyve. Jób megpróbáltatása, testi, lelki kínjai és kiszabadulása reménytelen helyzetéből életem sok nehéz órájában adott nekem erőt. Börtönéveimben, betegségeimben, veszélyes műtétjeim előtt, amikor attól féltem, a fájdalom elveszejti hitemet, mindig Jób története után nyúltam. S az ő fölemelkedése szilárdított meg hitemben, hogy képes leszek úrrá lenni önmagamon, kilépni kínjaim rabságából.

Az Újszövetségnek is azokat a fejezeteit olvasom a legszívesebben, amelyek a megújulás és a megbocsátás lehetőségeit példázzák. A tékozló fiú, a római százados és Mária Magdolna történetét. Mind azt sugallják, hogy az ember igenis ura lehet önmagának, le tudja vetkőzni eredendő rosszaságát, önmagára és környezetére káros szokásait, ha hajlandó küzdeni ezért.

Az emberi élet, az én életem is folytonos küzdelem, vívódás önmagammal. De a cél világos, az önmagunk fölötti győzelem lehetséges, s bármikor bekövetkezhet, akár a halál órájában is. Mert nem az idő számít, hanem a hit a megújulásban. Tolsztoj Iván Iljicse percekkel halála előtt döbben rá, hogy elfuserálta az életét, de megnyugszik abban a meggyőződésében, hogy még mindig nem késő, még élete utolsó perceiben is van esélye, hogy mássá legyen, mint amilyen volt, s megbékélten fejezi be életét.

A Biblia az én számomra szent írás. Szent, mert megtanít önmagunkkal és a világgal békében élni. Mert megóv a kétségbeeséstől, mert megerősít hitemben, ami szerint az igazságnak akkor is győznie kell, ha az életem kudarcok sorozata. Szent, mert távol tartja tőlem a cinizmust, a lustaságot, a nemtörődömséget és a rendetlenséget. Erőt ad az önmagammal való harcomban. Megszilárdít abban, hogy a világmindenségben, a természetben s az emberi létezésben rend van, ha ésszel fölfogni nehéz, akkor is.

Mensáros László

Minden fakul, minden romlik,

Márványvár is összeomlik,

Bíborleplek ronggyá mállnak,

Dicsőségek füstbe szállnak.

Csak ez a könyv nem tér porba,

Mintha volna égi lelke!

Ez a könyv a Mózes bokra:

Isten szíve dobog benne.

Ez a könyv a könyvek könyve,

Szegény ember drága gyöngye,

Égi harmat lankadtaknak,

Világosság földi vaknak.

Bölcsességnek arany útja:

Boldog, aki rátalál!

Szomjas lelkek forráskútja,

Hol pohárral Krisztus áll.

Gárdonyi Géza

Akaratod

Az igazság befogadására kész értelem önmagában még nem elegendő. Olyan akaraterőt kell kikovácsolnod, amely a megismert igazságot követni képes.

Ne mondd, hogy neked nincs erős akaratod! Az Úristentől ezt a talentumot megkaptad, csak bizonyára elmulasztottad kialakítani, és továbbfejleszteni.

Mit tehetsz, hogy akaratod megerősödjék?

Mindenekelőtt imádkozz!

Miért? Elsősorban nem azért, hogy Isten segítségét lekönyörögd – hiszen Isten nem hagyja el teremtményeit –, hanem inkább azért, hogy hálát adj az akaratért mint ajándékért, s hogy Isten akaratával összeköthesd azt.

Először is fogadd meg, hogy szívós, kitartó önneveléssel dolgozol jellemed kiformálásán. S mivel Isten segítségére számíthatsz, rögtön láss hozzá! Ha megteszed, a továbbfejlődés rajtad múlik, miután Isten támogatását élvezed.

Célkitűzés

Ha nem állnak előtted nemes célok és eszmék, amelyeknek elérésére törekszel, nem lesz benned elég lendület sem, elsüllyedsz a szürke középszerűségben.

A legszentebb törekvésed Isten szolgálata, s az ő művén való továbbmunkálkodás legyen! Nincs értékesebb program, mint az embereket Istenhez vezetni, bajaikon, szenvedéseiken enyhíteni!…

Hogy ezt a nagyszerű célt jól szolgálhasd, Isten kegyelmét fölhasználva ki kell bontakoztatnod mindazokat a képességeket, amelyeknek csíráját magadban hordozod.

Tiszteld a nagy embereket, és végy példát róluk, akik ezt az ideált életükben megvalósították! Válassz magadnak jelmondatot, amely célodra emlékeztet, s ébren tartja szép, nagy, nemes terveid megvalósításának gondolatát!

Szenteld magad teljesen ennek az eszmének! Ennek élj, ez kösse le elsősorban erődet, ehhez viszonyítsd többi dolgodat is!

Önvizsgálat

A világot gondolatok és eszmék irányítják. A te akaratodat is. Vizsgáld tehát fölül gondolatvilágodat, elveidet. Utasítsd vissza, vess ki mindent belőle, ami középszerű vagy veszélyes lehet számodra, de ápold magadban mindazt, ami jobbá, tökéletesebbé tehet!

Minden este szakíts egy kis időt lelkiismereted megvizsgálására. Ilyenkor keresd, kutasd a gondolatokat s azokat a rugókat, amelyek tetteid indítékául szolgálnak.

Önuralom

Tested edzése, erősítése érdekében különböző gyakorlatokat vezetsz be: tornászol, futsz, szabadgyakorlatokat végzel, hegyet mászol. Az elért eredménnyel sohasem elégszel meg. A súlynak mind nehezebbnek kell lennie, a mozgásnak gyorsabbnak, az akadálynak magasabbnak, a sziklának meredekebbnek.

Mindez magától értetődőnek, ésszerűnek tűnik, ha testnevelésről van szó.

Ugyanígy kell azonban gyakorlatokkal kifejleszteni, megerősíteni akaratodat is, akárcsak izmaidat. Meg kell magad erőltetned, akadályokat kell keresned, nehézségeket kell legyőznöd!

Vesd latba minden akaraterődet, hogy az uralmat tested, érzelmeid, fantáziád és szíved fölött elnyerhesd!

Néha tagadj meg magadtól egyébként megengedett dolgokat, és azt is végezd el, ami egyáltalán nincs ínyedre, hogy az önuralmat minden területen megszerezd!

Néhányszor győzd le magad így a nap folyamán, s hamarosan érezni fogod, milyen nagy mértékben acélosodott meg akaratod.

Mindig valami előre meghatározott dologra törekedj! Például egy hibád leküzdésére, egy erény kialakítására. S mivel az akarat minden emberi tevékenységben közreműködik, az így megedzett akaratodat más területen is hasznosíthatod. (Pl. nyelvtanulás, hangszereken játszás stb.)

Mindezeknek persze tervszerűen, megalkuvás nélkül kell történnie. Nagyon ajánlatos, ha gyóntatóatyád tanácsát is kikéred, s elfogadod segítségét, hogy mindig buzgó, kitartó légy Krisztus szolgálatában.

Hálaadás az akarat ajándékáért

Istenem, micsoda nagyszerű dolog az erős akarat!

Azokra az emberekre kell gondolnom, akik vasakarattal, önmagukat és minden ellenállást legyőzve küzdöttek, hogy eszméiket megvalósítsák, a világot jobbá, szebbé tegyék.

Legelőször azokra kell gondolnom, akik, Uram, a te akaratodat teljesítik:

Arra a diákra, aki minden erejét megfeszítve oldja meg feladatait, mert ezzel örömet akar szerezni neked;

A munkásra, aki mindennap becsületesen elvégzi munkáját;

A mártírokra, akik sem csábításra, sem fenyegetésre nem törtek meg;

Uram, Jézus Krisztus, a te akaratodra gondolok, amellyel a legnagyobb szenvedésben és gyalázatban is erős és rendíthetetlen maradtál.

Micsoda nagyszerű dolog kimondani: Akarok…! Fenyegessen, csábítson, gyalázkodjon az egész világ: nem jöhet semmi, ami a szabad, elszánt akarat szikláját megingatná!

Mégis félek, Uram, nehogy elbízzam magam! Csak az alázatos akarat tetszhet neked. Adj nekem ezért, Uram, könnyen vezethető, de bátor akaratot!

Akaratod felajánlása

Uram, Istenem! Fölajánlom neked fejlődő, erősödő akaratomat! Neked ajánlom, hogy egészen a tiéd legyen!

Kérlek, óvd meg minden ellanyhulástól, gyöngeségtől! Ne engedd soha hangulatom szeszélyes hullámzásainak játékszerévé válni!

Ne tűrd, hogy akaratom rabszolgává váljék: olyan emberek és eszmék kiszolgálójává, akik az igazi akaratot tulajdonképpen elsorvasztják!

Ne engedd, hogy akaratom önző módon, másokra való tekintet nélkül – sőt azok kárára – érvényesüljön!

Ne engedd, hogy akaratom merev legyen: és hiányozzék belőle a mások iránti kellő tapintat.

Ne hagyd, hogy akaratom ellanyhuljon, hogy csak a jó szándék éljen benne, s képtelen legyen a cselekvésre; amelyet befolyásol, s szinte pórázon vezethet a környezet!

Uram, segíts olyan akaratot kialakítanom, amely erős, kitartó, tele van lendülettel, s nem csügged el semmi nehézség láttán!

Legyen akaratom:

rugalmas, amely mindig úgy cselekszik, hogy másokat meg ne sebezzen;

önálló, tudva mindig, hogy mit akar, és hogy mit miért akar;

becsületes, nagy és nemes célok felé törekvő;

tiszta, hogy intéseidet világosan megértse és hűséggel kövesse.

Add, hogy akaratomat teljesen áthassa a te akaratod, és mindig csak dicsőségedet szolgálja!

A hűség kegyelméért

Uram, Jézus, édesanyád közbenjárása által kérem tőled azt a kegyelmet, hogy egész életemben hű maradhassak hozzád. A hűség kegyelmét add meg, amely erősebb a halálnál, és a síron túl is él.

Apostolodnak lenni valami egészen mást, sokkal többet jelent, mint elszálló lelkesedést, átmeneti elfoglaltságot. Add, hogy ezt mindjobban megértsem!

Kitartó odaadásra van itt szükség! Ezt az odaadó lelkületet pedig komoly életprogrammal kell ébren tartani, hogy a veled való szoros kapcsolatom egy pillanatra se szűnjék meg!

És ha este fáradtan tekintek vissza napi munkámra, küldd rám áldásodat, töltsd el szívemet új örömmel!

Szítsa lángra újra a belőled áramló erő buzgalmam hamvadó parazsát, hogy világító fáklyaként éljek, hűségesen a körülöttem terjedő sötétségben!

Uram, Királyom! Gyújts bennem szent tüzet! Hogy izzó lelkesedéssel, friss, fiatalos lendülettel a te szent ügyedet szolgáljam.

Erős kezű, rugalmas emberekre van most szüksége a világnak. Olyanokra, akiknek élete érték: tevékenység és tüzes szeretet…

Uram, én ilyen akarok lenni!

Tüzes szívű, ügyedet a sírig hűségesen szolgáló igaz keresztény!

Ha elcsüggedtél

Uram, ne tovább!…

Így tudom már csak kezdeni kérésemet…

Tudom, hogy amikor az ember valamit kér, azzal beismeri a maga tehetetlenségét; bevallja, hogy saját ereje nem elegendő valamire, amit pedig szeretett volna elérni.

Te tudod, Uram, mi mindent akartam… Belátsz lelkembe, s meglátod, ki vagyok, és ki szeretnék lenni… Olyan, akit te szeretsz, aki egyszerű, bizalmas, hű és nyíltszívű hozzád.

Teremts az én habozó, ingatag akaratomból – amely eddig csak vágyni tudott – határozott, erős akaratot, amely tenni is tud!

Lehelj belém akaratod erejéből, hogy fölül tudjak emelkedni önmagam gyöngeségén, és bátran cselekedhessek!

Ajándékozz meg a tevékeny akaraterő kegyelmével! Egyszerűen: hogy tudjak akarni! Így kívánod ezt te is tőlem! És micsoda nagyszerű dolog: önmagamat legyőzni, önmagam fölött uralkodni, hogy így legyen meg a te akaratod. Ámen.

Félénk ember imádsága

Istenem, én sokkal jobban ismerem magamat, semmint azért merjek imádkozni, hogy szent legyek. Tudom, hogy egyszülött Fiad azt parancsolja, hogy mindnyájan tökéletesek legyünk, mint te, Atyánk. Nem vele akarok vitatkozni, hisz ki vagyok én, hogy perbe szálljak vele?

De mégis…

Őszintén megvallom, gyáva vagyok ahhoz, hogy az életszentség kegyelmét kérjem. Csak azt add meg, Istenem, hogy komolyan törekedjek feléd. Hiszen a szentség olyan sok és nagy áldozatot kíván, hogy idegenkedem tőle.

Tudom, hogy bíznom kell benned. Nem vakmerő bizakodás lenne-e azonban, ha abban bíznék, hogy te belőlem is szentet akarsz faragni? Hiszen ahhoz keményebb anyag kell, amelyet faragni lehet. S én – sajnos – nem vagyok olyan. Sőt, úgy tűnik, nem is igen leszek.

Nem tagadom, szeretnék szent lenni, de csak úgy, ha – ne haragudj rám, Uram, hogy kimondom – olcsón adnád a keresztény tökéletességet. Ha nem kerülne túl sok munkába, erőfeszítésbe és szenvedésbe.

Mert a szenvedéstől félek, sőt nagyon félek. Megborzadok, ha a szentek életében azt olvasom, hogy közülük jó néhány szerette a szenvedést, és vágyódott utána. És bizony, ha erre hívó szavadat hallom, Jeremiás próféta módjára tiltakozom, vagy Jónás próféta módjára menekülök előled.

De azért mégiscsak kérlek.

Add, hogy ember legyen belőlem. Olyan, amilyennek te akarsz látni. Amilyennek elképzeltél, amikor öröktől fogva elgondoltad, hogy egykor majd létbe szólítasz engem. Add, hogy hűségesen megvalósítsam velem kapcsolatos elgondolásaidat és terveidet.

Segíts, hogy jó kereszténnyé váljak. Olyanná, aki szívvel-lélekkel szeret téged. És becsülettel törekszik akaratodat megtenni, sőt itt-ott még tetszésedet is keresi. Olyanná váljak, aki veled együtt a te gyermekeidet is szereti. Ha nem is hősies szeretettel, de komoly igyekezettel, néha önmagam ellenére is.

Istenem, áldd meg gyönge erőfeszítésemet, áldd meg jó szándékomat. Semmiképpen sem akartam kimondani, de mégis kibuggyan belőlem: segíts, hogy mégiscsak szent lehessek. Nem nagy szent, csak olyan hétköznapi, egyszerű, de mindenben neked tetsző. Ámen.

Katona Nándor

Amíg az ember maga akarja megoldani a dolgokat, amíg nagy erőben érzi magát, addig nem jut arra a gondolatra, hogy megpróbál valakire ráhagyatkozni… Krisztus nem azt mondta, hogy jöjjenek hozzá azok, akiknek erős a „muszklijuk”, meg nagy erőben vannak, és akkor majd csinálunk valamit, hanem azt mondta: Jöjjetek hozzám, akik fáradtak és terhelve vagytok, és én megenyhítelek titeket…

Amikor az ember maga akarja önerejéből megoldani a dolgokat, Isten rábízza a megoldást. De amikor azt mondjuk: Köszönöm, bedobtam a törülközőt! – akkor mutatja meg egy megszégyenítő mozdulattal, hogy íme, így kell…

A versenyzésben is tapasztaltam ezt a párhuzamot. Amikor az ember összecsuklik, föladja, és így szól: Nem tudom megoldani! – akkor hirtelen elkezd menni minden. Biztos vagyok benne, hogy a krisztusi értelemben vett újjászületés is így van: az ember önerejéből nem oldhatja meg, de kell, hogy keressen, a keresésbe belefáradjon, föladja – és akkor kapja meg a várt eredményt…

Balczó András

Tóth Tihamér püspök Levelek diákjaimhoz sorozatának A jellemes ifjú című kötetében írja könyve elején a római jellemről:

Karthágó békét kérő követséget küldött Rómába. A követség vezetését a fogoly Regulusra bízták, kitől esküt vettek, hogyha küldetése nem jár sikerrel, visszatér a fogságba. Képzelheted lelki megrendülését, amikor ismét otthon volt szeretett Rómájában! És otthon is maradhatott volna végképp, ha létrejött a béke.

S tudod mit tett?

Ő tüzelt legjobban a háború folytatása mellett, s mikor a szenátus őt otthonmaradásra biztatta azzal az indoklással, hogy az erővel kicsikart eskü nem kötelező, így felelt:

– Hát mindenáron azt akarjátok, hogy becstelenné legyek? Jól tudom, hogy kín és halál várakozik rám, ha visszatérek. De mily csekélységek ezek a becstelen tett szégyenéhez, a bűnös lélek sebeihez képest! Legyek bár a karthágóiak foglya, római jellememet meg akarom tisztán őrizni. Megesküdtem, hogy visszatérek. Kötelességemnek eleget teszek. A többit bízzátok az istenekre.

Visszatért Karthágóba, s a karthágóiak nagy kínzások közt ki is végezték.

Ez római jellem volt!

De akkor milyennek kell lennie a keresztény jellemnek!

Hogy minden ember gazdag legyen, nem lehet megkövetelni; azt sem, hogy mindenki tudós legyen; azt sem, hogy mindenki hírneves legyen; de igenis mindenkitől meg lehet követelni egyet: hogy jellemes legyen!

Országokat hódítani kevés embernek adatik. Kevésnek homlokát díszíti királyi korona. De elfoglalni a lélek kincses birodalmát, s homlokunkra tenni a férfiúi jellem koronáját, ez oly szent, fönséges feladat, amely minden emberre kivétel nélkül vár. Mindenkire vár. Sokan nem teszik meg.

De te, fiam, ugye igen!

Homines sunt voluntates, állapítja meg nagyszerű rövidséggel Szent Ágoston; „az ember értékét az akarat adja meg.” Egyre többen jönnek rá manapság arra az igazságra, hogy a mai iskola egyoldalúan sokat foglalkozik a fiúk eszével, és túlságosan elhanyagolja azok jellemének, akaraterejének kiképzését.

Innen ered az a szomorú jelenség, hogy a felnőttek társadalmában is sokkal több a tanult fej, mint az acélos gerinc, több a tudás, mint a jellem. Márpedig az állam támasza, talpköve nem a tudomány, hanem a tiszta erkölcs, nem a vagyon, hanem a becsület, nem a gyávaság, hanem a jellem.

Ez a könyv „jellemes ifjakat” akar nevelni oly időben, amikor úgy látszik, mintha fölfordult volna körülöttünk, s feje tetején állna az egész világ.

Ma, amikor az emberiség óriási, szinte egyetlen betegsége (amelyből minden bűne ered) az ijesztő akaratsorvadás; ma, amikor a jellemtelenséget sokan okos alkalmazkodóképességnek nevezik, s az elvtagadást reális politikának, az önérdek hajhászását közjónak hívják; ma, amikor az örökösen érzékenykedő megsértődést önbecsülésnek mondják, s az irigységet igazságszeretetre keresztelik; ma, amikor a nehéz munkát lehetetlenség címén kerülik, s mindenki a kényelmet, élvezetet hajszolja – ez a könyv olyan ifjakat szeretne nevelni, akiknek kikezdhetetlen a jellemük, szilárdak s helyesek életelveik, s nehézségtől meg nem riadó az akaratuk; ifjakat, akiknek teste-lelke kemény, mint az acél, egyenes, mint az igazság, fényes, mint a napsugár, s tiszta, mint a hegyi patak.

Jellemes diákokat oly időben, amikor csak úgy hemzsegnek a torzlelkű, könnyű fajsúlyú diákok; diákok, akiket semmi lelki probléma nem érdekel; akiknek egyetlen gondjuk, hogy hogyan fogjanak ki a tanáron, hogyan blicceljenek el egy tanítási napot, ki a legújabb mozicsillag, s hol lehet jól zsúrozni. Ezek oly sokan vannak! A jellemes ifjak meg oly kevesen!

És e könyv meg akarja mutatni, hogy mégis e keveseknek van igazuk. Amazok oly vígaknak, gondtalannak látszanak, emezek meg oly kemény munkával törik a jellem útját – és egy könyv biztatni akar, hogy mégis ez utóbbiak közé állj be, mert csak ez az emberhez méltó élet…

*

A jellemet két elem alkotja:

az erő,

amely arra képesít,

hogy az ember hajlíthatatlanul elvei,

meggyőződése szerint cselekedjék,

és a szeretet,

mely gyöngédséget, érzést,

kedvességet ad.

„Szilárd, mint a gyémánt

és gyöngéd, mint egy anya”

– így állítja elénk az eszményt

a múlt időknek egy kiváló embere.

Sík Sándor

Tiszta szívvel

Menj békével,

bűneid bocsánatot nyertek!

(Lk 7, 48–50)

„SZERESSETEK TETTETÉS NÉLKÜL! Irtózzatok a rossztól, ragaszkodjatok a jóhoz! A testvéri szeretetben legyetek gyöngédek egymáshoz, a tiszteletadásban előzzétek meg egymást! A buzgóságban ne lankadjatok, legyetek tüzes lelkületűek: az Úrnak szolgáljatok!”

„ÁLDJÁTOK ÜLDÖZŐITEKET, áldjátok, ne átkozzátok! Azokkal, akik örülnek, örüljetek, a sírókkal sírjatok! Éljetek egyetértésben!”

„ROSSZÉRT ROSSZAL SENKINEK SE FIZESSETEK! Törekedjetek arra, ami jó minden ember szemében. Amennyire tőletek függ, éljetek mindenkivel békességben. Ne szolgáltassatok magatoknak igazságot, szeretteim, hanem hagyjatok teret az Isten haragjának, hiszen írva van: Enyém a bosszú, én majd megfizetek – mondja az Úr. Sőt, ha ellenséged éhezik, adj neki enni, ha szomjazik, adj neki inni. Ha ezt teszed, izzó parazsat raksz a fejére.”

„NE ENGEDD, HOGY LEGYŐZZÖN A ROSSZ, te győzd le jóval a rosszat.”

Szent Pál apostol tanítása

(Róm 12, 9 kk.)

Krisztus Urunk elképzelése az volt rólunk, követőiről, hogy békében, szeretetben éljünk egymással, példát mutatva a világnak, hogy lehetséges és minden időben megvalósítható a ma is oly sokat emlegetett „békés egymás mellett élés.”

Hogyan várhatnánk el a világ fiaitól, hogy bölcs megértésben éljenek, eltérő, egymást keresztező törekvéseiket áskálódás és acsarkodás helyett nyugodt párbeszédben rendezzék, ha mi, keresztények sem mutatunk hatékony példát, miként tudjuk legalább a magunk háza táján tisztes módon eligazítani közös dolgainkat.

Példát kell mutatnunk a világnak arra, hogyan kell a becsület útján járni, és lehetséges – akár a legnagyobb tévedésből, a legmélyebb bukásból is – fölemelkedni, s tiszta szívvel újra a helyes úton járni.

Erre a kiutat mutató reményre sohasem volt oly nagy szüksége az igazságot és békét kereső világnak, mint napjainkban.

De vajon tudunk-e segíteni?

Egymásra találni

Hogy ennek az evangéliumi küldetésnek megfelelhessünk, hogy feladatunk megvalósításához a „családi” légkört megteremthessük, Krisztus azt kívánja tőlünk, hogy mindenekelőtt Teremtőnket, a mi mennyei Atyánkat szeressük:

Szeresd Uradat, Istenedet teljes szívedből,

teljes lelkedből, teljes elmédből

és minden erődből!

Az Isten szeretete mind a családokban, mind a nagyobb közösségekben – népekben, nemzetekben – szinte el nem képzelt méretekben növelheti az összetartozás tudatát és a környező világra kiáradó jó hatások lehetőségeit.

A békében, szeretetben élő családokra, népekre odafigyel a világ és kérdezi: Hogyan lehetséges ez?

A mi válaszunk: Istennek tetsző élet, mennyei Atyánk iránti alázat és feltétel nélküli, mindent odaadó szeretet. Mennyivel szebb az életünk, ha tudjuk, hogy van Atyánk, és tudjuk, hogy testvérek vagyunk!…

Amikor mennyei Atyánkat szeretjük, viszontszeretjük Őt, mert ő előbb szeretett bennünket azzal, hogy megajándékozott az élettel, s ide, erre a helyre, ebbe a korba állított, hogy a magunk életében, a magunk családjában, a minket körülvevő környezetben és társadalomban valósítsuk meg örök elgondolásait.

Minderre csak akkor van remény, ha megtartjuk a főparancs folytatását is:

Szeresd felebarátodat, mint önmagadat!

Isten azonban előre látta, hogy mi, emberek – az első emberpár bukása következtében – nem leszünk mindig szeretetre méltók, s nemcsak hogy nem szeretjük, de olykor kifejezetten gyűlölni is fogjuk egymást.

Mégis bízik bennünk, s elvárja tőlünk, gyermekeitől, hogyha már egymásra való tekintetből nem is, legalább az ő, mindannyiunk közös és szerető Atyja iránti tiszteletből és szeretetből tegyük félre az ellenségeskedést.

Lehet-e nagyobb öröme az apának, mint amikor látja, hogy gyermekei – már csak az ő kedvéért is – kibékülnek egymással?

A tízparancsolat

Mennyei Atyánk kedvében azonban akkor járunk igazán, ha úgy élünk, hogy minél ritkábban legyen szükség a kibékülésre, mert békességben élünk.

Isten ebben is segített nekünk.

A velünk folytatott párbeszéd (kinyilatkoztatás) kezdetén megadta a vele szövetségre lépő választott népnek az emberélet tíz legfontosabb törvényét.

– Uradat, Istenedet imádd, és csak neki szolgálj!

– Istennek nevét hiába ne vegyed!

– Az Úr napját szenteld meg!

– Atyádat és anyádat tiszteld!

– Ne ölj!

– Ne paráználkodj!

– Ne lopj!

– Ne hazudj, mások becsületében kárt ne tégy!

– Felebarátod házastársát bűnre ne kívánd!

– Mások tulajdonát ne kívánd!

Jézus Krisztus az ószövetségi törvények és előírások közül kiemelte a legfontosabbat: a szeretet parancsát.

„Szeresd Uradat, Istenedet teljes szívedből, teljes lelkedből és teljes elmédből. Ez a legnagyobb: az első parancs. A második hasonló hozzá: Szeresd embertársadat, mint saját magadat. Ezen a parancson alapszik az egész törvény és a próféták.” (Mt 22,37–40)

Életével és tanításával pedig bemutatta számunkra az önzetlen, megbocsátó, viszonzást nem váró, kivételt nem ismerő, segítségre, szolgálatra mindig kész szeretetet: ez a legtökéletesebb emberi életforma, ebben láthatjuk meg és érhetjük el Isten boldogságát.

Minden bűnnel, a legkisebbel is, valamilyen módon összezavarjuk, megsértjük egymásrautaltságunk és testvéri összetartozásunk szabályozó rendszerét: az erkölcsi világrendet. Ma pedig hozzátehetjük: ha nem kerüljük még a kisebb bűnöket is, valakiképp mi is segítjük azokat, akik magatartásukkal fenyegető tragédiához, az erőszakhoz és a háborúhoz viszik közelebb az emberiséget.

Vétkünk sohasem mozog légüres térben. Nem elvont, személytelen paragrafusokkal ütközünk össze.

Mint ahogy a közlekedésben minden vétséggel valakit (sokszor önmagunkat) veszélyeztetünk, ugyanaz történik az erkölcsi világrendben is: a bűnnel nem elméletileg sértem meg Isten parancsait, hanem valamilyen konkrét formában – de minden körülmények között, akár közvetlen, akár közvetve ártalmára vagyok

vagy a felebarátomnak,

vagy egy egész közösségnek,

vagy önmagamnak,

legtöbbször azonban egyszerre mindháromnak.

Gondviselő Atyánknak pedig mindenképpen fájdalmat okozok, mivel vétkemmel – ha csak egy szemernyit is – megzavartam a szeretet rendjét: meg nem értésnek, viszálynak, békétlenségnek, bizalmatlanságnak forrásává lettem, nemegyszer akaratlanul is.

Orvoslás: a bűnbánat szentségében

Az okozott fájdalom, a bűn által előidézett rendetlenség helyrehozatalának módja a bocsánatkérés, melyet minden körülmények között őszinte bánatnak kell megelőznie.

Magától értetődik, hogy nem kérhetek sem mennyei Atyánktól, sem megbántott felebarátomtól bocsánatot mindaddig, amíg át nem látom, hogy amit velük, illetőleg ellenük tettem, az számukra valóban rossz, sértő, fájdalmas, megalázó volt. (Ugyanúgy, mintha velem tették volna.)

Ezek után minden erőmmel arra kell törekednem, hogy az előidézett bajt, az okozott fájdalmat lehetőségeim szerint megszűntessem, de legalább – amennyire lehetséges – enyhítsem.

Bennünket, keresztényeket a bűnbánat szentsége segít abban, hogy vétkeinket Istennel és embertársainkkal meg-nyugtató módon rendezhessük, s újra tiszta lappal indulhassunk. Elképzelhetetlen lenne tovább úgy élni, hogy el-követett, de őszintén megbánt bűneinkre soha és senkitől bocsánatot nem kapunk.

A gyónás előtti lelkiismeretvizsgálatkor tehát meg kell magadtól kérdezned, hogy Isten parancsai közül melyik ellen vétettél, mert bűneidről – különösen a súlyosakról, feltétlenül be kell számolnod lelkiatyádnak a gyónásban. (Érthető, hogy némelyik bűnödet különösen is szégyenled. Hiszen a gonosz lélek ilyenkor adja vissza, amit a bűn elkövetésekor elvett tőled: a szégyenérzetet.)

Ahogy az élet bonyolódott

Valamikor az úgynevezett lelkitükrök segítették a gyónásra készülőt. Hamarosan kiderült azonban, hogy nehéz olyan lelkitükröt szerkeszteni, amely mindenki számára tartalmazná az általa elkövetett bűnöket.

Hiába szaporodott a kérdések száma, az élet mindig újabb és újabb bűn-lehetőségeket kínált és kínál ma is. Aki a lelkiismeret-vizsgálatkor szigorúan ragaszkodik a lelkitükörhöz, megnyugodva tapasztalhatja, hogy bűneinek jelentős része esetleg még csak meg sincs említve. Előfordulhat az is, hogy keresve sem találunk olyan bűnt a felsoroltak között, amelyet elkövettünk volna.

Lehetséges, hogy teljesen ártatlanok lennénk?

Azt mondod, te nem lopsz.

De nem lopod-e másoknak pénznél is drágább idejét azzal, hogy mindig, mindenhová késve érkezel, mindenkit megvárakoztatsz, s míg rád várnak, tétlenségre kényszerülnek?

Azt mondod, te nem hazudsz.

És amikor a benned bízóktól határidőre feladatot, elintézendő ügyeket vállalsz, de utána első dolgod, hogy az egészről maradéktalanul megfeledkezel?

És az nem hazugság, ha a lakásban semmit sem teszel vissza a helyére? A többiek bíznak benned, hisznek neked. Elhiszik, hogy betartod a ház rendjét, és ők mindent ott fognak ismét megtalálni, ahol keresik, ahol a helye van. Azokat a tárgyakat is, amelyeket te használtál. Kiszámíthatatlanságod, megbízhatatlanságod egy életen át mérgezheti a család békéjét.

És az nem lehetséges, hogy valakinek minden szava igaz ugyan, de az egész élete egy nagy hazugság?

És vajon nem bűn-e már az is, ha például olyan pályát választunk, melyen sohasem cselekedhetünk lelkiismeretünk, saját belátásunk szerint? Amelyen tőlünk idegen, ismeretlen emberek, csoportok, testületek előttünk alig ismert törvényeinek kell engedelmeskednünk? Olyan törvényeknek, melyek helyességéről, őszinteségéről sohasem győződhetünk meg?

És nem bűn olyan pályát választani, melyen mások parancsára embereket kell üldöznöm, akiknek bűnösségéről sohasem bizonyosodhatok meg, de akiknek ártatlansága esetleg a társadalom előtt nyilvánvaló?

Egymást elárulni, bántalmazni, üldözni, ellenségeinek kiszolgáltatni, hóhérkézre juttatni súlyos bűn. De mindezt parancsra tenni, hivatásszerűen gyakorolni?! Ezt talán már csak az múlja fölül, aki az erkölcstelen törvényt, parancsot íróasztal mellett megfogalmazza…

Új típusú lelkitükör

Az emberi élet, a társadalmi és politikai viszonyok olyan bonyolult helyzeteket teremtettek szerte a világon, hogy a „klasszikus bűnöknél” ma már sokkal súlyosabbakat lehet elkövetni anélkül, hogy a vétkest ezeknek a bűnöknek el-követéséért – legalábbis a földi igazságszolgáltatás kategóriáit alapul véve – egyáltalán felelősségre lehetne vonni.

Szűkebb környezetünkben is pokollá tehetjük egymás életét anélkül, hogy emiatt valamilyen lelkitükör alapján szemrehányást kellene tenni magunknak.

A lelkitükrön kell tehát gyökeresen változtatni.

Ha alaposan megfigyeled a felnőttek társadalmát, különösen pedig az utóbbi ötven-száz év történelmét, rádöbbensz, hogy egyes embereket, családokat, sőt egész népeket lehet kirabolni, mindenükből kiforgatni, földönfutóvá tenni, erkölcsileg lezülleszteni anélkül, hogy a vétkes vagy vétkesek valahol is megtalálnák bűneiket a lelkitükörben.

Gondoljunk a törvényekkel szentesített népirtásra, faji, vallási, politikai üldözésekre, koncentrációs táborokra! Gondolod, hogy mindez csupán az emberiség szégyene, a kereszténységé nem? El lehet azt képzelni, hogy mennyei Atyánk az ötödik parancsolatot csak a kocsmai verekedések és családi perpatvarok elkerülése miatt hozta? A háborúkra és a nőgyógyászati műtőkre – ahol milliókat ölnek – nem értette volna? Ha aztán a földi igazságszolgáltatásnak nagy üggyel-bajjal sikerült egy vesztett háború után valakit kérdőre vonni, a legelvetemültebb tömeggyilkos is fölülről érkező parancsokra hivatkozik.

Teljes a zavar.

Vajon Isten is elfogadja tőlünk – keresztényektől – ezt a kibúvót? Vajon az ő ítélőszéke előtt is rá lehet kenni mindent a följebbvalókra? Vajon mondhatjuk, hogy féltettük életünket, kenyerünket, állásunkat – vagy magasabb beosztásunkat?

Választanod kell a manipulált közvélemény – esetleg fölmentő – ítélete és a lelkiismereted hangja között.

Döntened kell! És már most, a kis dolgokban!

S a választásért egyedül te viseled a felelősséget.

Krisztus tanácsa

A dolgok azonban nem mindig egyértelműek. A mai kor abban különbözik a többitől, hogy a sok szócsépléssel elködösíti a jó és rossz közötti éles határokat.

Szándékosan. Hogy aztán téves döntéseink következtében zsákutcába kerüljünk. Akiknek lelkében ilyenkor még egyszer fölmerül, hogy hitének szellemében döntsön, már hősies erőfeszítésekre van szüksége. De képesek leszünk-e erre a csúcsteljesítményre akkor, ha már az „apróbb” próbáknál elbuktunk?

Képtelenség minden élethelyzetet fölsorolni, s az elképzelt helyzetek mellé az oldóképletet odaírni. Krisztus már kétezer évvel ezelőtt meglátta a problémát, és minden helyzetre egyformán alkalmazható parancsot kínált:

Mindazt, amit akartok, hogy veletek tegyenek az

emberek, ti is tegyétek azt velük. (Mt 7, 12)

Megfordítva következik ebből:

Mindazt, amit nem akarunk, hogy velünk tegyenek

az emberek, azt mi se tegyük másokkal.

Itt és most

Nekünk a mai korban, a magunk környezetében kell megállni a helyünket, s erről a helytállásról kell egyszer számot adnunk mennyei Atyánknak.

Mivel a gonoszság eszközei is rendkívüli módon kifinomultak, s életünk kölcsönös megkeserítésére is kimeríthetetlen lehetőségek kínálkoznak, ezért belső erkölcsi kontrollunknak is követnie kell ezt a szomorú „fejlődést”.

Nemcsak jó előre ki kell tapintanunk gyöngéinket, de velük szemben ki kell fejlesztenünk azokat az erényeket, amelyek eleve útját állják, valósággal képtelenné teszik egy-egy bűn meggyökeresedését, társadalmi térhódítását.

Ne csak az lebegjen szemünk előtt, hogy nem szabad például meglopni szomszédunkat, megkárosítanunk a közösséget, hanem sokkal inkább az, hogy minél többet segítsünk és adjunk a rászorulóknak: magányosoknak, közösségeknek, a társadalom egészének. Aligha fogjuk megrongálni a parkot, épületet, amelyben a magunk kemény, önzetlen munkája is benne van. Aligha fogunk fölborítani egy kialakult rendet, melynek fönntartásán naponta fáradozunk, s nem fogunk föltépni sebeket, melyeket hosszas türelemmel magunk gyógyítottunk.

Ezért a mai korban a magát kereszténynek valló ember nemcsak úgy kérdez, hogy mi az a rossz, amit tettem, hanem úgy is, hogy mi az a jó, amit elmulasztottam.

Ne félj szembenézni önmagaddal! Mennyivel más lenne a világ, mennyi szomorú tragédia hárulna el az egyes emberek, családok és népek életéből, ha ezt az önmagunkkal való szembenézést – mai szóhasználattal élve: önkritikát – időnként minél többen és minél őszintébben elvégeznék!

*

Az éretlen lelkiismeret részben vagy egészben arra építi ítéleteit, hogy mások hogyan határoznak. Azt tartja jónak, amit a vele együtt élők csodálnak vagy elfogadnak, rossznak pedig azt, ami azokat zavarja vagy fölháborítja. Ha nem is teljesen kívülállók irányítják az éretlen lelkiismeretet, mégiscsak több más lelkiismeret képviselőjeként működik.

Az éretlen lelkiismeret nem ura önmagának. Csak egy másik ember, egy csoport, egy párt, egy társadalmi osztály, egy nemzet vagy faj lelkiismeretének képviselője. Ezért nincsenek igazi, saját erkölcsi elhatározásai, egyszerűen mások elhatározásait szajkózza. Nem alkot önálló ítéleteket, „igazodik” a többiekhez. Nincsenek saját, személyes indítékai és szándékai. Ha pedig mégis vannak, tönkreteszi őket azzal, hogy addig csűri-csavarja és ésszerűsíti azokat, míg összhangba kerülnek mások szándékaival.

Ez nem erkölcsi szabadság, ez lehetetlenné teszi az igaz szeretetet. Mert ha igazán és szabadon akarok szeretni, akkor tudnom kell valami olyat adnom másoknak, ami igazán az enyém. Ha pedig a szívem nem tartozik valóban hozzám, hogyan adhatom oda? Nem az enyém, hogy odaadhassam!

Thomas Merton

Legtöbbünknek alig jut eszébe, hogy mulasztásainkkal éppoly súlyos hibát követhetünk el, mint hangos szavainkkal, látványos tetteinkkel. Pedig minden szentmisén elmondjuk a bánatimában, hogy „sokszor és sokat vétkeztem gondolattal, szóval, cselekedettel és mulasztással”. Egy kicsit jobban el kellene gondolkodnunk azon is, mi az, amit mulasztással vétettünk…

Eszünkbe jut-e, hogy az utóbbi évtizedekben mennyi mindent mulasztottunk például családunkban? Hogy még ott is csak suttogva mertünk beszélni nevedről, „mert még a falnak is füle van…” Puszta óvatosságból elmulasztottuk, hogy gyermekeinkkel beszéljünk rólad, együtt imádkozzunk velük hozzád. Most aztán ők is elmulasztják továbbadni a hitet gyermekeiknek. Mert mit adjanak tovább abból, ami nekik sincs?

Uram, amíg nem késő, adj lehetőséget, hogy jóvátehessük mulasztásainkat!

Varga Borbála

Lelkitükör

I. Magatartásod Isten iránt

„Így lesztek fiai mennyei Atyátoknak…”

(Mt 5, 45)

1. Szeretetben Isten iránt

Él-e bennem gyermeki bizalom az Atya iránt? Tudok-e ráhagyatkozni gondviselésére életem nehéz helyzeteiben?

Krisztushoz hasonlóan az Atya akaratát keresem-e mindenben? Törekszem-e arra, hogy egyre jobban megismerjem Isten elgondolását rólam, terveit velem?

Tanítványa lettem-e Jézusnak? Törekszem-e arra, hogy gondolatvilágomat, életmódomat hozzáigazítsam az övéhez? Elfogadom-e fölkínált barátságát? Olvasom-e rendszeresen a Szentírást, hogy egyre jobban megismerjem életét, gondolkodásmódját, érzelemvilágát? Milyen gyakran egyesülök vele a szentáldozásban?

Otthont adok-e lelkemben a Szentléleknek? Igyekszem-e állandósítani annak tudatát, hogy Isten jelenlétében élek? Figyelek-e a Szentlélek indításaira?

Megadom-e Istennek mindenben a neki járó tiszteletet? Káromkodó, durva szóval, babonás gondolattal, könnyelmű esküdözéssel, zúgolódással, vakmerő bizakodással nem sértem-e meg őt?

2. Szentek közössége

Gyermeki szeretettel és bizalommal gondolok-e Máriára, Jézus és az egyház édesanyjára? Ismerek-e legalább néhányat a szentek (például védőszentem, magyar szentek, korunk szentjei, az egyház történelmének kiemelkedő alakjai) közül?

Gondolok-e néha őrzőangyalomra, kérem-e segítségét, hálás vagyok-e azért, hogy – számomra is láthatatlanul – gondoskodik rólam?

Tisztelem az Istennek szentelt személyeket, helyeket, tárgyakat? Lelkesít-e napjaink tevékeny szeretetre példát adó embereinek (például Teréz anya, Maximilian Kolbe, Apor Vilmos) magatartása?

3. Az egyház élő tagjaként

Élő hittel elfogadom-e, hogy Krisztus az egyházban él tovább, s vezet bennünket az üdvösségre? Tisztelem-e Isten népének vezetőit, a pápát, a püspököket, lelkipásztorainkat? Segítem-e őket munkájukban?

Minden vasárnap (és legalább a kötelező ünnepeken) részt veszek-e a szentmisén? Nem szoktam-e gyakran elkésni? Figyelmesen, tevékenyen belekapcsolódom-e a közös imába, énekbe? Meg tudom-e másokkal is osztani hitemet, tudok-e közösségben imádkozni?

A magam sajátos adottságai és lehetőségei szerint részt vállalok-e az egyház küldetésében, az evangélium hirdetésében (imával, szóval, életem tanúságtételével)?

Törődöm-e az egyházközség gondozására szoruló tagjaival, részt vállalok-e az egyházközség szeretetszolgálatában, amellyel segíti az öregeket, betegeket, elhagyottakat, testi vagy lelki szükséget szenvedőket?

Botránkozás és botránkoztatás nélkül, Isten irgalmába vetett bizalommal, a gyarlóságokon túllátó hittel tudom-e eltűrni az egyház tagjainak emberi gyöngeségeit? Vállalok-e imát, vezeklést, engesztelést az egyház tagjainak bűneiért (beleértve az én bűneimet is!)?

Figyelemmel kísérem-e egyházunk mai életét? Együttérző szívvel szemlélem-e megpróbáltatásait, gondjait, nehézségeit? Segítem-e az egyházat céljai megvalósításában imádságaimmal, tettekkel is, ahol módom van rá?

4. Keresztény hit, világnézet

Istent tartom-e legnagyobb értéknek az életben? Adódnak-e helyzetek, amikor valamit vagy valaki mást részesítek előnyben? Tudok-e áldozatot hozni Istenért, hitemért?

Tudatosan formálom-e hitemet? Törekszem-e a meggyőző és meggyőződéses keresztény világnézet kialakítására? Fölhasználok-e minden rendelkezésemre álló eszközt ennek érdekében (ifjúsági hittan, egyéni és csoportos beszélgetések, előadások, könyvek, folyóiratok stb.)?

Megvallom-e hitemet mások előtt? Merek-e hitemnek, egyházamnak védelmére kelni? Nem szégyellem-e mások előtt keresztény voltomat?

Elfogadom-e az egyház tanító tekintélyét hitem formálásában? Igyekszem-e megismerni az egyház mai tanítását, konkrét kérdésekben eligazító útmutatásait?

Törődöm-e azokkal is, akik nem hisznek Istenben, akik közömbösek vagy akár ellenséges magatartást tanúsítanak? Vannak-e olyanok, akiknek lelki fejlődéséért felelős vagyok, akik esetleg várják az eligazítást életük problémáiban, kételyeik eloszlatásában, hitük megszilárdításában? Megadok-e nekik minden tőlem telhetőt?

5. Ima, elmélkedés

Szoktam-e rendszeresem imádkozni (reggel, este, étkezésnél)?

Csak kötelező feladat számomra az imádság, vagy örömmel teli találkozás Istennel? Elég érett, hatékony-e az imaéletem? Nem vált-e üres megszokássá csupán?

Törekszem-e arra, hogy imádságom összeszedett, bensőséges legyen? Inkább panaszkodni, kérni szoktam, vagy pedig el tudok merülni Isten imádásában, dicséretében?

Csak én beszélek az imában, vagy tudok figyelmesen hallgatni Istenre, amikor szól hozzám?

Szoktam-e az imádságra fordított időn kívül, napközben is gondolni Istenre?

6. Növekvő hitben és szeretetben

Ellenőrzöm-e rendszeresen belső életem fejlődését, Istenhez, embertársaimhoz fűződő kapcsolatomat?

Nem vonom-e kétségbe Isten irgalmát? Tudom-e, mennyire rászorulok az ő irgalmára? Ha valami rosszat tettem, igyekszem-e őszinte szívvel megbánni?

Tudom-e, hogy a súlyos bűnök alól a bűnbánat szentségében, a gyónásban kaphatok föloldozást? Van-e olyan súlyos bűnöm, amelyet szándékosan nem gyóntam meg? Van-e állandó lelki vezetőm, akinek tanácsai, útmutatásai szerint rendezem az életem?

Kerülöm-e tudatosan azokat a helyzeteket, alkalmakat, amelyek veszélyeztetik belső fejlődésemet, tisztaságomat, Isten iránti szeretetemet?

Élek-e az egyház által előírt vagy ajánlott bűnbánati eszközökkel (pénteki bűnbánat és önmegtagadás, imádság, jócselekedetek, esti lelkiismeret-vizsgálat)?

II. Magatartásod felebarátaid iránt

„Az én parancsom, hogy szeressétek egymást, amint én szerettelek benneteket.”

(Jn 15,12)

Először átgondolom, mit kíván tőlünk a szeretet parancsa embertársainkkal kapcsolatban:

Nyíltszívű vagyok-e? Becsületes, tiszta szándékkal közeledem mindenkihez? Szoktam-e becsapni mást hazug szóval vagy kétszínű viselkedéssel?

Tisztelem-e, védelmezem-e mások életét, személyét, vagyonát? Nem károsítok meg mást? Irigység, káröröm nem ébred föl bennem? Nem csábítottam valakit rosszra? Nem gyanakodtam ok nélkül másokra? Nem rágalmaztam másokat?

Őszinte szeretettel közeledem-e másokhoz? Tiszták-e gondolataim, szavaim, tetteim? Tisztelem-e mások testét és a sajátomat? Nem játszom könnyelműen mások érzelmeivel és ösztöneivel?

Igazságos vagyok-e mindenkihez? Megadom-e mindenkinek azt, ami őt illeti, s elfogadom-e zúgolódás nélkül azt, ami nekem osztályrészül jutott? Nem akartam-e méltánytalan előnyökhöz jutni mások rovására, nem követelőztem, különcködtem, fölényeskedtem, irigykedtem vagy féltékenykedtem-e?

Hálás vagyok-e azoknak, akik jót tettek velem? Értékelem-e a jót, amit másoktól kapok, s találok-e módot köszönetem kifejezésére? A kapott ajándékok nem tesznek-e követelőzővé? Arra indítanak-e, hogy önzetlenül én is jót tegyek másokkal?

Tudok-e önzetlenül, irigykedés nélkül osztozni mások örömében, átérezni mások fájdalmát, s erőmhöz képest vigasztalásukra lenni?

Kész vagyok-e mindig arra, hogy segítsek másoknak: észreveszem-e, mire lenne szükségük? Kérés nélkül is szívesen állok mások szolgálatára? Szoktam-e áldozatot hozni másokért? Tudok-e lemondani mások kedvéért saját elképzeléseimről, kényelmemről, kedvenc szórakozásomról, időmről?

Tudok-e megbocsátani? Türelmes, megértő vagyok-e az emberi tévedések, gyöngeségek, bukások, sőt a tudatos és szándékos rossz láttán is? Fölényes, sértődékeny, ítélkező vagyok-e? Átérzem-e mindig, hogy mindnyájan irgalomra és megbocsátásra szorulunk? Kerülöm-e a veszekedést, igyekszem-e elsimítani az ellentéteket, próbálom-e megőrizni a békét?

Ezután végigtekintem azoknak az embereknek a körét, akikhez szorosabb kapcsolat fűz. Minden emberi kapcsolatunknak megvan a maga sajátos, külön története. Ezért célszerű egyenként tisztázni

Kik állnak hozzám legközelebb? Kikkel szoktam a leggyakrabban érintkezni? Milyen vagyok, hogyan viselkedem:

a) a rokoni kapcsolatokban, a szűkebb és tágabb családi közösségben?

b) a szeretetkapcsolatokban, barátságban és szerelemben?

c) iskolai, munkahelyi közösségben?

1. Család

Hálás vagyok-e szüleimnek szeretetükért, gondoskodásukért? Könnyítek-e terheiken szolgálatkészségemmel, legalább apró figyelmességekkel, vagy csak akkor fordulok hozzájuk, ha valamire szükségem van?

Tudok-e megértő, megbocsátó lenni hozzájuk akkor is, ha fáradtak, idegesek, ha házasságuk megromlott, ha nem kaptam tőlük annyi szeretetet és gondoskodást, amennyit kívántam volna?

Szoktam-e valami apró kedvességgel, ajándékkal meglepni őket legalább karácsonykor, névnap, születésnap, házassági évfordulójuk alkalmával?

Engedelmes vagyok-e, jó szívvel meghallgatom-e tanításaikat, elfogadom-e tőlük a figyelmeztetéseket? Megbízhatnak-e bennem szüleim, testvéreim? Nem akarok-e túl korán önálló vagy felelőtlenül független lenni?

Külön kérésre várok-e, vagy magam is figyelem, hol, miben tudnék valakinek otthon a segítségére lenni? Nem okozok fölösleges munkát a többieknek rendetlenségemmel, lustaságommal, hanyagságommal? Kiveszem részemet a házi munkából? (Segítek legalább étkezés után az asztalról az edényeket eltakarítani? Legalább a sajátomat?)

Szoktam-e veszekedni testvéreimmel, visszabeszélni szüleimnek? Ha feszült a családi légkör, megpróbálom-e visszahozni otthonunkba a derűt és a békét? Önzésemmel, lustaságommal nem én vagyok-e a békétlenség forrása?

Segítek-e szüleimnek kisebb testvéreim, a család idős vagy beteg tagjainak gondozásában?

Segítek-e testvéreimnek a tanulásban, megosztom-e velük időmet? Nem vagyok-e önző, követelődző, nem akarok-e az ő rovásukra előnyökhöz jutni? Nem kívánok-e magamnak túl sokat a családban szüleim szeretetéből, gondoskodásából, az anyagiakból?

Törődöm-e nagyszüleimmel? Meglátogatom őket néha, nemcsak olyankor, amikor valamit kérni szeretnék tőlük? Figyelmesen meghallgatom őket? Ha szükséges, szolgálatkészen a segítségükre vagyok-e? Van a családunkban öreg, beteg, magára hagyott rokon, akiről más nemigen gondoskodik? Meglátogatom őket néha, s igyekszem megtenni nekik azt, amire erőmtől, koromtól, életkörülményeimtől függően telik?

2. Iskola, közösség

A békét és a megértést segítem elő közösségemben, vagy pedig növelem a feszültségeket? Szoktam-e ideges, szeszélyes, önző, követelődző, hangulatember lenni? Tudom türelmes szeretettel elcsitítani, barátságosan leszerelni mások jogtalan, túlzott követeléseit?

Az erőszakosak, a hencegők, törtetők táborához csatlakozom, vagy a gyöngék, a kicsúfoltak, megalázottak, hátrányos helyzetűek pártjára állok? Merek-e bíztató, meleg szóval fordulni azokhoz, akiket valami kudarc vagy fájdalom ért, akiket cserbenhagytak, akiknek mások hátat fordítottak? Kapnak-e a rászorulók tőlem valamilyen lelki, szellemi, anyagi támogatást? (Megkínálom-e tízóraimból néha azokat, akikről tudom, hogy szegények, és nem is reggeliztek?)

Őszinte rokonszenvvel, jóindulatú segítőkészséggel közeledem mindenkihez? Tudom tisztelni mások eltérő nézeteit, s ha kell, a sajátomat fölülvizsgálni, de megalkuvás nélkül ragaszkodni hitemhez, krisztusi küldetésemhez, a keresztény reményhez?

Megtartom-e adott szavamat akkor is, ha ez rám nézve hátrányos? Megbízható vagyok-e ígéreteim teljesítésében? Cserbenhagytam-e másokat gyávaságból vagy önzésből? Amikor úgy éreztem, engem hagytak cserben, tudtam-e megbocsátani mindenkinek és továbbra is szeretni őket?

Jó példát adok-e másoknak, vagy botránkozást keltek, fájdalmat okozok szavaimmal, viselkedésemmel? Figyelmes, tapintatos vagyok-e mindenki iránt? A betegek, a szerencsétlenek iránt is? Engedtem-e valami rosszat megtörténni, mert gyáva voltam közbelépni?

* * *

Elcsavartam a rádiót, amikor te hallgatni szeretted volna, föltettem a lemezt, amikor neked fájt a fejed, csapkodtam az ajtót, amikor te a szomszéd szobában aludtál, fölgyújtottam a villanyt, fölébredtél, nem tudtál újra elaludni, másnap álmos voltál, a munkahelyeden figyelmeztettek, mert mindent elrontottál…

Hagytam, hogy a pincéből egyedül cipeld föl a nehéz vödör szenet és a fát, s magad kínlódj a befűtéssel, utánad néztem, ahogy viszed kifelé a szemetet, s tovább olvastam a verses kötetet, megjegyzéseket tettem munkádra, semmi sem tetszett, amit te csináltál, idegeneknek panaszkodtam rád, idegenek előtt rendreutasítottalak, s láttam, mennyire bánt a megszégyenítés, de te nem szóltál…

Barátaidat mogorva képpel fogadtam, éreztettem velük – és veled –, hogy nem érdekeltek, hogy jobb volna, ha máshová mennétek beszélgetni, kínlódtál a számtanpéldával, fordítással, magadra hagytalak, összevesztetek valamin, nem békítettelek ki benneteket…

Összetörted a poharat, elrontottad a lemezjátszót, nyitva felejtetted a gázcsapot, égve hagytad a villanyokat, elvesztetted a lakáskulcsot – én sohasem segítettelek ki a bajból, csak szemrehányást tettem, s elvettem kevéske önbizalmadat is…

Bosszantalak mindennel és mindenkivel, a kislánnyal is, akivel a múltkor a templom előtt beszélgettél…

Ha hallgatsz, az a baj, ha megszólalsz, mondasz valamit, azonnal beléd kötök…

Dehát miért?

Amikor tudom, hogy nagyon szeretsz engem

– és én is téged…

Világnézeti önvizsgálat hívők és ateisták számára

Kerestem-e az igazságot? Végiggondoltam-e legalább egy-szer az élet – az én életem értelmét? Megpróbáltam-e valamikor is választ keresni az élet nagy kérdéseire, mint boldogság, szenvedés, halál? Megsejtettem-e már valaha, hogy csak egy filozófia van, mégpedig az, amely az emberek közötti megértést és szeretetet hirdeti, vagy legalábbis az, amely minél több – vagyis a legtöbb – szeretetet foglalja magában? Ha igen, kerestem-e ennek az igazságnak és szeretetnek a forrását? Ha megtaláltam, csatlakoztam-e hozzá szívvel-lélekkel, életfelfogásommal, s aszerint rendeztem-e be életemet? – Ha nem találtam meg, felhagytam-e a kereséssel? Vagy talán legyintettem, hogy úgy sincs az életben igazság, hogy csak cinizmus és mindenbe való beletörődés van, s hogy nem is érdemes keresni?

Ha az élet kérdéseit kutatva kialakult világnézetem van, vajon nem ítélek-e el másokat, akik nem osztják velem nézetüket? Nem nézem-e őket ezért le? Nem üldözöm-e őket akárcsak rejtetten, adminisztratív úton? Hajlandó vagyok-e velük párbeszédet kezdeni? Ha igen, nem használom-e ezt arra, hogy kigúnyoljam, erőszakosan meggyőzzem őket, vagy a dialógus folyamán előadott érveiket felhasználva, azokkal személyük ellen visszaéljek? Tisztelem-e mások – az enyémtől eltérő, vagy az enyémmel teljesen ellentétes – világnézetét? Keresem-e azokban a jót, vagy ehelyett az ellentéteket szítom és élezem?

Ahelyett, hogy azt keressem, ami összeköt bennünket – legyen az bármily kevés is – azt firtatom és feszegetem, amely eltávolít, esetleg szétszakít – és idővel egymás ellenségévé tesz – bennünket?

Rádöbbentem-e már, hogy gyűlölettel, egymás elleni érvek polémikus hangú felhánytorgatásával nem szolgálom a szeretet világnézetét, és semmiféle emberileg elfogadott világnézetet sem – de még a magam jól felfogott érdekeit sem? Amikor ezt az igazságot felismerem, ráébredtem-e arra is, hogy a gyűlölet és a gonoszság ellen nem lehet – mert egyszerűen képtelenség és ellentmondás – gyűlölettel és haraggal harcolni? Tudom-e már azt, hogy még csak az indulat látszatát is kerülnöm kell, amikor az indulat ellen küzdök? Amikor ezt szem elől tévesztettem, volt-e annyi erőm, hogy ezt legalább önmagam előtt beismerjem? S megpróbáltam-e hevességemért, indulatomért embertársamtól legalább elnézést kérni? (Legalább felvetődött-e bennem ennek a gondolata?)

Tud-e fájni lelkemnek mindennemű igazságtalanság és embertelenség, tekintet nélkül arra, hogy milyen személytől vagy intézménytől indul ki az? Fel tudok-e szólalni mások szenvedése, üldöztetése, megalázottsága miatt?

Felismerem-e már azt a szomorú igazságot, hogy általában a gyengéknek és a kiszolgáltatottaknak van igazuk? Ennek a felismerésnek a birtokában nem álltam-e be magam is az elnyomók közé ahelyett, hogy – ha nem is volt elég bátorságom (bár pózolás nélkül és egyszerűen), de nemet mondjak, és nyílt, őszinte állásfoglalással az elnyomottak mellé álljak – legalább erőmhöz, tehetségemhez és egyéb körülményeimhez mérten önzetlenül enyhítsem – elsősorban a körülöttem élő – emberek szenvedését? És ha teljesen tehetetlenségre vagyok is kárhoztatva, feladtam-e végleg a reményt? S ha úgy is látszott, hogy már nincs remény, legalább továbbra is együttéreztem-e a kiszolgáltatottakkal, és megpróbáltam-e őket tőlem telhetően és szívből vigasztalni, és ezzel valamelyest elviselhetőbbé tenni szenvedésüket?

Amikor mások igazáért harcoltam, jól megválasztottam-e az erre legalkalmasabb módot? Gondoltam-e arra, hogy esetleges túlbuzgóságommal talán többet árthatok, mint használhatok ügyének? Kerestem-e azt az utat, módot, amely a gyáva megalkuvás és a vakmerő elbizakodottság között vezet: nevezetesen a higgadt, de megfontolt, a veszélyeket is számbavevő és azokat tudatosan is vállaló bátorságot?

Jól ismerem-e magamat? Nem vállalkozom-e olyan feladatokra, nem forgatok-e fejemben olyan terveket, elképzeléseket (legyenek azok bármily nemes törekvések), melyek meghaladják testi-szellemi-lelki képességeimet?

Ugyanakkor megérzem-e, meglátom-e az életben azokat a problémákat, amelyeknek megoldása szinte csak rám vár? Nem bújok-e el ezek elől gyáván, mondván, hogy ezek azok közé tartoznak, amelyek meghaladják képességeimet? S ha valóban meghaladják, megvizsgáltam-e, hogy mily mértékben? S ha arra a következtetésre jutottam, hogy erőmnek nem is túl nagy megfeszítése árán sikerül a problémán segíteni, megtettem-e azt, vagy legalább hozzáfogtam? Vagy kézlegyintéssel eleve lemondtam minden kísérletről?

Ha nyomorgó, nélkülöző emberrel találkoztam, felébredt-e bennem a részvét, és tőlem telhetően és a lehető leggyorsabban segítettem-e? Nem hessegettem-e el a gondolatot, nem próbálgattam-e mások szegénységét, nyomorát, szenvedését kizárólag társadalmi gyökerekből, illetve hibákból („gondoskodjék róla az állam!”) magyarázni ahelyett, hogy azonnal – ha kell a szűkös magaméból hozva legalább egy kis áldozatot – enyhítsek valamit a szenvedésén? Ugyanakkor meggondoltam-e, hogy nem volt elég, amit ebben az esetben tettem, és a nyomorultakon a társadalom struktúrájának gyökeres megváltoztatása révén és intézményesen kell segíteni? De ha olyan társadalmi rendszerben élek, ahol ez már megtörtént, és az arra rászorulókon már intézményesen gondoskodnak, nem tagadtam-e meg a közvetlen emberi segítséget, amikor éppen arra lett volna szükség, ráhárítva magamról az erkölcsi felelősséget az intézményre, és a bajokat egyéni okokkal (pl. lustaság) magyaráztam?

Tusakodtam-e a megismert igazság ellen? Lemondtam-e az igaznak, jónak vélt világnézetemről csak azért, mert egy másik világnézet megvallása nagyobb – esetleg anyagi – előnyökkel jár? Ragaszkodtam-e továbbra is egy olyan világnézethez, amelynek tarthatatlanságáról, emberellenességéről lassanként vagy hirtelen felismeréssel meggyőződtem, csak azért, mert eddigi világnézetemből kifolyólag nagyobb anyagi jólét származik, vagy vezető beosztásomat veszíteném el, ha nyíltan is szakítanék a – ma már helytelennek ítélt – múltammal?

Váltogattam-e világnézetemet ütre-dobra, esetleg akár a korábbival mindig az ellenkezőre, de mindig azokhoz alkalmazkodva, akiktől több anyagi és egyéb előny származik? Ha nem is volt elég erőm a régi világnézetemmel való nyílt szakításhoz, legalább megpróbáltam-e enyhíteni azokon az általam helytelennek, esetleg igazságtalannak, emberellenesnek tartott állapotokon, amelyeknek kifejlődéséhez korábban magam is hozzájárultam? Megpróbáltam-e jóvátenni valamiképpen azokat az anyagi, szellemi és erkölcsi károkat, melyeket korábbi viselkedésemmel – egyszeri, esetleg többszöri köpönyegforgatásommal – az emberek életében, lelki világában okoztam?

Időnként felülvizsgáltam-e az emberi élet legfontosabb kérdéseiről vallott nézeteimet és az ebben a szellemben kialakított mindennapi életem helyességét és erkölcsösségét? Elfogadom-e kritika nélkül mások tanítását, világnézetét, a jóról, rosszról alkotott felfogást? Van-e egyáltalán saját világnézetem, amely nem más felfogások egyszerű lemásolása vagy puszta összegezése?

Igyekeztem-e egy igaznak vélt világnézetet becsületesen keresni, illetve kialakítani? Világnézetem kialakításában nem voltam-e túl elbizakodott, önfejű, és nem hagytam-e teljesen figyelmen kívül azoknak a nagy gondolkodóknak, bölcseknek, nagy egyéniségeknek tanításait, akik a történelem folyamán a világot, az embert boldogabbá akarták tenni?

Megfigyelem-e a körülöttem élő emberek életét, családjukat, munkájukat aszerint, hogy milyen összefüggés van világnézetük és magatartásuk, elméletük és mindennapi gyakorlatuk között? Amikor kialakultnak hittem világnézetemet, nem zárkóztam-e el eleve minden más nézetnek a meghallgatásától is?

Gondoltam-e arra, hogy egyszer én is meg fogok halni, s mit ér számomra akár a legkáprázatosabb világnézet, ha a síron túl az örök megsemmisülés helyett nem csillan fel az örök élet reménye?

* * *

Ha lelkiismeret-vizsgálat alkalmával (például életgyónás előtt) társadalmi, történelmi felelősségünk mértékét kívánjuk megállapítani, érdemes figyelmet szentelnünk arra, amit a filozófus Karl Jaspers (1883–1969) és a hozzá közelálló gondolkodók hirdetnek.

Szerintük bűnügyi felelősség terheli azt, aki közvetlenül vesz részt a gonosztettekben, vagy tudatosan nyújt ahhoz segítséget (deportálás, népirtás, éheztetés, fegyverhasználat békés felvonulókkal szemben stb.).

Ugyanakkor azonban erkölcsi felelősség terhel mindannyiunkat, akik egy ilyen pártnak, kormánynak, politikai rendszernek hatalomra jutásában, illetve hatalmon maradásában közreműködtünk úgy, hogy például rászavaztunk, résztvettünk politikai szervezeteinek munkájában; továbbá ugyanúgy erkölcsi felelősség terhel bennünket, ha nem is vettünk részt a gonosztettekben, de tudtunk azokról, s még sem tettük meg ellenük azt a minimumot sem, amit saját életünk biztonságának súlyos kockáztatása nélkül megtehettünk volna.

Mi, keresztények azonban az erkölcsi felelősség alól sem vonhatjuk ki magunkat. Mert ha emiatt nem is von kérdőre senkit a világi igazságszolgáltatás, – s a nem hívőnek legföljebb csak saját maga és környezete előtt kell szégyenkeznie – nekünk Isten előtt mégis számot kell adnunk arról, hol voltunk, mit csináltunk, amikor üldözött, megalázott, kiszolgáltatott embertársainknak a legnagyobb szüksége lett volna segítségünkre…

*

A ZSOLTÁROS TÍZPARANCSOLATA

Uram, sátradban ki lakozhatik,

és szent hegyeden ki nyugodhatik?

Aki szeplőtelen jár, és igazat cselekszik,

szívében gondol igaz dolgokat,

és nyelve nem beszél rágalmakat;

Ki nem bántja felebarátját,

és gyalázattal nem illeti társát;

Aki a gonoszt hitványnak ítéli,

de tiszteli azt, aki az Urat féli;

Ki önkárára esküdt esküjét is meg nem tagadja,

aki pénzét uzsorára nem adja,

a megvesztegetést ártatlan ellenében el nem fogadja.

Ki így tesszen,

az meg nem rendül sohasem.

14. zsoltár

Sík Sándor fordítása

Érvekkel, a magunk igazolásával sohasem győzhetjük meg azokat, akik másként gondolkodnak, mint mi. Egyedül a megbocsátás, a szeretet képes arra, hogy továbbvigye bár-miféle közösség – sőt az egész társadalom – ügyét is…

Szeretni, amikor szeretnek, mikor tele van a lelkem érzelemmel – semmi!

Szeretni, mikor ez nehéz, amikor talán szívemnek panasza van rá, amikor ellöknek!

Ez, ez kell az Úristennek!

Salkaházi Sára

3. Barátság – szerelem

Van igazi, megbízható jó barátom, vagy csak üreslelkű haverok, alkalmi társak között élek? Gondolkodtam már azon, mi az oka, hogy eddig nem találtam igazi jó barátra?

Őrzöm-e barátom bizalmas titkait? Számíthat-e diszkréciómra, hűségemre, segítségemre minden helyzetben?

Igényes-e szeretetünk egymás iránt? Szoktuk-e figyelmeztetni egymást hibáinkra, törekszünk-e az értékesebb életre, vagy csupán üres „haverkodás” a barátságunk?

Nyitott-e barátságunk mások felé is, vagy pedig kettős önzésben, másokat elutasítva, lenézve barátkozunk?

Meg tudjuk-e másokkal is osztani azokat az értékeket, élményeket, amelyeket barátságunk folyamán szereztünk?

Fiúk

Milyen lelkülettel gondolok a lányokra? Tisztelem-e bennük a leendő édesanyát?

Tudtam-e a csábító gondolatnak azonnal ellenállni? Imádkozom-e kísértés idején?

Udvariasan, de határozottan visszautasítok-e minden kísérletet, mely tiszta ifjúságomat beszennyezhetné?

Kerülöm-e olvasmányaim megválasztásában az olyan könyveket, folyóiratokat, melyek eleve a szabad szerelem szellemét terjesztik?

Van-e erőm, hogy ne nézzem meg, vagy ne figyeljek olyan filmre, amelyben az emberi test, a testi szerelem bemutatása öncélúan, méltatlanul történik?

Távoltartom-e magam olyan társaságtól, ahol eleve tudom, hogy a nemiségről, szerelemről lealacsonyító módon beszélnek? Van-e bennem bátorság, hogy ilyenkor nem nevetek az ízléstelen vicceken? Vállalom-e mások által lenézett „maradi” erkölcseimért az elmarasztalást?

Udvarias, előzékeny vagyok-e a lányokkal? Vagy csak azok iránt, akik tetszenek nekem?

Társaságban szórakoztatom-e azokat a lányismerőseimet is, akiket a többi fiú tapintatlanul mellőz, figyelmen kívül hagy?

Megsejtem-e, hogy egyedül a szépség nem elég a boldog házassághoz?

Lányismerőseim bízhatnak-e minden körülmények között figyelmes viselkedésemben?

Tudok-e bocsánatot kérni, ha egy lánnyal szemben tapintatlan voltam?

Tiszta, nemes elképzelésem, keresztény hitünk szellemével megegyező fölfogásom van-e a házasság szentségéről?

Lányok

Öltözködésem

Tiszta, rendes vagy elhanyagolt vagyok? Nem veszélyeztetem egészségtelen ruhaviselettel magam és utódaim egészségét? Öltözködésemben a test védelmét és díszítését tartom-e szem előtt, vagy kiszolgáltatom Isten templomát hiú, ártalmas divathóbortnak?

Magatartásom a fiúkkal, férfiakkal szemben

Könnyelműségemmel nem veszélyeztetem-e egy-egy fiatalembernek más lánnyal tervbevett házasságát? Könnyelműen nem keresem-e hitünkkel közömbös, a kereszténységet idegenül szemlélő férfi ismeretségét? Esetleges ilyen ismeretség nem fejlődik-e odáig, hogy fölmerüljön, megkísértsen a kizárólag polgári házasság gondolata? Keresem-e, meglátom-e a férfiban a jövendő házastársat, a segítő, megértő élettársat az Istenhez vezető közös úton? Elég komolyan készülök-e erre az életútra?

Anyai hivatás

Hogyan készülök anyai hivatásomra? Kiveszem-e részemet a munkából otthon, az iskolában és a munkahelyen? Örömet szerez vagy inkább untat a kicsikkel való foglalkozás? Játékszert látok bennük csupán, vagy felelősséget is érzek irántuk? Példaadó-e előttük beszédem, magatartásom? Gondolok-e arra, hogy akár saját gyermekeimnek, akár azoknak a gyermekeknek, akiket rám bíznak – ha Isten a szerzetesi hivatásra szólít –, csak azt nyújthatom, ami valóban bennem is megvan?

Háziasság

Segítek a házimunkában? El tudom-e készíteni az egyszerűbb ételeket? Észreveszem-e, miben segíthetek otthon, vagy elmegyek mellette közömbösen, esetleg másra hagyva, vagy pedig csak külön kérésre végzem el? Hozzájárulok-e viselkedésemmel ahhoz, hogy családi életünk vidám, hangulatos, nyugodt legyen, vagy jobban érzem magam a családon kívül, s másutt keresem a magam örömét?

Rendben tartom otthonunkat, szobámat, saját holmimat, fekhelyemet, asztalomat? Vagy hagyom, hogy ruháim és a mosogatatlan edények szanaszéjjel heverjenek?

*

Tanulj meg várni, hogy érett légy!

Tanulj meg uralkodni magadon, hogy szabad légy!

Tanulj meg gyűjteni, hogy gazdag légy!

*

Talán hosszú évek múlnak még el, amíg először találkoztok egymással.

De testvéreim és én – leendő gyermekeitek – már most köszönjük nektek, hogy szent komolysággal készültök erre a találkozásra.

Köszönjük, hogy várni tudtok egymásra, köszönjük egymásért elmondott imáitokat, a tisztaságért vívott kemény harcotokat;

hogy nem vagytok önzők, s nem kerestek olyan örömöket, amelyek miatt előttünk szégyenkeznetek kellene;

hogy már most vigyáztok egészségünkre, s nem vagytok rabjai sem alkoholnak, sem dohányzásnak, sem más káros szenvedélynek.

Köszönjük a kemény kitartással megszerzett önfegyelmet, az edzett akaratot, az önzetlen lemondást, minden megszerzett képességet, a szakmát, amit most tanultok, s az élet dolgaiban való jártasságot. Hiszen ki más venné mindeme gazdagság hasznát, ha nem mi, akiket rátok bíz majd a mennyei Atya?

Legfőképpen köszönjük a tisztaságot és érintetlenséget, amellyel megajándékozzátok egymást;

hogy hűségesek vagytok egymáshoz már most, amikor még talán nem is ismeritek egymást;

hogy a házasságra, a testi-lelki szerelemre mindig tisztelettel – mint szentségre – gondoltok.

Köszönjük neked, édesapánk, hogy a kislányban, akit kiválasztasz, leendő édesanyánkat keresed, aki majd elfogad és szeretettel fölnevel bennünket.

Köszönjük neked, édesanyánk, hogy a fiúban, akit szeretni fogsz, leendő édesapánkat látod, akire rábízhatod magad s minket, leendő gyermekeidet.

Isten szentelje meg azt a pillanatot, amikor fölébred szívetekben a csodálatos érzés: szeretitek egymást…

A kötelesség érzetével karöltve jár az önmegtagadás szép erénye. Gyakran le kell mondanunk a vágyainkról, mert azok teljesedése azonnal vagy később sok áldozatba kerülne. Legszebb örömeinket kell néha föláldoznunk önjavunkért vagy mások boldogságáért.

A sors néha akaratunk ellenére is kényszerít lemondásra, s aki az önmegtagadást nem ismeri, s önként lemondani nem tanult, annak a kényszerű lemondás kétszeresen keserű. De nemcsak vágyainkról kell lemondani tudni, hanem szenvedélyeinket is kell fékeznünk, s a fölhevült indulatot keblünkbe visszafojtanunk, nehogy kitörése által magunknak kárt tegyünk, vagy másokkal méltatlanul bánjunk.

Aki önmegtagadással nem bír, az a vágyainak, szenvedélyeinek s indulatának rabja. Nincs akaratereje, vagy ha van, azt csak mások irányába használja. Önző lesz és zsarnok saját körében, s kik tőle függnek, rettegik, de nem szeretik, mások pedig gyűlölik, vagy kinevetik s megvetik.

Minél többek vágyaink s minél kevesebb lelki erővel bírunk azok megfékezésére, boldogságunk annál inkább ki van téve a sors játékának és mások szeszélyeinek. Tanulj tehát lemondani, kedves lányom, még ifjú korodban, s gyakorold magadat az önmegtagadás szép erényében; azon keserűség, melyet az ily önkéntes megtagadás talán okozhat, bőven meg lesz jutalmazva azáltal, hogy lelked erősebb és nemesebb lesz, s boldogságod alapja biztosabb, mert lemondásokhoz szokva könnyebben fogod eltűrni, amin változtatnunk nem lehet.

Ha valakivel jót tettél, felejtsd el, s ne számíts viszonzásra, sőt még hálára se. A hálátlanság is kevésbé fog fájni, ha hálára nem is számítottál, midőn pedig nem várt hálával viszonozzák jótéteményedet, kétszeresen fog jól esni szívednek. Hidd el, sokkal több a hálás ember, mint sokan gondolják, csak nem kell hálát követelnünk, mert ezáltal jótéteményeink gyakran nyomasztókká lesznek. Aki számítva tesz jót, várva, sőt követelve tettének jutalmát, az jótéteményeivel uzsoráskodik, s ezeket önmaga fosztja meg nemesebb jellegétől. […]

Légy fogékony minden szép és jó iránt. Élvezd azon ártatlan örömöket, melyeket a költészet nyújt a nagy természetnek és a lángelméknek magasztos műveiben. Lelkesülj, de csak méltó tárgyakért, s lelkesedésed silány tárgyakra ne pazarold. Meg fogsz így felelni annak is, amit az élet prózája követel tőled, másrészről meg lesz óva lelked az önző anyagiasság szennyétől.

Részlet Deák Ferenc gyámleányához,

Vörösmarty Ilonához írt leveléből.

*

III. Magatartásod önmagaddal szemben

„Isten nagyobb a szívünknél” (1 Jn 3, 20)

1. Önismeret

Miként figyelem saját gondolataimat, szavaimat, tetteimet? Van-e helyes önkritikám? Ellenőrzésem alatt tartom érzelmeimet, hangulatomat és vágyaimat? Meghallgatom, megszívlelem-e mások véleményét, kritikáját rólam? Elfogadom az arra érdemeseknek figyelmeztetéseit, jó tanácsait?

Nevelem-e lelkiismeretemet? Igyekszem egyre jobban megismerni a krisztusi életeszményt? Ellenőrzöm, hogy lelkiismeretem irányítása valóban megfelel-e az egyház erkölcsi tanításának? Nem tompult el, nem vált túlságosan engedékennyé lelkiismeretem az élet valamely területén?

Nem vagyok túl érzékeny vagy aggályoskodó? Törekszem arra, hogy egyre jobban megismerjem igazi önmagam: értékeimet és hibáimat egyaránt? Törődöm rendszeresen azzal, hogy kifejlesszem a bennem rejlő értékes adottságokat? Kitartóan és tudatosan küzdök hibáim, rossz szokásaim ellen?

Törekszem-e a helyes önszeretetre? Nem vagyok öntelt, gőgös, elbizakodott? Vagy megfordítva: nem uralkodik rajtam a kisebbségi érzés, nem esem túl könnyen kétségbe, nem sajnálom-e túlságosan magam? Küzdök-e rendszeresen helytelen érzelmeim ellen?

2. Testnevelés

Elősegítem-e testem fejlődését egészséges életmódommal? Eleget alszom-e? Lefekszem-e, fölkelek-e idejében? Tervszerűen élek-e, elegendő időt hagyva mindenre: a munkára és az emberi kapcsolatokra, de a pihenésre, sportra és mozgásra is?

Nem okozok kárt egészségemben túlzásba vitt sportolással, káros élvezetekkel (ital, dohányzás), elkényeztetett, léha, rendszertelen életmóddal, ételben-italban való mértéktelenséggel? Nem hajszolom túl testi vagy szellemi erőimet? Vigyázok-e kellően az életemre, egészségemre (életmód, öltözködés, közlekedési szabályok)?

Van bennem kellő önfegyelem a bűnös vágyakkal, ösztönökkel szemben? Nem vétek gondolattal, cselekedettel önmagamon a tisztaság ellen? Edzem-e testemet? Tudok-e tűrni fáradságot, kisebb testi fájdalmat? Nem vagyok túlságosan elpuhult, nyafka, kényeskedő, ételben és egyebekben válogatós?

Tisztálkodom-e rendszeresen? Öltözködésem, külsőm ápolt, gondozott-e? Nem vagyok hiú, különcködő, föltűnést keltő az öltözködésben?

3. Értelemfejlesztés

Helyesen gazdálkodom az időmmel? Van rendszeres napi időbeosztásom? Pontosan, megbízhatóan végzem munkámat? Nem vagyok játékos, szórakozott, nem kalandozik el túl gyakran a fantáziám? Megelégszem félmunkával, s nem torpanok meg az első nehézség előtt?

Komolyan veszem a tanulást, a munkát? Készülök rendszeresen az órákra, előadásokra? Megelégszem pusztán a minimummal, vagy a kötelezőn túl is foglalkozom szellemiekkel, lelkiekkel? Ápolom magamban az egészséges tudásszomjat, próbálok a dolgok és jelenségek mélyére hatolni?

Olvasok-e rendszeresen jó könyveket? Tudatosan fejlesztem-e műveltségemet, tudásomat, vagy kapkodva, rendszertelenül élek? Törekszem-e egységes világkép kialakítására, megpróbálok-e elmélyülni az élet valamely területén?

4. Akaratképzés, önuralom

Tudatosan fejlesztem akaratomat? Tudok uralkodni magamon, hangulatomon, idegességemen? Tudok időnként megtagadni magamtól olyat, ami különben megengedett?

Tudok-e kitartóan dolgozni, az unalmas, egyhangú munkát is megbízhatóan elvégezni, elhatározásaimban hűségesen kitartani, újrakezdeni kudarc után is?

Tudok-e uralkodni a vágyaimon, nemkívánatos érzelmeimen, haragon és sértettségen? Zaklatott helyzetben is meg tudom-e őrizni higgadtságomat?

Beszédemben kerülöm-e a durvaságot, a gúnyt, a szószátyár fecsegést? Szavam minden helyzetben tapintatos és mértéktartó-e? Véleményalkotásomban tárgyilagos, előítéletektől mentes vagyok-e?

Elvhűen és bátran, kellő megfontolás, esetleg tanácskérés után hozom meg döntéseimet?

5. Hivatás

Készülök-e megfelelően hivatásomra, elsősorban pályaválasztásomra és a jó családi életre? Foglalkozom eleget azzal a kérdéssel, milyen pályán tudom majd legjobban megállni a helyem az életben?

Ha már választottam élethivatást, vajon megteszek mindent azért, hogy jó szakember váljék belőlem? Lelkiismeretesen fölhasználok minden alkalmat az önképzésre, tanulásra a fölkészülés éveiben?

Megfontoltam-e Isten színe előtt, vajon nem hív-e Krisztus a papi, szerzetesi hivatásra? Nem kéri-e magáénak egész életemet, szeretetemet, hogy őt követve egészen az Atya szeretetében, az emberek szolgálatának éljek?

Fontos döntéseim előtt őszintén kérem-e Isten szerető megvilágosító kegyelmét? Csak a magam kívánságait próbálom követni, vagy pedig igyekszem földeríteni, hogy az adott helyzetben mit kíván tőlem Isten?

Van-e még valami, amivel vétettem gondolattal, szóval, magatartással, mulasztással?

Te – és a pap

Ha egy üzem rendet akar teremteni könyvelésében, ezt hozzáértő szakemberre bízza.

Ha jogi vonatkozású problémában akar dönteni, jogász szakvéleményét kéri.

Aki hegyet mászik, vezetőt vesz maga mellé.

Aki beteg, orvost hív.

Okos emberek kikérik szakemberek tanácsát, szívesen igazodnak azok véleményéhez.

Ha vallási életünkről van szó, miért mondanánk le a szakember, a pap tanácsáról? Miért ne kérnéd ki véleményét, mielőtt lényegbevágó, nagy horderejű kérdésekben döntesz? Miért ne vennéd igénybe segítségét nehézségeid megoldásában, nemes törekvéseid megvalósításában?

Válassz magadnak olyan papot, akihez bizalmas tudsz lenni, akinek be engedsz pillantani lelked mélyébe, s akiről őszintén föltételezed, hogy tanácsot tud adni!

Néhány szó a hitről

A mai kor kevés embert kímél meg a hitellenes kísértésektől. Olyan világban élünk, amelyben te is találkozhatsz vallásellenes eszmékkel. Környező világunk akarva akaratlanul terád is hat.

Ehhez még hozzájárul az is, hogy serdülő korodban bizonyos törés állhatott be a világról alkotott szemléletedben. Kiskorodban csak olyan fogalmakat alkothattál, amelyek megfeleltek akkori képzeletvilágodnak, értelmi szintednek. Most pedig a gyermeki szemléletek elhalványodnak, és kialakul az érett ifjú, majd felnőtt meggyőződése.

Bizonytalanná válhatsz, s fölülvizsgálod eddigi ismereteid megbízhatóságát.

Talán úgy érzed, semmi sem biztos többé, s mintha hited is üressé vált volna. Nemegyszer odavan békéd, nyugalmad, szertefoszlott már a hajdani kisgyermek hite, de a felnőtt ember érett hite sem alakult még ki benned.

Hitbeli nehézségek, hitbeli kételyek

Tégy éles különbséget a kettő között. Hitbeli nehézsége mindenkinek lehet, mivel a hit nem matematikai egyenlet, hanem titkokkal teljes világ. A problémák nagy része azonban szépen megoldódik, mivel a kinyilatkoztatott igazságok a természeti igazsághoz hasonlóan Istentől származnak. Hit és tudomány között tehát valódi ellentét nem lehetséges. Sokszor a hitbeli nehézségek még hasznosak is lehetnek, mert az embert elmélyültebb gondolkodásra késztetik. A hit ellensége különben sem a tudás, hanem a tudatlanság.

A hitbeli kétely sokkal több ennél. A kétkedő már Isten tekintélye ellen fordul, hisz minden hitigazság az isteni tekintélyen alapul.

A hitbeli nehézség nem bűn, hacsak nem ered kifejezetten rosszindulatból. Gyűjtsd össze a nehézségeket, vizsgáld meg őket alaposan, s elmélkedj róluk! A fontolgatás, töprengés önmagában sohasem bűn. A bűn mindig az akarat lázadása, a gondolat viszont a kutató értelem sajátsága.

A legnagyobb nehézséget is le lehet küzdeni a legcsekélyebb bűnös kétkedés nélkül.

Sajnos gyakran mi magunk tápláljuk a hitellenes kísértéseket, amikor főként csak olyat olvasunk, ami fokozza kételyeinket, illetve olyan emberekkel érintkezünk, akik állandóan ébrentartják bennünk, sőt növelik a nehézségeket. Az egyoldalúság veszélyes az ember számára, ezért rendszeresen olvass vallásos tárgyú könyveket, folyóiratokat is, hallgass a hittel, keresztény világnézeteddel kapcsolatos előadásokat (rádióban is), és keresd istenhívő barátaid, ismerőseid társaságát.

Keresd a problémák megoldását!

Gondolkozz rajta, hogyan magyarázható, hogyan illeszkedik bele, hogyan függ össze eddigi ismereteiddel a nehézséget okozó probléma. Nézz utána és kérdezz! Még így is előfordul, hogy nem találsz megoldást. Ez sem tragédia. Sorold a problémát a megoldatlan kérdések közé, és várj vele! Nem egy közülük elpárolog az idők folyamán. Még mint kisgyermek is sok olyat nem értettél, ami most magától értetődőnek tűnik előtted. A megoldást tehát a saját életedben szerzett tapasztalatok nyújtották. Így megoldódik problémáid nagy része is.

És ha mégsem oldódnak meg?

Akkor hagyni kell őket. Az élet egyéb területein is vannak megoldatlan kérdések.

A fizikában ilyenek például a legkisebb anyagi részecskék, valamint a fény körüli problémák. A fény a kísérletek egy bizonyos sorozatában úgy viselkedik, mint szélesen kiterjedt hullám. Egy másfajta kísérletnél viszont pont alakú, összegöngyölt testecskék észlelhetők. Mindkettő egyszerre nem lehet igaz. Mi tehát a fény? A fizikus azt mondja, hogy itt eljutottunk képzelőtehetségünk határaihoz: a természet rendje túl finom ahhoz, hogy az eddigi ismereteinkkel ellentmondás nélkül föl tudnánk fogni. Ezért azonban még egyetlen fizikusnak sem jutott eszébe, hogy a fizika világának rendszerét mindenestől fölborítsa.

Más hitellenes kísértések

Inkább általános nyugtalanság és bizonytalanság formájában jelentkeznek. Ebben az állapotban hajlamos az ember a hitét vagy egyes hittételeket egészen hamis megvilágításban szemlélni. Amíg egy adott hitbeli nehézségen töprengsz, s próbálod megoldani, addig nem ez az eset forog fenn. Hanem amikor az ember hiába kísérli meg, hogy a sok közül egy kérdést kiragadjon, az nem sikerül, mert figyelme rögtön a többi megoldatlan problémára terelődik.

Az ilyen jelenségek mint kísértések, nem bűnök. Le kell győznünk őket, s figyelmünket más dolgokra irányítjuk.

A hitellenes kísértés néha kényszerképzetté is válhat, s éppen a lelki elmélyülés közben léphet föl különös élességgel. Ez a jelenség beteges tünet. Valamiképpen belerágta magát lelkedbe a kísértés, s most magára akarja hívni a figyelmet. Ne sokat bánkódj emiatt! Bízd magad teljesen gyóntatódra, s hagyd, hogy ő vezessen!

Legszebb éveidet hited teszi boldoggá

Tapasztalhattad a szentségek éltető hatását, a szentgyónás és szentáldozás vigasztalását, a hívőközösség erejét és világnézetünk sziklaszilárd bizonyságát…

A hit igazsága nem csupán néhány érvtől, bizonyítéktól függ. Ha belőle élsz, akkor érezni is fogod ennek a hitnek igazi erejét, bizonyosságát Krisztus szerint:

Ha valaki Isten akaratát cselekszi, rájön, hogy ez a tanítás Istentől való.

Higgy tehát, és élj a hitből! Igyekezz megoldani minden nehézséget lehetőleg a magad erejéből, de közben így imádkozz:

Hiszek, Uram, segíts hitetlenségemen!

Néhány szó a tisztaságról

Fejlődésed éveiben nyugtalanító érzések támadnak benned. De ez ne zavarjon meg!

Egészen természetes, hogy most új erők ébrednek benned, s szorongatni kezdenek. Ezektől a benned ébredő, fejlődő nemi erőktől egyáltalán nem szabad megrettenned. Inkább tisztelettel közeledj feléjük! Maga Isten plántálta azokat beléd! A félelem csak belső zavarhoz vezet. A tisztelet viszont a szabadsághoz.

Lelkület és akarat

A táplálkozás ösztönét a mértékletesség irányítja, a nemi ösztönt a tiszta lelkület szabályozza.

Ez a szabályozás korántsem merülhet ki abban, hogy távoltartjuk magunkat bizonyos viselkedési formáktól, amelyek csak a házasság szentségén belül megengedettek, hanem fegyelmet követelnek tőlünk fantáziánkban, gondolat- és érzelemvilágunkban egyaránt. A tisztaság tehát lelkületből és akaratból fakad.

Lelkületből, amely mély tisztelettel van eltelve az életösztönök jelentősége iránt.

Akaratból, amely edzés és önmegtagadás által úgy megacélosodik, hogy mindent képes elkerülni, ami ellene mond Isten elgondolásainak.

Aki a házasságon kívül keres nemi élvezetet akár önmagán, akár máson történő szemérmetlen cselekedet által, az a tisztátalanság vétkét követi el. Vétkezik nemcsak Isten parancsa ellen, de végső soron árthat leendő családjának, házastársának is.

Az nem bűn önmagában véve, hogy testi vágyaink vannak. Ezek önmagukban, erkölcsi szempontból nézve nem bűnösek. Így nem bűnös még az a természetes törekvés sem, hogy az ember ösztönösen a maga tetszését és gyönyörét keresi. Ezeknek semmi közük a szabad elhatározáshoz és beleegyezéshez.

Amit nem tudva és akarva teszünk, az nem bűn, ha a jelenség úgy játszódik is le, mint egy előzőleg szándékolt bűn. Ami álmodban történik veled, azt szervezeted magától idézheti elő, tehát nem bűn.

Ugyanígy egy általad korábban nem akart és nem könnyelműen előidézett indulat, vágy, ha mégannyira beléd fészkeli is magát, nem számít bűnnek.

A tiszta és jó szándékú indítóokból történő nézés, vagy az így létrejött ismeret önmagában nem minősül rossznak. Sőt, az érett ember egyenesen a művészet megélésében juthat el annak megértésére, hogy a szemlélt mű – amelyet nagy mestere az emberi test művészi ábrázolásának céljából alkotott – mennyire különbözik azoktól a megnyilatkozásoktól, amelyek az ember figyelmét az alsóbbrendű ösztönökre szándékoznak terelni. Kerülj mindent, ami az érzékiséget kívánja fölkorbácsolni!

Harc a tisztaságért

Ne csodálkozz azon, hogy kísértéseid vannak, s tisztaságodért keményen meg kell harcolnod!

A serdülő fiatalnak kemény próbát kell kiállnia. Ennek a harcnak azonban van értelme. A sokszor viharszerűen ébredő erők leküzdésében, nemessé tételében érlelődik férfivá az ifjú. Most kell jól megtanulnia és alaposan begyakorolnia mindazt, amire a későbbiekben oly nagy szüksége lesz: az önuralmat, az önfegyelmet, a lovagiasságot.

Az igazi férfi képes uralkodni önmagán. Csak aki birtokában van ennek az önuralomnak, az érett az igazi szerelemre. Szigorúan, keményen kell bánni az érzéki vágyak területén önmagával annak, aki másokhoz szívből jó, gyöngéd és kedves akar lenni. Mert hogy is vállalhatná valaki a felelősséget másokért, elsősorban a családjáért, amikor önmagának sem ura!

A lányoknak éppen ilyen komolyan kell törődniük lelkük tisztaságával. Aki nem hajlandó vállalni ezt a fáradságot, az lassan eljátssza, elpocsékolja azt, ami a szíve mélyén érik. Lelkülete felületessé válik, és lehet, hogy képtelen lesz tartós, mást boldogító szerelemre.

Harcod közben ne szűnj meg állandóan ismételni:

Csak az tud tiszta lelkű maradni, aki az is akar lenni! S te már most azzal szereted azt a még talán számodra ismeretlen fiút, leányt, jövendőbelidet, hogy megőrzöd számára tisztaságodat.

Ha nem is kerülsz ki mindig győztesként a harcból, kelj föl újra meg újra, ha kell, ezerszer, hogy az Úr mindig küzdőnek lásson!

Nagyban segítségedre lehet, ha a nemi problémákról alkotott fogalmaid tiszták, világosak, egyértelműek, s természetesen ha ismereteiddel mindig velejár a kellő jóakarat is.

Fordulj megoldatlan kérdéseiddel olyan felnőtthöz, akit tisztelsz, akihez bizalommal vagy, és aki fölvilágosítást adhat, esetleg megfelelő könyvet ajánlhat!

Fejleszd képzeletvilágodat! A kísértést okosan szereld le! Nem elég azonban csupán kerülni mindazt, ami a fantáziát terheli, veszélyezteti, hanem azt gazdagítani kell értékes olvasmányokkal, komoly zenével, művészi értékű színművekkel, tartalmas filmekkel, minden széppel, ami Istennek vagy az embereknek az alkotása.

Tiszteld saját testedet és embertársaidhoz is mindig ezzel a tisztelettel közeledj!

Keresd érett fölfogású, nemes lelkű emberek társaságát, akiktől segítséget kérhetsz! Gyakorold az önmegtagadást! Napirend, pontosság, különösen lefekvés és fölkelés tekintetében, munka, sport, edzés, önfegyelem!

Légy vidám! Légy úrrá, tedd magad túl borongós hangulatodon, kellemetlenségeiden, minden sötét képen!

Fogadd szívesen gyóntatód, illetve lelki vezetőd hasznos tanácsait! Légy előtte mindig nyílt, egyenes és becsületes!

Használd föl a segítséget, amelyet Isten kínál: a gyakori gyónást, szentáldozást és buzgó imádkozást! Kérd kitartóan a Szűzanya oltalmát! Egy-egy sikertelenség után habozás nélkül térj meg Istenhez, bánd meg botlásodat, és harcolj tovább Istenbe vetett bizalommal!

Sose veszítsd el bátorságodat! Ez a legfontosabb. Előfordulhat, hogy egy-egy rossz szokásod ellen akár évekig is küzdened kell. De még emiatt sem szabad elcsüggedned! Minden kísértés, amelyből győztesen kerülsz ki, csak erősebbé tesz téged!

Ami elegendő megfontolás és akarati hozzájárulás nélkül történik, az lehet esetleg bocsánatos, de nem halálos bűn! Még éber állapotban is hiányozhat a teljes beleegyezés és szabad akarat. Különösen abból az emberből, aki még rabja bűnös szokásának, de már komolyan le akar róla szokni. Ezek lelkük mélyén egyszer már szakítottak szokásukkal, de a rajtuk elhatalmasodott szenvedély még befolyásolja szabad elhatározásukat, s így természetesen beleegyezésük sem teljes.

Ha bizonytalan vagy abban, hogy bűnöd halálos-e vagy bocsánatos, ne tépelődj tovább rajta, hanem bánd meg, tárd ki nyíltan lelked gyóntatód előtt, s bízd az ítéletet Istenre!

Imádkozz a tiszta lelkület erényéért! S azért, aki majd egyszer gyermekeid édesanyja, illetve édesapja lesz.

Csak egy valamit sose mondj: Mindenki más, akit a környezetemben ismerek, nevet azon, hogy valaki tiszta életű, – miért tegyek én másképp? Kérd Istent, hogy jellemes lehess, ne kövesd a gyönge akaratú társakat, hanem a megismert igazság útján haladj töretlenül tovább.

*

Uram, Jézus Krisztus, te tudod, mennyire nyugtalan a testem, telve követelőző vágyakkal, kívánságokkal. Nem tudom megakadályozni, hogy az incselkedő, tisztátalan képek meg ne jelenjenek fantáziámban! Megmérgezik gondolataimat, érzéseimet, s hátráltatnak mindennapi kötelességeim teljesítésében.

Segíts, hogy fékezni tudjam képzeletemet, hogy szemem és érzékeim ne tapadjanak az izgató dolgokhoz, amelyek naponként csábítanak.

Segíts, hogy szabad maradjak! Szenteljen meg engem a te lelked fantáziám legmélyéig! Segítsd kegyelmeddel azt a valakit is, akit talán még nem ismerek, de akivel majd egyszer oltár elé járulok. Add, hogy mindketten tisztán megőrizzük magunkat egymás számára a te tetszésed szerint.

*

Vágyam: tisztán élni,

Biztos úton járni,

Jézusomhoz érni,

S csak nála megállni!

Dr. Vargha Károly fordítás

*

Az igazi szerelmesek végigjárják a szeretet iskolájának minden osztályát: megtanulnak az édesanya gyöngédségével gondoskodni egymásról, az édesapa biztonságot adó erejével megtartani egymást gyöngeségeikben is – ugyanakkor gyermekként megbújni egymást oltalmazó és erőt adó bizalmában. Megtanulják a föltétlen odaadást, az áldozatvállalást és a hűséget: összes, önmaguk előtt is rejtett erőtartalékaik fölszabadulnak a szeretet szolgálatában – mégsem teljesítményeikért vonzódnak egymáshoz, hanem egymást semmiféle bajban el nem hagyó föltétlen hűséggel.

Megélik a szeretet közelségének minden örömét és a szeretet távolságainak minden fájdalmát, fölfedezik, hogy szeretetük nemcsak a közelségben, hanem a távolságban is egyre nagyobbra nőhet. Megtanulnak élni egymással a teljes fölszabadultság, oldottság kristálytiszta szabadságában, egymás megismerésén és mélységes szeretetén keresztül megtanulnak ismerni, értékelni és szeretni minden embert, a számukra idegeneket is.

A szeretet túllépi az emberlét korlátait. Végtelen vágyú szeretetünk Krisztuson keresztül kapcsolódhatott össze Isten végtelen szeretetével. Benne az emberszeretet egyetlen vérkeringésbe olvadt össze: az Atya és a Fiú egymás iránti szeretetével kell szeretnünk egymást s egymásban Krisztust. Ennek a kegyelemmel átjárt szeretetnek elsődleges tűzhelyei közé tartozik a házasság.

Lukács László

*

A tapasztalat azt bizonyítja, hogy nem az a szeretet,

ha két ember egymás szemébe néz; hanem az,

ha mindketten ugyanabba az irányba néznek.

A. de Saint-Exupéry

Bánat és erős fogadás

Gondolj arra, hogy bánat nélkül nincs bocsánat. Gyónásod előtt újítsd föl tehát magadban a bűneid fölötti őszinte megbánást!

Uram, Istenem, szívből bánom egész életem minden vétkét, mert ezzel rászolgáltam büntetésedre; mivel hozzád, legnagyobb jótevőmhöz hálátlan voltam; különösen pedig azért, mert téged, végtelenül jó Istent ezáltal megbántottalak!

Ígérem, hogy életemet megjavítom, és többé nem akarok vétkezni. Jézusom, add hozzá kegyelmedet!

Az itt következő imákból válogathatsz. A már kiválasztottat azonban lassan, elmélyülten imádkozd végig! Minden egyes mondat után állj meg, s gondolkozz el rajta egy kevés ideig!

Uram, Jézus Krisztus, ismét azokkal a bűnökkel vádolom magam, mint legutóbb. Alig tudok neked valami előrehaladásról beszámolni. Újra csak gyarlón szolgáltam neked. Pedig jó, igaz, nemes lelkű akarok lenni, neked akarok szolgálni, téged akarlak teljes szívemből szeretni. Mégis milyen messzire eltávolodtam ettől a szándékomtól! Sajnálom, bánom…

Most töredelmesebben vallom be helyettesednek, a gyóntató atyának bűneimet. Ígérem, kifejezetten megjelölöm egyik gyakran előforduló hibámat, amelynek leküzdésén a következő gyónásomig fáradozni fogok…

*

Isteni Üdvözítőm, önző voltam! A magam előnyeit, a magam kényelmét kerestem. Keveset törődtem veled és országod ügyével. Hányszor csak a szám mondta: Jöjjön el a te országod! A valóságban azonban alig tettem valamit ennek érdekében. Te azt mondtad nekünk, keresztényeknek: Legyetek a világ világossága! – Én pedig milyen haloványan pislákoló mécses vagyok! Példámmal nem vonzottam másokat, életemmel pedig nem tettem bizonyságot melletted!

*

Uram, Jézus Krisztus, ezzel a gyónással mindent újra szeretnék kezdeni. Igen, eddig könnyelmű voltam és közömbös, de azért téged mindig szerettelek, és most is szeretlek. Kérlek, bocsásd meg bűneimet, botlásaimat, amelyeket most töredelmesen megbánok!

Mária, édesanyám, segíts, hogy Fiad szolgálatában maradhassak!

*

Atyám, vétkeztem ellened – mondom a tékozló fiúval –, már nem vagyok méltó, hogy fiadnak nevezz. Képmásodra teremtettél, nagy feladatokra hívtál, és én megbántással válaszoltam cselekedeteimben, beszédemben, gondolataimban. Én vétkem, én vétkem, én igen nagy vétkem!

De rád tekintek, Uram, a te Fiad, a mi Urunk, Jézus Krisztus nevében, aki értem is vérét ontotta a kereszten: bocsásd meg bűneimet, vétkeimet, gyöngeségeimet!

Te vagy az örök szeretet, fogadj ismét gyermekeddé, és tarts meg kegyelmedben! Tiéd akarok lenni, tiéd akarok maradni mindörökre. – Ámen.

*

Isten anyja, aki gyöngéd anyai szeretettel vetted körül Názáretben az ifjú Üdvözítőt, segíts nekem, hogy én is Isten gyermeke maradhassak!

Istenem, mindenemet neked köszönhetem: életemet, szüleimet, barátaimat és… Olyan sokan vannak, akik mind-ezeknek nem örülhetnek: a vakok, a betegek, az elhagyott gyermekek, az éhezők…

Most minden bűnömet teljes szívemből bánom, és nem szeretném őket még egyszer elkövetni. A te segítségeddel azon fogok fáradozni, hogy többé ne vétkezzem.

Szűz Mária, Isten anyja, könyörögj értem most, amikor megvallom vétkeimet, amelyek eltávolítottak engem szent Fiadtól!

*

Uram, Üdvözítőm! Vétkeztem… A pillanat örömeiért föláldoztam a te barátságodat. Elhagytalak, s ezzel elvesztettem a lelkem békéjét… Úgy tettem, mint aki tudja, mit akar, és szabadon meg is tehetné, amit akar. És mégsem ismertem meg a jót! Most bűnömnek szolgája lettem…

Érzem, hogy süllyedni, romlani engedtem magam, hogy hagytam elhatalmasodni rossz szokásomat, amely gúzsba kötött… Azóta mindenben visszaestem: nincs kedvem a munkához, tanuláshoz, elfelejtettem nemes céljaimat… Milyen boldog is voltam, amikor még a kegyelem állapotában éltem!

Uram segíts, könyörülj rajtam, fogd meg a kezemet, és ments meg! Egyedül csak te segíthetsz rajtam, te menthetsz ki ezekből a bilincsekből! Hiszen én szeretlek téged! Ne engedd elveszni barátodat!

Bízom irgalmasságodban, s most a gyónásban alázatosan beismerem bűneimet… Kérlek, töröld el őket, és segíts új életet kezdenem.

Szűzanyánk, adj erőt, hogy el tudjam hagyni azt az utat, amelyen csak ürességet találtam, és add, hogy ezután szent Fiadat kövessem!

*

Miután megbántad bűneidet, meg kell újítanod elhatározásodat is. Kérdezd meg magadtól: Milyen legyek, ha igazán keresztény akarok lenni? Tűzz ki magadnak valami célt, amelynek elérésére törekedni akarsz! Isten azt kívánja, hogy egészen neki szolgáljunk.

Gyónásod természetesen már akkor is érvényes, ha elhatároztad, hogy jobbá akarsz válni. De ne érd be ennyivel! Hogy gyónásod hatékonyan segítsen, egy meghatározott dologban konkrét döntésre kell jutnod.

Egész nyaláb vesszőt nehezen tör el az ember egyszerre. Könnyebb darabról darabra, egymás után. Aki gyomot irt, nem kapkod ide-oda, hanem ágyásról-ágyásra halad, s amikor a végére ért, csak az elsőnél kell utánanéznie, nem nőtt-e ki a gyom újra.

Így kell neked is egyik hibádat a másik után kiirtanod. Jelölj ki egyet magadnak ezek közül, amelyek leggyakrabban előfordulnak, s tedd föl magadban; a következő gyónásig ez ellen küzdesz a legjobban.

Legsikeresebben úgy tudod leküzdeni, ha a hibát nem csupán kerülöd, hanem a neki „megfelelő” erényt gyakorlod. Ha például az a hibád, hogy másokat – valódi vagy vélt fogyatékosságaik miatt – megszólsz, kigúnyolsz, leértékelsz, vagyis ha nem tudsz a nyelvednek parancsolni, ha valami vagy valaki nem tetszik, akkor ez ellen úgy is harcolhatsz, hogy visszatartod, elhallgatod véleményedet. Ezzel mindenesetre két dolgot máris elértél: nem sértetted meg a másikat, és legyőzted önmagadat. Istennek tetsző, dicséretes, szép eredmény! Valahol egy szívben egy csöppnyit kevesebb lett a keserűség a világon, te pedig gazdagabb lettél egy győzelemmel. Most már csak egy lépést kell tenned ezen az úton, s máris szebbé teszed a világot: ne csak elhallgasd, visszafojtsd a csípős, rosszindulatú kritikát, hanem ehelyett keresd mindenkiben elsősorban a jót, a szépet, a dicsérnivalót, s ezt tedd szóvá, ennek adj hangot, erről beszélj! Ha bárkihez is ezzel a lelkülettel közeledsz, már nem tudsz annyira kisiklani, hogy gúnyolódsz vele, miközben a jót és szépet látod benne.

Mindenesetre kezdetben nem lesz könnyű, és úgy tűnik számodra, amit teszel, az erőltetett, és szinte szembekerültél korábbi önmagaddal. Nem baj, akkor is tedd, és lassan véreddé válik új életstílusod. Nem egy szent éppen abban az erényben lett legkiválóbb, amely ellen korábban a legtöbbet vétkezett.

A reggeli imában mindennap újítsd meg szándékodat. Gondolatban vedd számba, akikkel aznap találkozhatsz, s akikkel szemben ezt az erényt – a neki „megfelelő” hiba helyett – különösen gyakorolni fogod. Az esti imában tarts számadást (bár délben se ártana egy rövid önellenőrzés): miképp sikerült szándékodat megvalósítanod. Tapasztalni fogod, mennyire boldoggá tesz minden legkisebb előrehaladás! Az esetleges visszaesések ne csüggesszenek el. Újrakezdeni! Ha kell százszor, ha kell ezerszer! De soha föl nem adni! A rossz fölötti győzelmünk titka ebben rejlik.

*

Azt az embert tekintem optimistának, aki szembenézett már betegséggel, bűnnel, nyomorúsággal, halállal, de az önfeláldozással és szeretettel is, mégis hűséges tudott maradni az erények legnehezebbikéhez: a reményhez.

François Mauriac

Van a katolikus vallásnak egy intézménye, mely annyira magasztos, amennyire vigasztaló, hogy ez magában elég volna arra, hogy mindenütt elterjedjen a kerek földön, ahol csak szenvedő emberek vannak, akiknek egyéb is tud fájni, nemcsak az ütés és harapás. Ez a gyónás.

Jókai Mór

Ha az emberek azt kérdezik tőlem: miért csatlakozott Ön a katolikus egyházhoz? – számukra az első lényegbevágó, bár leegyszerűsített válaszom: hogy megszabaduljak bűneimtől. Meggyőződésem ugyanis, hogy nincs más vallás, amely a valóságot hirdeti, amikor a bűnöktől való megszabadulásról beszél.

Gilbert Chesterton

*

Nyár Szívünk mélyén fénylő nyár,

Liljomok közt Jézus jár.

Ősz Szívünk mélyén ősz ragyog,

Miért nem vagyunk angyalok?!

Tél Szívünk mélyén téli hó,

Hófehéren élni jó!

Tavasz Szívünk mélyén rügy fakad,

Jézus, ne járj egymagad!

Csendes szívünk elkísér,

Liljom leszek, hófehér!

Vargha Károly dr.

A gyóntatószékben

Mielőtt gyónni mennél, gondolj a melletted élő családtagokra, akiket az elmúlt időszakban megbántottál. Milyen szép lenne, ha még otthon félrehívnád őket egy pillanatra, s néhány keresetlen szóval bocsánatot kérnél tőlük! Ez kezdetben nehéz, de később tapasztalni fogod, hogy mindannyiotok számára mekkora erő- és örömforrást jelent.

Ma sok olyan gyóntatóhelyiség és gyóntatószoba van, ahol a gyónó leülhet a lelkiatyával szemben. Ha zárt gyóntatószékbe lépsz, térdelj le, vess keresztet és mondd:

Gyónom a mindenható Istennek, és Isten helyett neked, lelkiatyám, hogy utoljára (ekkor meg ekkor) gyóntam, s azóta a következő bűnöket követtem el.

Neved említése nélkül mondd meg, hogy ki vagy, általános iskolai tanuló, középiskolás, szakmunkásképzős, egyetemista, mérnök, munkás, adminisztrátor, stb. Azt is mondd meg, ha már házas ember – férjes asszony vagy, hogy a gyóntató hozzávetőlegesen tájékozva legyen, milyen környezetben élsz.

Ezután érthetően sorold el bűneidet, amelyeket a lelkiismeret-vizsgálatkor megállapítottál. A súlyos bűnöket feltétlenül meg kell gyónnod, a bocsánatosakat nem mind kötelező. Gondolj arra, hogy aki szándékosan hallgat el súlyos bűnt, annak gyónása érvénytelen. Előfordulhat, hogy véletlenül kifelejtesz egy súlyos bűnt, s ez csak a gyóntatószékből való távozásod után jut eszedbe. Nyugodtan járulhatsz szentáldozáshoz, de legközelebbi gyónásodban erről be kell számolnod.

Gyónásod legyen egyéni, ne sablonos. Jelöld meg a bűnök indítóokát is. Például így:

Kötelességemet nem teljesítettem –, mert helyette elmentem játszani, mert túlságosan kényelmes voltam.

Ok nélkül továbbmeséltem mások hibáit –, fecsegési szándékkal, mert irigy voltam.

Tisztátalan gondolataim voltak –, mert nem keltem föl idejében, mert rossz könyveket olvastam, mert a televíziót nem kapcsoltam át, amikor szemérmet sértő filmet játszottak.

Édesanyámat megbántottam egy szemtelen felelettel, mert makacsságomért megszidott.

Az iskolában egyik-másik társammal szemben ellenszenv támadt bennem, s ezt magatartásommal ki is mutattam. Túlzottan becsvágyó voltam, nem tudtam elviselni, hogy ők többet dolgoznak, okosabbak, mint én.

Hazudtam – a büntetésből való félelemből, hiúságból, kedvtelésből, mentegetődzésből.

Kitűzött célom: uralkodok nyelvemen, és az ellenszenves emberek iránt is barátságos leszek.

Amikor befejezted bűneid fölsorolását, és még valami közölni vagy kérdezni valód lenne, azt most megteheted. Hallgass figyelmesen gyóntatód tanácsára! Az elégtételt jól jegyezd meg, s ha rosszul értetted, vagy nem ismered a megadott imádságot, közöld a gyóntatóval!

Befejezésül ezt mondd:

Teljes szívemből bánom minden bűnömet, mert azokkal a Jóistent megbántottam. Ígérem, hogy Isten segítségével a jóra törekszem, és a bűnt elkerülöm.

A szentségi feloldozás

Amíg te a gyónás végén bűneidet bánod, a pap a következő szavakkal adja meg Istentől a föloldozást:

Isten a mi irgalmas Atyánk,

aki szent Fiának kereszthalála és föltámadása által

kiengesztelte önmagával a világot,

és kiárasztotta a Szentlelket a bűnök bocsánatára,

az egyház szolgálata által

bocsásson meg neked, és adja meg a békét!

ÉS ÉN FÖLOLDOZLAK TÉGED BŰNEIDTŐL

AZ ATYA, A FIÚ ÉS A SZENTLÉLEK NEVÉBEN.

Te azt feleled rá: Ámen.

A pap a föloldozás után fohászt mond:

Magasztaljuk Istent, mert jóságos hozzánk!

Erre a felelet:

Mert örökké szeret minket.

Majd ezzel bocsát el:

Isten megbocsátotta bűneidet, menj békével.

Keresztet vetsz, köszönsz és távozol.

* * *

Nem emel fel már senki sem:

belenehezültem a sárba.

Fogadj fiadnak, Istenem,

hogy ne legyek ily kegyetlen árva.

József Attila

Megpróbáltál szakítani a rossz szokással, káros szenvedéllyel.

Nem sikerült.

Ne csüggesszen el! Próbálj más eszközöket, utakat!

Amikor a rosszból föl akarunk emelkedni, Isten nem kíván tőlünk mindig és feltétlenül hőstetteket.

Ha nem tudsz máról holnapra leszokni egy hosszú ideje berögződött szenvedélyedről – netán bűnödről –, Isten jól tudja, mit jelent, ha az első lépést megteszed a javulás felé.

Ha nem sikerül például a dohányzást egyik napról a másikra abbahagynod, változtass taktikát: Kezdd el úgy, hogy csak nagyon kevés energiát fektetsz ebbe a harcba.

De ezt a nagyon keveset nagyon következetesen!

Például úgy, hogy mától kezdve egy perccel később gyújtasz rá az első cigarettára a szokottnál.

Az első megnyert perc a te nyereséged!

Vagy eltervezed (csak szerényen a fogadkozással!): ennél az időpontnál (óra, perc) előbb nem gyújtok rá! Vagy kezdetben: Este 8 óra után már nincs több cigaretta!

Ha mindez sikerül, már a te győzelmed!

Aztán lehet az időt mindinkább szűkíteni, a perceket továbbhelyezni. Így lassan szervezeted is elszokik, s az újabb győzelmek is könnyebbek lesznek.

A lényeg: a szenvedély – vagy bűn lassú bekerítése.

A győzelem – ha késik is kicsit – biztosan a tiéd!

És ha ebben a lassú küzdelemben időnként vissza is esel – kezdd újra! Ha kell, ezerszer is! Sikered ezen áll vagy bukik.

A legtöbb ember azért rögződik meg a bűnben, szenvedélyben, mert sikertelenségei láttán elfogy önbizalma, s kilátástalannak tartja a további küzdelmet.

De ha egy sziklát nem tudunk fölemelni egyszerre, akkor, ha kell, széttörjük, s elhordjuk apránként.

Ha nincs bennem erő, legyen bennem türelem és kitartás.

És mindig csak egy parányit lépj előre – de azt föltartóztathatatlanul…

A szabadság felé – Isten felé…

*

…mennyiben valósítom meg magamban s közvetlen környezetemben az eszményt, amelyet kifelé javallok? A kérdés annál kínosabb és sürgetőbb, mert nem nagy dolgokról, hősies áldozatokról és lemondásokról van szó, hanem a kicsiben való hűségről, az élet mindennapi mozzanatairól, a szeretet és a türelem apró, kis próbáiról, melyekben folytonosan megbukom, s melyek elől ösztönösen igyekszem átsiklani az intellektuális fölény és személytelenség magatartásába. S ez az, amivel le kell számolnom; ez az a munka, amelyet haladéktalanul el kell kezdenem.

Ha egyszer egy hang szól: ha egyszer a lélekben fölébred a vágy, hogy jobb legyen annál, amilyen eddig volt, ezt a hangot nem szabad hallatlanra vennünk, s várnunk, hogy majd újra szól, és majd csak akkor fogjuk követni; mert ki biztosít róla, nem leszünk-e süketek rossz szokásaink, bűneink, megátalkodottságunk miatt akkorra, amikor esetleg újra megszólal?

„Aki utánam akar jönni, vegye föl keresztjét és kövessen engem”, mégpedig nem holnap vagy holnapután, hanem most, nyomban, azonnal, tétovázás nélkül. Hiszen a kereszt voltaképpen nem jelent egyebet, mint szívós küzdelmet a megrögzött rossz szokások és a belénk gyökerezett bűnök ellen; s ezeknek a fokozatos gyomlálgatása, meg a lelki fegyelem bevezetése egyrészt nem is olyan teljesíthetetlenül nehéz, másrészt meg előnyös is, mert bizonyos egyensúlyt, derűt ád, frissebb munkakedvet és környezetünkben nyugodtabb, melegebb, békésebb légkört.

Ennek a fegyelemnek első lépése a rendszeres imádság. Sosem felejtem el Baudelaire szavait: „Aki elmondta esti imádságát, olyan, mint a kapitány, aki őrszemet állított. Nyugodtan elalhatik”.

A másik fontos kívánalom: a rendszeres lelkiismeretvizsgálat. Számot vetni állapotunkkal, hogy tisztában legyünk vele, mivel vágunk neki a másnapnak. Hogy tudjuk, mire kell másnap ügyelnünk.

Aránylag ritkán követünk el kirívó nagy bűnöket, s többnyire ezeket is megrögzött szokásaink követtetik el velünk. A bűn mechanizmusa szinte fantáziátlanul egyszerű, mégis egyre beleesünk ugyanabba az ugyanott fölállított csapdába. S a bűn csábításának együgyűségénél csak a mi együgyűségünk szánalmasabb, amellyel ebbe az együgyű verembe belehullunk…

Rónay György naplójából

*

Narkós fiú imája

Ismeretlen Isten! Vágyódunk utánad, de megtagadunk.

Keresünk téged, de nem hiszünk benned.

Uram, ha vagy, mutasd meg magad!

*

Mikor elhagytak,

Mikor a lelkem roskadozva vittem,

Csöndesen és váratlanul

Átölelt az Isten.

Ady Endre

Verembe nem döntsz, hegyre sem emelsz,

nem hajtogatsz, mint friss kezű szellő a nádat,

nem törődsz velem, Istenem,

sorsom mélyén hallgatsz, mint föl nem robbant

bomba aluvó vizek mélyein.

Tornyosodik a bűn szívemen,

és már csak tompán érzem: mi bűn, mi nem bűn,

normáim elmentek veled,

nincs már külön a sáros és a tiszta –

elkeveredtek bús hiányodon.

Szorongok, mint vihar előtt a föld:

lapulok, bújok, pislogok csönded szemébe –

minden dörgésnél rémesebb,

ijesztőbb minden cifra átkozásnál,

– a halott anyák hallgatnak csak így.

Szólalj meg bennem, régen-hallgató!

mozgass meg, légy szél, szél, ami voltál egyszer,

törődjél velem, Istenem!

mindegy: veréssel vagy simogatással,

csak érezzem, hogy van hozzám közöd.

Csorba Győző

Hálaadás és elégtétel

A templom csöndjében zavartalanul hálát adhatsz Istennek nagy irgalmasságáért! Megteheted akár saját szavaiddal, de fölhasználhatod az itt található hálaimát is.

Gondolj gyóntatód szavaira! Vigasztalása, bátorítása talán nem jutott még el lelked mélyéig, különösen ha nem is ismert azelőtt személyesen. De hasznos ezeket újból át-

gondolnod. Hálaadásodat elősegíthetik az alábbi gondolatok:

Édes Üdvözítőm, világosságra és útmutatásra szomjazik a lelkem.

Szólj hozzám e sorokból egy szót, csak egyetlen szót, amely megvilágosítja az utat, és megerősít a holnap harcában. Szólj, Uram, hallja a te szolgád!

Ezután tetszés szerint nyisd föl az Újszövetséget vagy ezt a könyvet, olvass belőle lassan imádkozva egy oldalt vagy egy bekezdést. Meglátod, Krisztus gyakran épp azt mondja neked, amire pillanatnyilag szükséged van.

Hálaadó imádság gyónás után

Istenem, mérhetetlen a te szereteted! A pap föloldozó szavai által megbocsátottad bűneimet. Most újra egészen a tiéd lettem. Hálát adok nagy irgalmasságodért.

Végezd el az elégtételt, és ne feledkezz meg a jó feltételről!

Életgyónás

Az életgyónás (általános gyónás) olyan gyónás, amelyben egész életünkről vagy életünk egy szakaszáról számolunk be. Ismétlő gyónásról akkor beszélünk, amikor legutóbbi néhány gyónásunkat ismételjük meg. Ez akkor szükséges feltétlenül, ha egy vagy több gyónásunk érvénytelen volt. Ilyenkor meg kell gyónnunk a legutóbbi érvényes gyónás óta elkövetett összes súlyos bűnt. Az érvénytelenség alapja az szokott lenni, hogy a gyónásból szándékosan kimaradt egy súlyos, vagy legalábbis súlyosnak vélt bűn.

Az életgyónás általában lelkigyakorlatok alkalmával ajánlatos, esetleg életünk egy új szakaszának kezdetén. Életgyónásodban először sorold el a legutóbbi gyónás óta elkövetett bűnöket, majd közöld, hogy most életgyónást akarsz végezni. S ekkor elmondod egész életed legjelentősebb bűneit, de legalábbis súlyos bűneit. Vigyázz arra, hogy ne gyakran végez életgyónást, mert esetleg aggályos lelkiismeret kialakulásához vezethet.

Igaz szívért

Adj nekem, Istenem, gyermeki szívet, hogy higgyek, gyöngéd szívet, hogy szeressek; erős szívet, hogy bátran cselekedjem!

Adj gyermeki hitemhez biztonságérzetet, nyugalmat;

a szerető gyöngédséghez tisztaságot és bensőséget;

a férfias tetterőhöz alázatosságot és bizakodást!

Ha mindezt megadtad nekem, ezzel már elég gazdag vagyok, s minden imámat meghallgattad.

A virágtalan, gyümölcstelen ágtól,

A meddőségtől, lanyhaságtól,

A naptalan és esőtlen égtől:

Ments meg, Uram, a szürkeségtől!

Édes az ifjak méntás koszorúja,

Fehér öregek aranyos borúja,

Virága van tavasznak, télnek:

Ne engedj, Uram, koravénnek!

Csak attól ments meg, keresők Barátja,

Hogy ne nézzek se előre, se hátra.

Tartsd rajtam szent, nyugtalan ujjad,

Ne tűrd, Uram, hogy bezáruljak!

Ne hagyj, Uram, megülepednem,

Sem eszemben, sem kényelemben

Ne tűrj megállni az ostoba van-nál

S nem vágyni többre kis mái magamnál.

Ha jönni talál olyan óra,

Hogy megzökkenne vágyam mutatója,

Kezem kezedben ha kezdene hűlni,

Más örömén ha nem tudnék örülni,

Ha elapadna könnyem a más bűnén,

A minden mozgást érezni ha szűnném,

Az a nap, Uram, hadd legyen a végső:

Szabadíts meg a szürkeségtől!

Sík Sándor

Állj a legelső vonalba!

Amint engem küldött az Atya,

úgy küldelek én is titeket…

(Jn 20, 21)

AZ EVANGÉLIUM, az új „jó hír”, amelyet Krisztus hirdetett, minden ízében forradalmi volt: szent forradalom egy bűnbe, lélektelenségbe, formalizmusba és anyagiasságba süllyedt, elrontott világgal szemben.

Micsoda forradalmian új tanítást jelentett a hegyi beszéd, a nem e világból való ország, a Miatyánk és a többi „kemény beszéd”! Forradalmian új volt és forradalmian emberfölötti! Ezért a farizeusok és a főtanács állandó üldözése, ezért a római világbirodalommal való összeütközése!

Az evangélium ma is mindig fiatal és forradalmi marad.

Aki beáll sodrásába, az homlokot emel korszellemnek, közvéleménynek, divatnak, új és még újabb hódító eszmeáramlatoknak…

Az evangélium embere ma is forradalmár…

Koszter atya

Mindent, amit Istentől kaptál, embertársaid javára kell fordítanod.

Egész életed szolgálat legyen. Hogy Istent mennyire szereted, azt elsősorban felebarátaid iránt tanúsított magatartásoddal kell bizonyítanod.

Krisztus parancsa

Krisztus világosan megjelölte tanítványainak a feladatot: Új parancsot adok nektek: Szeressétek egymást!

Arról tudják majd meg rólatok, hogy a tanítványaim vagytok, hogy szeretettel vagytok egymás iránt!

(Jn 13,34–35)

Emberszereteted, segítőkészséged legyen tanúságtétel a huszadik század világában Krisztus mellett.

Megsejt ebből környezeted valamit is? Ráismernek benned felebaráti szeretetedről, jóhiszeműségedről Krisztus tanítványára?

Bármi leszel is az életben: munkás, kereskedő, orvos, jogász, nevelő, földműves vagy pap – légy mindig, mindenkivel szolgálatkész, előzékeny!

Szeressen meg mindenki, akivel akár egy pillanatra hoz is össze az élet! Akár barát, akár ismerős vagy teljesen idegen, alárendelt vagy fölöttes. Szeressék meg általad Krisztust, aki életedet, magatartásodat irányítja!

Légy azon a helyen, ahova Isten állított, olyan kovász, amely átjárja, áthatja az egész emberiséget!

Krisztussal, Krisztus által, Krisztusban erődhöz mérten olyanná formáld a világot, amilyennek Isten szeretné látni: amelyben az egymás iránti testvéri szeretet uralkodik, és mindenki felelősséget érez felebarátai földi boldogságáért és örök üdvösségéért. A nemes cél érdekében még szorosabban állj Krisztus mellé!

Tanulmányozd, és mind behatóbban ismerd meg hitedet! Törekedj a szellemi, a szociális, a technikai, a művészi és irodalmi értékekből minél többet hasznosítani a világban! Szerezz meg magadnak mindent, ami egyéniségedet gazdagítja!

Tégy mindent önzetlenül, utasítsd vissza az önzés minden formáját!

Légy mindenkihez, a legegyszerűbb emberhez is kedves, barátságos! Tudj megbocsátani, miként Isten is megbocsát teneked! Alakítsd ki magadban jövendő hivatásod nemes eszményeit! Benne ne csupán kereseti lehetőséget, hanem mindenekelőtt az emberek őszinte szolgálatát lásd!

*

Tekintet nélkül arra,

hogy másoknak tetszik-e vagy nem,

tekintet nélkül arra, hogy látják-e vagy nem,

tekintet nélkül arra, hogy lesz sikere vagy nem:

tedd a jót!

Tégy minden jót, amit megtehetsz,

ott, ahol vagy,

úgy, ahogy teheted,

akkorát, amekkorát tehetsz,

de mindig, szüntelen ez legyen a programod!

Sík Sándor

Kerestem Istent, elrejtőzött előlem;

kerestem önmagamat, nem találtam;

kerestem testvéremet, s megtaláltam mind a hármat.

Boros László

A bérmálás szentsége

A bérmálás napja a megkeresztelt lélek pünkösdje. A bérmálás szentségében a Szentlelket és az ő erejét veszed, mint az apostolok pünkösd ünnepén. Az Igazság Lelke száll rád, és megerősít, hogy hitedet állhatatosan megvalljad, és annak szellemében élj.

A keresztségben a krisztusi életre születtél, a bérmálásban nagykorúságra jutsz Krisztusban. Ezután Krisztus teljes korú követője, országának teljes jogú polgára vagy. Nagy nap a bérmálás napja, ezért jól föl kell készülnöd rá: a Szentlelket, az erő és a szeretet lelkét készülsz lelkedbe fogadni.

Ez a Lélek tesz nagykorúvá, azaz önállóvá, hogy megállj a magad lábán, előre menj utadon, és ne nézz jobbra-balra, ne törődj vele, hogy tetszik-e vagy sem az embereknek, amit teszel: csak Istennek és önmagadnak akarj tetszeni. Nagykorúvá tesz, azaz szilárd elvhűségre, meggyőződésedhez való tántoríthatatlan ragaszkodásra vezet: az a lélek ő, aki a vértanúkat kente föl a szent erősség olajával. Nagykorúvá tesz, azaz állhatatosságot ad, mindvégig való kitartást az igazság szolgálatában, az igazság koronájáért.

Ez a Lélek voltaképpen ugyanakkor a szeretet lelke. Az Isten élő szeretete az öröktől való, mindent átölelő szeretet. Azért megadja neked ebben a szentségben a szeretet nagykorúságát is. Eddig gyermeki volt a szereteted, néha ösztönös, testies, öntudatlan, önző. Ezután tökéletes szeretetté kell nemesednie: komollyá, találékonnyá, önfeláldozóvá és személyválogatást nem ismerővé, vagyis egyetemessé.

Ez a Lélek száll rád a bérmálásban. Leszáll, hogy lefoglaljon magának egészen, hogy ami benned a legértékesebb: egyéniséged végképp Istené legyen. Eltörölhetetlen jegyet nyom lelkedbe. Szent, égő pecsét ez, mely lángoló betűkkel hirdeti: Én Istené vagyok!

(Sík-Schütz Imádságoskönyve nyomán)

A bérmálás szentségét a püspök vagy az erre meghatalmazott pap szolgáltatja ki. A mise evangéliuma után a püspök szentbeszédet mond. Ezt követően fölszólítja a bérmálkozókat a keresztségi fogadalom megújítására:

Kedves bérmálkozók! Mielőtt megkapnátok a Szentlelket, újítsátok meg a keresztségi fogadalmat. Idézzétek emlékezetetekbe azt a hitet, amelyet a keresztség fölvételekor megvallottatok, illetve szüleitek és keresztszüleitek vallottak meg akkor az egyházzal. Feleljetek együtt mindnyájan arra, amit az anyaszentegyház nevében kérdezek tőletek: Ellene mondotok-e a sátánnak, minden cselekedetének és minden csábításának?

A bérmálkozók mindnyájan felelik: Ellene mondunk!

Püspök: Hisztek-e Istenben, a mindenható Atyában, mennynek és földnek teremtőjében?

Bérmálandók: Hiszünk!

Püspök: Hisztek-e Jézus Krisztusban, Isten egyszülött Fiában, a mi Urunkban, aki Szűz Máriától született, kínhalált szenvedett, akit eltemettek, de föltámadt a halálból, és ül az Atyának jobbján?

Bérmálandók: Hiszünk!

Püspök: Hisztek-e a Szentlélekben, Urunkban és éltetőnkben, akiben a mai napon a bérmálás által különleges módon részesültök, úgy, amint pünkösdkor az apostolok részesültek?

Bérmálandók: Hiszünk!

Püspök: Hisztek-e a katolikus anyaszentegyházban, a szentek közösségében, a bűnök bocsánatában, a testnek föltámadásában és az örök életben?

Bérmálandók: Hiszünk!

Püspök: Ez a mi hitünk! Ez az egyház hite is, amelyet boldogan vallunk Jézus Krisztusban, a mi Urunkban.

Az összes jelenlévő: Ámen.

Kézrátétel

A püspök összetett kézzel áll, és a hívek felé fordulva mondja:

Most imádkozzunk, kedves testvéreim, Istenhez, a mindenható Atyához, hogy árassza el jóságosan Szentlelkével fogadott fiait, kik újjászülettek már az örök életre a keresztség vizéből; a Szentlélek erősítse meg őket bőkezű ajándékai által, szent olajával pedig alakítsa őket hasonlóvá Krisztushoz, az Isten Fiához!

Rövid csend. Egy ideig mindnyájan magukban imádkoznak. Majd a püspök kiterjeszti a bérmálkozókra két kezét és mondja:

Mindenható Isten, Urunknak, Jézus Krisztusnak Atyja, te szolgáidnak vízből és Szentlélekből új életet adtál, és megszabadítottad őket a bűntől. Urunk, küldd le rájuk a vigasztaló Szentlelket, és add meg nekik a bölcsesség és értelem lelkét, a jó tanács és az erősség lelkét, az isteni tudományt és a jámborság lelkét, és töltsd el őket az istenfélelem lelkével, Krisztus, a mi Urunk által.

Hívek: Ámen.

Megkenés krizmával

Minden egyes bérmálkozó a püspök elé járul, vagy ha úgy alkalmasabb, a püspök megy oda a bérmálkozókhoz. A bérmaszülő jobb kezét a bérmálkozó vállára teszi, és egy segédkező előre mondja

a püspöknek a bérmálandó nevét; de a bérmálandó maga is mondhatja bérmanevét. A bérmálkozók állnak.

A püspök a bérmálandó fejére teszi kezét, és krizmába mártott hüvelykujjával keresztet rajzol a bérmálkozó homlokára, miközben mondja:

N., VEDD A SZENTLÉLEK AJÁNDÉKÁNAK JELÉT!

A megbérmált feleli: Ámen.

A püspök hozzáadja: Békesség veled!

A megbérmált válaszolja: És a te lelkeddel!

A bérmálást kiszolgáltató püspök folytatja a szentmisét az áldozat liturgiájával. Mint megbérmált, először kapcsolódsz a szentáldozatba. Úgy történjék ez, hogy valóban ekkor indulsz el az apostoli küldetés útján.

A mise végén a püspök áldást ad, és a következő könyörgéssel bocsátja el a jelenlévőket:

Istenünk, őrizd meg szívünkben a bérmálás kegyelmét és a Szentlélek ajándékait, hogy híveid ne szégyelljék a világ előtt megvallani a keresztre feszített Krisztust, és szeretetből teljesítsék minden parancsát. Krisztus, ami Urunk által.

Hívek: Ámen.

Püspök: És áldjon meg benneteket a mindenható Isten: az Atya, a Fiú és a Szentlélek!

Hívek: Ámen.

*

Tempfli József nagyváradi püspök bérmál

Hálaadás a bérmálás szentségéért

Te szállottál szívembe, Szentlélek Úristen, az áldozatra kész bátor szeretet lelke, hogy megadd nekem a nagykorúságot Krisztusban.

Fölkentél engem Krisztus harcára, felöveztél engem az erősség, a bölcsesség és a szeretet fegyverével.

Ezután nem szabad már felületesnek lennem gondolataimban, könnyelműnek tetteimben, hanem szent komolysággal és a te választottaid alázatos önérzetével kell haladnom utánad, isteni vezér.

Te nem alkuszol, Uram, nem engedsz más választást: ha tied akarok lenni, téged kell követnem minden fönntartás nélkül.

Föl kell vennem a harcot mindennel, ami lanyhaság, jellemtelenség, megalkuvás, hazugság, önzés, hiúság, gőg, szeszély és idegesség. Mindennel, mindenhol, de legfőképpen önmagamban.

Én Uram, Szentlélek Isten, minő csodálatos, hogy engem, gyöngét és érdemtelent kiválasztottál szolgálatodra. Minő megfoghatatlan kegyelem, hogy a tiéd lehetek, és a te harcodat harcolhatom. Valóban, Uram, fogadd egy új kérésemet: ne engedd, hogy valaha elfeledkezzem kötelességemről, légy velem mindig, erősség Lelke, lovagok Istene, Szentlélek Úristen; add meg nekem az éberség és az állhatatosság kegyelmét! Ámen.

(Sík–Schütz Imádságoskönyve nyomán)

*

Isten munkatársa

Mint minden jóért és szépért lelkesedő fiatal, én is új, szebb és jobb világot szeretnék fölépíteni.

Nem a gyűlölet, a hazugság és az erőszak világát, ha-nem a szeretet, a megértés és a testvériség világát, amelyben az emberek felebarátaik javára munkálkodnak.

Olyan világot, amely az evangélium szellemére épül. Keresztény világot, amelynek a sarkköve te vagy, Uram. Ennek az új világnak a szépségét te rajzoltad meg evangéliumodban, ma pedig az egész világ Szent Péter utódjára tekint, s tőle várja a feleletet legégetőbb kérdéseire.

Uram, egyedül te tudod boldoggá tenni a világot.

Ezért kérlek, tégy engem igazi kereszténnyé, mindig, mindenben hű követőddé!

Neked köszönhetem, hogy van mondanivalóm a világ számára, hogy örömhírt vihetek a világnak, hogy történelmet formáló feladat megvalósításában vehetek részt.

Vidám szívvel, örömmel állok ebbe a megtisztelő szolgálatba. Kérlek, engedd beáramlani erődet és tanításodat életembe, testemnek minden tagjába, szívemnek, lelkemnek, akaratomnak legkisebb rejtekébe is!

Uram, mindig hű akarok maradni hozzád!

Az egyház szolgálatában

Isteni Üdvözítőm, öntsd szívembe pünkösd szellemét!

Adj vágyat, hogy egyházadat mind erősebbnek, virágzóbbnak lássam! Add, hogy minden néphez eljusson üdvözítő tanításod!

Add nekem a lelkesedésnek azt a tüzét, amely az apostolokat a Római Birodalom távoli tartományaiba vezette! Add a bátorságot, amellyel téged a világnak hirdettek és megvallottak!

Legyek az egész világ előtt igazi katolikus! Katolikus gondolataimban, katolikus szívemben, katolikus cselekedeteimben, hogy így én is hozzájáruljak nagy műved építéséhez.

Add, hogy erőm és tehetségem szerint közreműködhessek plébániánk munkájában!

És add, hogy életem, amelyet most neked fölajánlok, ne múljék el haszon nélkül egyházad számára!

Élethez való bátorságért

Szeretnék azokhoz tartozni, akik mernek élni, akik életüket oda merik adni. Hiszen mi más értelme lenne az életnek, ha nem az, hogy föláldozzuk?

Uram, aki útközben, a betlehemi istálló-barlangban születtél, aki az emberek szemében mint gonosztévő haltál meg a kereszten, miután szegényen vándoroltál a földön, kérlek, szakíts ki kényelmességemből és önzésemből! Add, hogy ne féljek a kemény élettől, s megálljam ott is a helyem, ahol bátorságra van szükség, és súlyos felelősséget kell vállalnom!

Érted, a te egyetlen szavadra, Uram, bátran lépek az élet sodró forgatagába.

Mások maguknak akarnak mindent összegyűjteni; engem pedig azzal bíztál meg, hogy mindenemet elajándékozzam.

Amíg mások otthonosan berendezkednek, tőlem azt várod, menjek a világba, legyek elkészülve örömre, szenvedésre, sikerre, csalódásra, félreértésre; magamban soha, mindig csak benned bízva;

hogy merjem ezt a szent játékot bátran játszani anélkül, hogy a végét várnám;

és végül, hogy minden ingadozás nélkül egész életemet merjem terád, a te végtelen szeretetedre bízni.

Uram, mennyire nem mindennapi dolog kereszténynek lenni!

Kovász

Uram, te egyszer az Isten országát a kovászhoz hasonlítottad. Elég belőle egy kevés, hogy a tészta erjedésnek induljon, és kenyérré váljon. Kovász nélkül azonban nem kelne meg, és olyan lenne, mint a sár.

Amikor belehintik a kovászt a dagasztóteknőbe, eltűnik, elenyészik, belül azonban tovább erjeszt, működik.

Uram, te azt várod tőlem, hogy hasonló legyek a kovászhoz, hogy a tőled kapott talentumaimmal a világ kovásza legyek.

Elveszve az emberek tömegében jelentéktelen porszemnek látszom. Gyakran gondolok arra, hogy valóban tudok-e magamból erőt sugározni.

De kegyelmed segítségével az a kovász valahol és valamikor érni, hatni kezd, talán anélkül, hogy tudomást szereznék róla.

Uram, kérlek, ne tűrd meg, hogy megelégedjem nyárspolgári középszerűséggel!

Életemnek te légy kovásza, járj át legbensőmig, hogy kegyelmeddel eltelve környezetem szolgálatára lehessek!

*

Aki a világ kovásza akar lenni, annak ki kell lépnie a sorból, ki kell válnia a környezetből, mássá, különbbé kell érlelődnie, hogy majd visszaadhassa a világnak azt, ami abból hiányzik. Aki tehetséget érez, elvonul, erőt gyűjt, képezi magát, lemond a világ sok öröméről. De amikor tehetsége kibontakozik, művészi alkotásaival magajándékozza azokat, akiktől maga is elindult.

Ha kovásszá akarsz válni, csöndben, feltűnés nélkül, óvatosan kezdd. Az átlagember legkevésbé tűri, ha környezetéből ki akar valaki emelkedni, mássá, többé akar válni. Még akkor sem, ha ez az ő javát szolgálja. Ha középszerű kispolgárok észreveszik, hogy nem rekedtél meg az eszem-iszomnál, hogy valami többre vágyol, tekinteted magasabb értékekre irányul, minden igyekezetükkel megpróbálnak visszatartani, gátolni, megalázni, nevetségessé tenni. Azon se lepődj meg túlságosan, ha lélekben hozzád közelállók is eltávolodnak tőled átmenetileg, s talán még családoddal se jutsz közös nevezőre.

Ezért – különösen kezdetben – ne irányítsd magadra semmivel környezeted figyelmét, ne élezd ki vitákkal a helyzetet, s főleg ne ítéld el kategorikusan az egész világot. Inkább hallgass, de csöndben figyelj meg mindenkit és mindent, gondolkozz, építsd imádsággal benső világodat minden föltűnés nélkül. Még nem jött el a te időd.

Van azonban, amit már most nyíltan elkezdhetsz, amiben már ma is kitűnhetsz: ez közvetlen környezeted iránti tapintatod, figyelmességed, segítőkészséged. A szívek forradalmárának első tulajdonsága nem a lázadás, hanem a szolgálat. Először szerezd tehát meg magad számára az erkölcsi tekintélyt, az emberek megbecsülését, s majd utána, lépésről lépésre, szinte észrevétlenül érlelődj számukra kovásszá, életüket átjáró fénnyé. Krisztus Urunk is harminc esztendei csöndes munkával készült megváltó művének véghezvitelére. A dolgoknak meg kell érniük. Ha idő előtt leleplezed magad, fölfalnak, eltipornak, visszanyomnak, nem engedik, hogy kiemelkedj közülük. Ha viszont a felszín alatt személyiséggé érlelődtél, már nehezebben vagy sebezhető, s a kudarcokat is könnyebben viseled. Mert bántásokra, rágalmakra mindig elkészülhetsz. Akkor is, ha a legkitűnőbb vezéregyéniség válik belőled. Legyen számodra vigasztaló az a tudat, hogy amikor erre az útra lépsz, Krisztus és a próféták sorsában osztozol.

Indulj hát! S ha csak kicsiben maradsz hűségesnek, ha csak apró mécset tudsz is majd tartani a botorkáló emberek elé, már nem éltél hiába. Krisztus, akinek ügyét szolgálod, mindig veled van, veled küzd, vele együtt győzöl, s vele együtt mégy az örök dicsőségbe…

*

Mi vár rád? Nem tudom. De döntened kell jó korán:

mi kell, konc-e vagy tisztesség? Ha könnyű élet, karrier, ennek leckéje egyszerű:

a szádon mindig más legyen, mint a szíveden,

aljasságodban légy rettenthetetlen,

ne nézd, kivel szövetkezel,

de kötésed ne tartsd meg soha senkivel,

s így meglesz mindened, amit kívánsz:

pénz, hatalom, siker.

De ha mégis a szép és az igaz

lenne számodra fontosabb,

vagy netán szót emelsz a jóért,

jövődtől nem várhatsz sokat:

szavad úgy pereg le, mint a falra hányt borsó,

vagyonod két láb föld lesz, hajlékod deszkakoporsó,

kölykeid éhen bőgnek,

asszonyod rongya lobog a szélben,

s emléked kihívás lesz, neved viselni szégyen.

Rónay György

Fény

Uram, te azt mondtad tanítványaidnak: Ti vagytok a világ világossága.

A fény világít, szórja sugarát és elűzi a sötétséget.

Engedd, Uram, hogy én is fénysugár lehessek!

Hadd vigyem az öröm fényét az emberek közé, hiszen én is a te kegyelmed fényességében élek!

Hadd legyek akaratod szerint a világosság gyermeke!

Világítson az én életem is, hogy a téged kereső, utánad vágyó lelkek általam hozzád találjanak!

Munkások oltalmazója

Isten anyja, Mária, ki magad is munkásnak voltál az édesanyja, légy ma anyánk nekünk is, munkásoknak, akik gyakran gondokkal indulunk a gyárba, és kimerülten, fáradtan térünk onnan haza!

Légy édesanyja azoknak a társainknak, akik munkájukat nem hivatásszeretetből, hanem kényszerből végzik;

azoknak, akik magukat túlerőltetve aláássák egészségüket – miközben a mi igényeinket szolgáló árukat állítják elő –, csakhogy családjukat elláthassák;

azoknak, akik elhagyatva érzik magukat, és lehet, hogy Isten ellen lázadnak;

nagyon sok társunknak, akik Krisztust már régen elvesztették, s akiknek élete üressé, értelmetlenné vált!

Ajándékozd nekünk az Isten országán való közreműködés örömét, azt az örömet, hogy Istenért dolgozhatunk. Mutasd meg nekünk, hogy a te Fiad ugyanúgy dolgozott, akárcsak mi, és tégy büszkévé arra, hogy Jézus is éppen olyan munkás volt Názáretben, mint mi.

*

Mert keresztény vagy, bárhol is vagy, minden erőddel meg kell próbálnod jobbnak, különbnek lenni a többieknél. Különbnek az iskolában, különbnek a műhelyben, különbnek a sportpályán, különbnek a családban, különbnek az élet minden területén. Különbnek mint főnök, különbnek mint beosztott, különbnek mint férj, mint feleség, különbnek – mint ember.

Különbnek kell lenned lelkületben, gondolkodásmódban, egész magatartásodban. Mindenekelőtt azonban különbnek a mások – főleg a gyöngébbek – iránt tanúsított szolgálatkészségben. Mindezt azonban semmiképpen sem szabad összetévesztened a följebbvalók iránti szolgalelkűséggel…

S amikor azt tapasztalod, hogy ezen jellemvonásaidért egyesek téged levegőnek néznek, meg kell mutatnod, hogy különb vagy alázatosságból és szerénységből, és példát tudsz adni abban is, miként viseli el a keresztény jellem a mellőzést, a félreállítást, a semmibevevést.

Mert hosszú távon nekünk lesz igazunk. Most az a dolgod, hogy erkölcsi tőkét kovácsolj magadnak. Isteni Mestered tudni fogja, mikor és miben szólít téged újabb harcmezőkre az állandó tökéletesedés és készenlét. Várni az Úr parancsát! Apró-cseprő bántások nem keseríthetnek el. A király sem mozgósítja hadseregét, mert megcsípte egy szúnyog.

De azért király marad. Lélekben te is az maradsz, fölülmaradsz, ura a helyzetnek bárhol is, ha bensőséges imaélettel mindennapos kapcsolatot tartasz a mennyei Atyával, és nem engeded kizökkenteni magad Krisztus barátságából.

Ne lepődj meg, ha munkahelyeden már az első nap tömény durvalelkűséggel, példátlan trágársággal találkozol, s úgy érzed, ebben a légkörben egy napig sem bírod tovább. Krisztus őket is szereti, s talán azért küldött téged oda, hogy megváltásának művét éppen te folytasd közöttük. Mi lesz velük, ha te is visszautasítod ezt a küldetést.

Imádkozz értük, keresd meg a leggyöngébbet, a legelesettebbet, a legmegalázottabbat, s állj melléje! Dolgozz ki újabb és újabb terveket, s ha százszor nem sikerül, megint újabbat! Csak soha föl nem adni! Ha évekbe telik is, előbb-utóbb súlya, tekintélye lesz szavadnak, s szavadon, életeden keresztül Krisztusnak. S ha egyetlen lélekben sikerül is fölébresztened a végtelen Isten utáni szomjúságot, ha csak egyetlen könnyet sikerült letörölnöd, ha csak egyetlen embernek adtad is vissza az életbe vetett hitét, fáradozásod már nem hiábavaló: a világot szebbé, jobbá tetted, életednek meg volt az értelme…

Krisztus igája és terhe

Egyszer végleg és visszavonhatatlanul barátságot kötöttem veled, Krisztusom.

Hozzádtartozásom megerősítéséhez adtad kegyelmedet, a Szentlelket. Örömömben akkor úgy hittem, a te barátodnak megmaradni mindig nagyon könnyű és szép lesz, és én sohasem leszek hűtlen hozzád.

Ma már látom: sokkal nehezebb feladat téged követni, mint gondoltam, – de sokkal szebb is!

Ma már látom: akik feladták a harcot, akik visszautasítottak téged, azoknak még súlyosabb, még nehezebb problémákkal kellett szembenézniük…

Ma már tudom: rosszul számoltak. A képletet meghamisították, hogy szebb legyen a végeredmény. Csalódniuk kellett.

Adj, Uram, elég erőt ahhoz, hogy minden nap újra meg újra bizonyíthassam a világnak, a körülöttem élő embereknek, rokonaimnak, barátaimnak, munkatársaimnak: a hozzád való hűségben, a veled való közelségben érdemes élni, a te barátságodban lehet egy életet igazán szépen leélni!

Adj erőt, hogy életemmel igazolhassam: nem csalódik, aki elfogadja tőled a feladatot, aki vállalja programodat, aki továbbviszi a világnak üzenetedet.

Krisztusom, isteni Mesterem! Hadd legyek élő tanúságtétel arra, hogy a te igád minden más igánál édesebb, és a te terhed minden más tehernél könnyebb!

Ámen.

Varga Károly József

A föld sója

Uram, te azt mondottad: Legyetek a föld sója!

Az étel a sótól kapja meg ízét, és a só óvja meg a romlástól is. Uram, hadd legyek én is a föld sója! Hadd tegyem ízessé, vonzóvá mások számára a keresztény életet, ne pedig keserűvé!

Meg akarom mutatni az embereknek, hogy az érted végzett munka nem szenvedés, nem értelmetlen robot, hanem vidám szolgálat.

Uram, legyen fáradozásom eredményes! Ezért kérlek, ízesítsd meg életemet, hogy ne maradjak ízetlen, amelyet elvetnek, mivel nem ér semmit. Uram, engedd, hogy a föld sója lehessek!

Felelősség

Uram, te még az emberek szemében is súlyos terhet vettél magadra, amikor egész életeddel az Atya szolgálatát vállaltad.

Aki maradék nélkül nagy, szent célnak szenteli életét, az súlyos felelősséget vállal magára. S te vállaltad ezt. Mindent arra tettél föl, még életedet is, hogy minket Isten gyermekévé tehess!

Uram, Jézus Krisztus, én is a te világmegváltó művednek folytatására akarom szentelni életemet!

Nemcsak szóval, a hőst éltető nézőnek passzív lelkesedésével, hanem minden ízemmel, szívemmel, lelkemmel, egész értelmemmel, s ha kell: a véremmel!

Úgy vallak meg téged az emberek előtt, mint aki mindenre el van szánva, mint aki mindent, mindenét fölteszi a játékra, hogy azután mindent megnyerjen; mint aki egyszerűen és őszintén az, aminek lennie kell: igazi Krisztus-követő.

Hányszor látni, hogy az emberek micsoda elszántsággal képesek ügyükért, meggyőződésükért, hazájukért harcolni! Minden kockázatot vállalnak céljuk érdekében.

Mennyivel inkább kellene, hogy megismerjenek téged, és tiszteljék törvényeidet.

Te azokat akarod, akik önként jönnek hozzád, akik szabadon választanak téged, a bátrakat, az elszántakat, az áldozatoktól nem rettegőket!

Uram, tiszta szívből kérlek, add meg azt a kegyelmet, hogy én is ilyen lehessek!

*

Semmi nem vált ki nagyobb megütközést a széles úton hömpölygő tömegben, mint amikor valaki külön utakon, veszélyeket egyedül vállalva, meredek ösvényen magas sziklacsúcsok felé törekszik. Lent a mélyben félelem ébred bennük: Hátha követőkre találsz? S mi lesz, ha elnéptelenedik a felelőtlenek hada, s netán mindenkinek az önállóság, az egyéni felelősség útjára kell lépnie.

Ha önálló ember akarsz maradni, és nem mások szolgája, ha nem akarsz másoknak (és megint másoknak, akik éppen hatalmon vannak) eszköze lenni, akkor ne tégy olyasmit, amiért nem te, hanem rajtad kívülállók vállalják helyetted a felelősséget!

Semmi sem egyszerűbb a tömegember számára, mint gondolkodás nélkül, kritikátlanul parancsot teljesíteni, akár életet is kioltani, és a felelősséget másokra hárítani. Az ilyen emberrel lehetetlen szót értened, mert nincs saját véleménye a világról, a világ jelenségeiről.

Akárcsak a katonák, akik Krisztust Pilátus parancsára engedelmesen megkorbácsolták és keresztre szögezték, de a császár parancsára másnap Pilátust is ugyanolyan buzgalommal megostorozták és megfeszítették volna.

A képlet a történelem folyamán nem sokat változott. A mai vakon engedelmeskedők mindenben hűek Krisztus-korabeli elődeikhez. Talán túl is teljesítik a hajdani normákat, mert alkotó fantáziával tudnak engedelmeskedni. Sok jót tőlük senki sem remélhet.

Ebbe az ördögi körbe lépett be annak idején Krisztus, és tesszük ezt mi is, mai keresztények. Nem valószínű, hogy nekünk is életünkbe kerül a megváltás művének folytatása, lélekben mégis elő kell készülnünk arra, hogy ebben a küzdelemben csak akkor győzhetünk, ha áldozattá válunk. A gyávák és a gyanakvók világában, melyben mindenki attól retteg, hogy kényelméből, pénzéből, szenvedélyeiből, hatalmából egy szemernyit engednie kell: ebben a világban szegényekről, megalázottakról, igazságosságról, lemondásról, örök életről, számonkérésről, az ő saját nyomorúságukról beszélni már az első pillantásra kilátástalannak tűnik, ünneprontásnak számít.

A keresztény ember mégis vállalja. Vállalod te is, én is. És éppen őértük! És vállaljuk azért, mert hiszünk az ember jóságában, a mennyei Atya végtelen, megbocsátó szeretetében és irgalmában, mert hiszünk Krisztus Urunk ígéretében és a Szentlélek megvilágosító erejében. Mert hiszünk abban, hogy ez a világ végső soron nem lehet a gonoszok prédája, s az isteni igazságosságnak végül is győznie kell!

A szíved néha majd belefárad, úgy érzed, nem bírod tovább. Ne feledd, Krisztus akkor is veled van. Együtt imádkozik veled azokért, akik ma sem tudják, mit cselekszenek.

Sorsunk ez. Küldetésünk végakkordja mégsem nagypénteken van. Húsvét hajnalán érkezik el, amikor a hóhérok alszanak, s VALAKI föltámadt…

Ez a mi győzelmünk napja is…

*

Akár vonaton utazunk, akár munkahelyünkön vagyunk, vagy bármerre megfordulunk, találkozunk emberekkel, akik éppen ellenkező véleményeket hangoztatnak. Ilyenkor válaszút előtt állunk. Vitába nem merünk szállni, mert nem győzzük hanggal – ezek rendszerint vitatkozó kedvű és adottságú emberek – és be kell vallanunk, hogy tudással sem, mert átlagos keresztény műveltségünk nem terjed ki ilyen részletekre, amik efféle vitákban előjönnek. De még ha győznénk is tudással, hanggal, akkor is adódnak körülmények, amik arra késztetnek, hogy ne szálljunk szembe az ilyenekkel. Ekkor viszont szemrehányást teszünk magunknak, hogy vallási meggyőződésünkért nem mertünk kiállni. Gyávasággal és alamuszisággal vádoljuk magunkat. És magunkon érezzük Jézus vádját: „Aki megvall engem az emberek előtt, megvallom én is Atyám előtt: aki pedig megtagad engem az emberek előtt, azt én is megtagadom mennyei Atyám előtt.” (Mt 10,33)

Az biztos, hogy a hit megvallásának kötelezettsége fönnáll, ha arra illetékes közeg kérdez. De olyan helyen, ahol a vallási hovatartozást nem tartják nyilván, a vallás felől kérdezősködőnek nincs illetékessége, még ha hivatalt visel is. Annál kevésbé vagyunk kötelesek hitünk tanításait, vallásunk szokásait és előírásait belevinni egy vitába, ahol nincs a hitvallásnak megfelelő légköre.

Jézus ugyanis arra figyelmeztet: „Ne vessetek szent dolgot ebeknek, s ne szórjátok gyöngyeiteket sertések elé.” (Mt 7,6). Ezzel azt kívánja tőlünk, hogy szent hitünk tanításait és vallási életünk szent titkait ne vigyük bele olyan környezetbe, ahol értetlenül és érzéketlenül állnának velük szemben. Jézus meg is magyarázza, hogy miért. „Különben lábukkal eltaposhatják, azután megfordulnak és széttépnek titeket.” (uo.)

Az értetlenség meggyalázza és kigúnyolja a szent tanításokat, másrészt pedig az illetéktelen kérdezősködő ártalmára lehet életünknek. Éppen ezért a korai kereszténységben kialakult az úgynevezett „disciplina arcani”, az őskeresztény titokfegyelem, amellyel eltitkolták keresztény mivoltukat az okvetetlenkedők előtt. Miért is igen magas állásokba is bejuthattak. Szent Sebestyén például Diocletianus testőrségének parancsnoka lett. Igaz, hogy amikor nyílt vallomásra került sor, hitvallást tett, de addig, míg e magas rangra eljutott, mennyi mindent kellett okos módon elhallgatnia!

Ha ez az alapkiindulás, akkor pláne nem kell magunkat bátortalansággal vádolnunk, ha egy vitatkozó kedvű ember – még ha célzatossággal is – vitát provokál. A vita sem a meggyőzésnek, sem a tanúságtételnek nem alkalmas légköre. Vitával még senkit sem nyertek meg a hitnek.

Az igazság kereső embernek viszont annál inkább kell tanúbizonyságára lennünk.

Belon Gellért

A villamoson

Neked ajánlom Szűzanyám ennek a szakasznak minden utasát, akik mind az én felebarátaim, akiket Isten bízott rám is, hogy szeressem őket.

Neked ajánlom a kocsi vezetőjét, akire oly nagy felelősség hárul, nekünk pedig oly ritkán jut eszünkbe, hogy megköszönjük irántuk való türelmét.

Neked ajánlom a munkásokat, akik zsebretett kézzel, elgondolkozva néznek maguk elé.

A háziasszonyt, aki siető léptekkel, kezében nehéz terhével szállt föl erre a kocsira.

Azt a két katonát, akik most éppen szabadságuknak örvendenek. És ezeket az iskolából hazatérő gyermekeket, akik hangosan dicsekednek csínyjeikkel.

Neked ajánlom ezt az egész kis világot, amely a következő megállónál már ismét szétszalad! Vigyázz rájuk, jóságos Atyám, hogy mindegyikük az igazi úton járjon! Add, hogy teljes számban érkezzünk meg egyszer életünk utolsó állomására, amely nálad van és szent Fiadnál!

Neked ajánlom mindenemet

Neked ajánlom mindenemet, Szűz Mária, Jézus anyja! Neked ajánlom testemet, értelmemet, szívemet, akaratomat! Add, hogy földi életemnek minden perce szolgálat legyen!

Kérlek téged, aki láttad, hogyan készült az Üdvözítő küldetésére, s hogyan állt minden erejével az emberek szolgálatába, ajándékozz meg szíved melegével, az értelem világosságával és az akarat erősségével, hogy minden erőmmel maradék nélkül embertársaimat szolgálhassam!

Ne engedd, hogy közömbösen menjek el bármiféle emberi szükséglet mellett!

Amíg az emberiség sokszor Isten nélkül is képes csúcsteljesítményekre, nem lehetek középszerű! Csúcsteljesítményekre csúcsteljesítményekkel kell válaszolni!

Add, hogy kötelességeimet itt a földön hiánytalanul teljesítsem, hogy azok, akik találkoznak velem, példám által ismerjék és szeressék meg azt, aki egyedül képes az életnek értelmet adni, aki neked a mindent jelentette: Fiadat, Jézus Krisztust!

Az ítélet napján

Istenem! Jól tudjuk, hogy az örökkévalóság küszöbén mi szerint ítélsz meg bennünket.

Felebarátaink iránti szeretetünket tartod számon elsősorban.

Testvéreidről, az emberekről beszélsz majd nekünk. Az elnyomottakról, a gyöngékről és kiszolgáltatottakról, akiknek sorsa egész életükben oly keveseket érdekelt;

a boldogtalan koldusokról, akik egy kevéske szeretetért és irgalmasságért könyörögtek;

a rongyos, sáros csavargókról, akiket az utcán elkerültünk; az utcai suhancokról, akiknek sötét és piszkos sikátorokban kellett felnőniük, mert nem törődtünk velük;

a szemérmes nincstelenekről, akik nem mertek fölriasztani bennünket közömbösségünkből;

szüleinkről és testvéreinkről, a betegekről és öregekről, a pogányokról és a missziósokról, ellenségeinkről, mindenkiről és mindenről…

Szeretetünk szerint ítélsz meg bennünket; mert aki embertestvérét nem szerette, akit pedig látott, hogyan szerethette Atyádat, akit nem látott?

De te ezt még csak kérdezni sem fogod, mert hiszen te mindent tudsz!

De szólsz majd arról is, amiről már földi életedben beszéltél:

Éhes voltam, és enni adtatok, szomjas voltam, és innom adtatok… beteg voltam, és meglátogattatok… Bizony mondom nektek, amit egynek a legkisebbek közül cselekedtetek, nekem cselekedtétek!

Testvéri szeretet

Uram, Jézus Krisztus, ki a földkerekség minden népét és családját titokzatos módon egyesíted testedben, ki mindannyiunkat ugyanazon Atya gyermekeivé tettél, és azt akarod, hogy mindannyian egyek legyünk, mint ahogy te is egy vagy az Atyával, küldd el közénk a testvéri szeretet erejét és melegét, hogy mi, emberek, akiket te szeretsz, testvérként szeressük egymást!

Ismerjük föl, hogy a keresztség szentségében tőled új életet kaptunk, amely összeköt bennünket; hogy közös a küldetésünk, amely egyesít, és közös útra rendel bennünket!

Add, hogy titokzatos tested, az egyház tagjaként éljünk, s mint egyházad hű fiai, sose szűnjünk meg ennek egységén munkálkodni és azt megőrizni!

Taníts meg arra, hogyan kell egymásnak megbocsátani, egymást szeretni!

Szélesítsd látókörömet, amely sok területen alig terjed túl városunk falain!

Bocsásd meg, hogy oly keveset érzünk együtt egyházaddal, és fájó sebeit alig méltatjuk figyelemre!

Engedd, hogy más népekben keressük és meg is találjuk azokat az erényeket, amelyek hiányoznak belőlünk! Add, hogy őszintén szeressük a világ minden fajú és színű népét.

Földi pályánk széles országútján nem egyedül zarándokolunk. Add, hogy minden emberben – vallásra, arcszínre, világnézetre való tekintet nélkül – fölismerjünk téged, az örök Társat! Lássuk meg az emberi arc, az emberi tekintet mögött a te arcodat, a te lelkedet!

Taníts meg, hogy téged a föld minden sarkán mindenben és mindenkiben megtaláljunk!

*

Akiknek pedig semmiféle vallásuk sincs, vagy pedig szemben állnak minden istenhittel, azokért imádkozzunk. Sokaknak közülük azért nincs vallásuk, mert a vallásról teljesen téves és visszariasztó elképzeléseik vannak. Például, hogy a hit bilincs, amely megköti az embert a kutatásban, és akadályozza az előrehaladásban; vagy hogy a hit megalázza az emberi méltóságot; vagy hogy a hit a siralom völgyévé teszi a földet…

Pedig a kereszténység: öröm! A hit: öröm! A kegyelem: öröm! Krisztus maga az öröm! Ő a világ igazi boldogsága! Igaz: a keresztény élet ismeri az önmegtagadást is, tud szigorú bűnbánatot tartani, hirdeti a kereszthordozást, és amikor kell, vállalja a szenvedést és a halált is. És mindezek ellenére a valóság ez: A kereszténység boldogság!

VI. Pál

Közösségben

Legelső apostoli feladatod a példaadás. Otthon, iskolában, munkahelyen, mindenütt. Ezért igyekezz mindenekelőtt állapotbeli kötelességeidet minél hiánytalanabbul teljesíteni!

Minden mozdulatod, kimondott szavad, elvégzett munkád tanúságtétel legyen Krisztus mellett! Küldetésedet az emberek között elsősorban ezzel teljesíted.

Légy apostol imáiddal! Ajánld föl egésznapi munkádat Istennek!

Vedd észre azokat az embereket is, akik nem abban a közösségben élnek, amelyben te! Bár elsősorban abban a közösségben kell hatnod, melyhez te magad is tartozol, mégse légy szűkkeblű, s ne haladj el közömbösen más, esetleg a tiédtől eltérő lelkületű közösségek tagjai mellett sem, hanem ahol csak tudsz, magatartásoddal, puszta megjelenéseddel, egész lényeddel próbáld hirdetni az evangélium szellemét!

Uram, te irányítsd közösségünket!

Ajándékozz meg minket tisztánlátással, hogy fölismerjük a helyes utat, s azon rendíthetetlenül haladjunk!

Őrizd meg társaságunk minden tagját hűségben és egymás iránti testvéri szeretetben!

Távoztass el tőlünk mindent, ami nem egyenes, ami nem tisztes és nem becsületes!

Taníts meg önként, szabadon engedelmeskedni elöljáróinknak, akik a tőled kapott hatalmat képviselik!

Add, hogy örömmel élvezzük szép világodat, de tartsd távol tőlünk a mohóság és élvezetvágy szellemét!

Add, hogy vidám alkotókedvnek örvendjünk, de minden más cél fölött a te akaratod lebegjen fölöttünk!

A rámbízott lelkekért

Istenem, alázattal térdelek előtted, és köszönöm, hogy lelkeket bíztál rám.

Adj kegyelmet, hogy türelmesen vezessem őket, s mindannyiukat a szorgalom, a becsületesség és a keresztény békeszeretet szellemében neveljem!

Segíts, hogy példaképül szolgáljak, a haragot elkerüljem, és semmi olyat ne kívánjak tőlük, amit magam nem vagyok kész teljesíteni!

Segíts, hogy egyiküket se részesítsem előnyben, és senkit se mellőzzek!

Engedd, hogy hű oltalmazója legyek annak, aki védelmet, vigasztalást és támaszt kíván tőlem!

Szentlélek, világíts meg engem, hogy a szelídség és szigorúság kellő mértékét tudjam alkalmazni, hogy ne engedjem magam a haragtól elragadtatni, és mindig igazságos maradjak. Érezzem meg a rámbízottak lelki és testi szükségleteit, és azokat erőmhöz mérten enyhítsem!

Ne engedd, hogy türelmetlenségemmel egyetlen lelket is elidegenítsek tőled!

Engedd, hogy hű maradhassak, áldásos legyen munkám, s azt a te áldásod kísérje, amint én is naponta könyörgöm áldásodért:

Az Atya és a Fiú és a Szentlélek nevében! Ámen.

Egyházközségünkért

Uram, Jézus, neked ajánlom egyházközségünket!

Ajándékozz meg mindannyiunkat azzal a buzgalommal, amelyet látni szeretnél bennünk!

Engedd, hogy mindannyian ugyanazon cél felé törekedjünk, és együtt haladjunk a hozzád vezető úton; örömöt, bánatot megosztva példaképül szolgáljunk egymásnak, és egymást mindig csak a jóra buzdítsuk!

Neked ajánlom a plébániánk területén működő többi közösséget is, amelynek nem vagyok tagja!

Engedd, hogy őszinte szeretetben ők is egészen a te szolgálatodnak szenteljék magukat! Ámen.

Diákjaimért

Istenem, fiatalok közé vezettél, hogy tanítsam, neveljem őket.

Tudod, mennyire szükségem van nekem is a Szóra, melyet te mondasz ki, hogy életük legyen.

Legyen tiszta a hallásuk, hogy a sokféle kimondott szó közül befogadhassák az életadót!

Legyen tiszta a látásuk, hogy mélyebbre tekinthessenek, mint a puszta felszín!

Legyen tiszta a szívük, hogy minden töredékes tudásnál és tudománynál többre értékeljék azt az életstílust, melyet Krisztus evangéliumában nyilatkoztattál ki nekünk!

Add, Uram, hogy személyes példámmal hozzád közelebb vezethessem diákjaimat, akik szomjúhozzák az igazságot, hogy életük mind teljesebb – szebb, boldogabb – lehessen. Ámen.

Korzenszky Richárd

Munkapad mellett

Uram, neked ajánlom munkámat!

Az egyhangú mozdulatokat, amelyek óráról órára semmit sem változnak.

Ezt a munkát azonban te magad nemesíted meg.

Ahogy egész életed megváltás volt, tedd az én életemet is gyümölcsözővé az egész társadalom és az egyház számára!

Vezesd az embereket dicsőségedbe, és adj nekik részt az örök boldogságból!

Irodai dolgozó imája

Uram, te vezeted hozzám a napnak minden órájában az embereket, akiknek velem van elintézni való ügyes-bajos dolguk.

Amikor őket szolgálom, neked akarok szolgálni.

Te a megtestesült jóság és emberszeretet voltál, amikor a földön jártál.

Kérlek, sugározd most is jóságodat a világra az én személyemen keresztül, hogy mindaz, aki velem érintkezik, téged ismerjen meg, közelebb jusson hozzád, és megszeressen! Ámen.

Hálátlanság elviseléséért

Uram, ezt nem hittem volna őróla. Ha mással fordul elő ilyesmi, legföljebb bosszankodom. De tőle különösen nagy sértés volt. Azok után, amit érte tettem…

Először mélységesen fölháborodtam. És még valamit be kell vallanom, Uram, ami igazán nem válik becsületemre. Amikor láttam, hogyan viselkedik velem szemben, ezt gondoltam: Na megállj, majd én megtanítlak!

De mire is akarom én őt megtanítani?

Én vagyok az, akinek tanulnivalója lenne. Meg kellene végre tanulnom, hogy az embereket olyannak kell elfogadnunk, amilyenek. Te mondtad, hogy tudod, „mi lakik az emberben” (Jn 2,25). És mégsem fordultál el tőlünk. Ma sem fordulsz el. És nem is háborodsz föl miattunk.

Sok dolgot kell megtanulnom. Elsősorban azt, hogy nem minden az ő hibája. A tiéd azonban semmi esetre sem.

Meg kellene tanulnom… Mit is? Talán a legnehezebbet: szeretni mindezek ellenére, a legjobbat akarni akkor is, ha hálátlansággal fizetnek, ha elfordulnak tőlem, és úgy tesznek, mintha nem is ismernének, miután korábban kérték és elfogadták a segítségemet, mint ez az ember is, akiről beszélek.

Uram, eddig azt állítottam, hogy ismerem az életet, pedig milyen keveset tudok róla! Lám azt sem, hogy az emberek mennyire könnyen felejtik el a nekik tett szívességet. Különösen bizonyos szívességeket…

És még valamit, Uram. De ezt már alig merem kimondani.

Ma reggel, amikor tapasztalnom kellett, hogy ez az ember engem… mondjuk így: elfelejtett, talán eszembe juthatott volna, hogy összehasonlítsam magam veled…

Uram, adj nekem végül egy kis érzéket olyan dolgok iránt is, amelyek nevetségesnek látszanak.

*

Tégy, Uram, szereteted hírnökévé!

Istenem, tégy engem a békesség eszközévé, hogy a szeretet melegét árasszam ott, ahol a gyűlölet pusztít;

hogy megbocsássak, ahol a bűn tombol;

hogy egyesítsek, ahol a széthúzás diadalmaskodik;

hogy igazságot vigyek oda, ahol tévedés van;

hitet, ahol sötétség van;

örömet, ahol szenvedés van!

Mindezt nem azért, hogy engem vigasztaljanak, hanem hogy én vigasztaljak másokat.

Nem azért, hogy engem szeressenek, hanem hogy én szeressek.

Mert midőn adunk, ugyanakkor kapunk,

midőn megbocsátunk, megbocsátást nyerünk,

midőn meghalunk, új életre ébredünk.

Assisi Szent Ferenc

Uram, sok mindent jelenthet számomra az út.

Megvan a célja. Cél nélkül nincs út… Feladata, hogy végcélunkhoz vezessen.

Az én életemnek is van célja: a dicsőség az Atyánál!

Az út mélységeken, magasságokon vezet keresztül. Semmi sem tartóztathatja föl. Minden akadályt legyőzve halad tovább.

Engedd, Uram, hogy ne kerüljem ki az akadályokat, hanem minden nehézséget bátran legyőzzek!

Az út hallgat. Milyen sok szenvedést rejt magában hosszú pályáján!

Titkokat takar, amelyekből vándorának nem árul el semmit.

Taníts meg engem az igazi hallgatásra, Uram!

Minden embernek van saját útja: a munkásnak, aki a gyárba megy, a traktorosnak, aki a mezőre indul, a gyermeknek, aki iskolába megy, a postásnak, aki kézbesít, és a papnak, aki elvisz téged egy beteghez.

Uram, én mindannyiuk mellett ott szeretnék állni.

Ajándékozz meg kitáruló szívvel! Az legyen az örömöm, hogy a te példád szerint az embereket szolgáljam.

Uram, sok mindent jelenthet számomra az út. Te azonban azt mondtad:

Én vagyok az Út!

* * *

Fiatalok számára az egyik legszebb, leginkább jellemformáló közösség a cserkészet. Több évtizedes kényszerű szünet után ma hazánkban is újraéled ez a valláserkölcsi alapokon nyugvó mozgalom.

Milyen a cserkészideál? Még a század elején egy magyar cserkészfiú így nyilatkozott erről:

A cserkész tudjon főzni és elsősegélyt nyújtani, tudja fönntartani magát bárhol, tudjon tájékozódni mindenben és mindenütt. Legyen benne nagyfokú gyöngédség, bensőség, mely mindenkivel szemben, fölfelé és lefelé egyaránt érvényesül; de legyen benne nagy határozottság és erély, önállóság és lélekjelenlét, hogy gyorsan és eredményesen tudjon cselekedni és segíteni mindenféle helyzetben. Fejlessze magát izomemberré, de amellett még inkább törekedjék arra, hogy lelkében, jellemében legyen harmónia. Sohase szoruljon másra, de ő mindig legyen kész segíteni máson: mindenkin, nemcsak azon, akit szeret vagy ismer, hanem ellenfelein is, ismeretleneken is, szegényen is. Legyen e téren úttörő, ne azt nézze, hogy miként cselekedtek mások, hanem figyelje meg, mit mond a szíve!

Mérlegelje képességeit, de csak egy pillanatig, mert a cselekvés alkalmas pillanata elröppen, s csak a fájó melankólia marad hátra.

Nem tűri, hogy valaki kiszolgálja, de állandóan kész másokat, fiatalabbakat is kiszolgálni. Sohasem kérdezi: mit kaphatok?, hanem mindig azt: mit adhatok? Mindenkit szeret, de jókedvű akkor is, ha senki sem szereti. Nem sért senkit, de nem is sértődik. Kerüli a nagyképűséget, egyszerű, kedves és természetes. Fő elve a harmónia, jelszava: mindig előre és csak fölfelé.

Az otthon mindenese: ami elromlott, mindazt kijavítja. Nemcsak a zárt ajtó megnyitását érti, hanem be tud hatolni a szívekbe is, megnyeri azokat szeretettel és szolgáló lélekkel. Minden érdekli, semmi sem lepi meg, mindenre elkészült, és mindenütt tud okosan cselekedni. Fölényesen áll az idő fölött, s ura önmagának. Nincs semmi igénye, de hálás szívű minden jóért, jóakaratért. Tisztában van azzal, hogy nem a világ középpontja. Elismer minden igazi nagyságot, de a haza száz sebe jobban érdekli, mint a művészet, élvezet. Szerény, de nem félrehúzódó, megfontolt, de gyors.

Első a közösségben. Minden munkába tűzzel fog, jókedve, ereje nem lankad. Akár dolgozik, akár szórakozik, sohasem felejti, hogy egy az igazán fontos: a lélek üdvössége. Mindent e kérdéssel kezd: kedves-e Isten előtt? Használhatok-e vele magamnak? Felebarátomnak?

Mindig örvendező a lelke, hiszen tudja, hogy Isten szeme pihen rajta, s tudja, hogy minden perccel közelebb jutott végső céljához. A világban él, de nem a világért.

Szeretnél te is hasonló lenni?

Egyházunknak, magyar népünknek minél több ilyen lelkületű fiatalra lenne ma szüksége…

A mindennapok e szürke hősei nélkül nem születhetik meg a holnap Magyarországa.

*

Köszönöm, Uram, hogy a magyar nemzet gyermekévé tettél. Akarom is szolgálni minden erőmmel országom és nemzetem.

De túl minden országon és nemzeten, életem nagy célja a Hegyi Beszédben meghirdetett Isten Országa. Egész életemet, úgy ahogy tőled kaptam, az Isten Országa építésére ajánlom.

Akarom, hogy a lelkekben megszülessen az Ország, amelyben szent az Istennek a neve, s amelyben az ő akarata történik, miként a mennyben.

Nincs kikötésem. Feltétel nélkül adom át magam a második Krisztusnak, az egyháznak. Rendelkezz velem! Íme, itt vagyok. Küldj! Küldötted, apostolod akarok lenni.

Ha élet, élet. Elviselem, bármilyen nehéz is legyen. Ha meg halál, majd ád hozzá erőt, aki Tarziciusnak és Ágnesnek adott, s azt is elfogadom.

Bulányi György

*

Szünidőben

Vakáció! Micsoda bűvös szó! Vége a tanításnak, itt a szabadság!

És te mire használod föl szabadságodat?

Egyedül vagy az élet kormányrúdjánál! Igen, és éppen azért még inkább légy ura gondolataidnak, vágyaidnak, cselekedeteidnek!

Az üdülésben, barátkozásban is csak azt válaszd, ami fölemel! Csak ott állapodj meg, ahol az örömök is tiszták számodra!

Ne engedd magad másnak hálójába keríteni! Légy a magad irányítója!

Indulj ennek a szünetnek vasakarattal, megőrizve mindig a leglényegesebbet: a barátságot Krisztussal!

Imádság szünidőben

Az olyan szünidőtől, amely elpuhítja az embert, amely henyélésben telik, s amelyből az értelemnek és a szívnek semmi haszna nem származik,

ments meg engem, Uram!

Attól a naptól, amely nem imádsággal kezdődik, s amely Istentől távol végződik…

A lustálkodástól, a késői fölkeléstől, amely a rosszra való hajlandóságnak kedvez…

A léha szórakozástól, amely gyöngíti önuralmamat, és fogékonnyá tesz a bűn iránt…

A felelőtlen erkölcsű fiúktól, lányoktól, akik konkolyt akarnak hinteni lelkembe…

A pénz könnyelmű elszórásától, amelyet nem is én kerestem meg…

A kétértelmű beszédtől, amelyből hiányzik a szerelem iránti tisztelet…

Minden meggondolatlanságtól, laza erkölcstől, mely engem és másokat is rosszra, kísértésbe vihet…

A felelősség elől való meneküléstől…

Attól a veszélytől, hogy elfelejtselek…

Hogy lelkem szüntelenül Krisztus békéjének örvendjen, kérlek téged, Uram, hallgass meg engem!

Hogy mindig nyugodtan és tiszta tekintettel nézhessek az emberek szemébe…

Hogy számból csak tiszta beszéd, bátorító szó hangozzék…

Hogy lépéseim biztosak, utaim mindig egyenesek, határozottak legyenek…

Hogy kezemet mindig szívesen nyújtsam, ha adni, segíteni kell…

Hogy szívem kitáruljon, s az emberek szükségét megérezzem…

Hogy értelmem éber és friss legyen az igazság – csak az igazság – befogadására…

Hogy akaratom mindig afelé vezesse gondolataimat, szavaimat, tetteimet, ami fölemel…

*

Uram, oly boldog vagyok, hogy most vakáció van! Sokat várok tőle: sok örömet, sok pihenést!

Engedd, hogy észrevegyem, meglássam a világ szépségeit!

Add, hogy meghalljam hívásodat!

Tölts el a te örömöddel, engedj minél többet ízlelni világod csodálatos ragyogásából és gazdagságából!

Vigyázz reám minden utamon, hogy a szünet végén újult erővel térhessek vissza!

*

A sport és az ifjúság elválaszthatatlan egymástól. A sport lényeges eleme mai társadalmunknak. Az én szememben a sport a nevelés semmi mással nem pótolható tényezője.

Sport nélkül például én semmi esetre sem lettem volna az, aki vagyok… Azt kívánom, hogy a sport összekötő kapocs legyen a föld valamennyi népe között…

II. János Pál pápa

*

Az utca – emberségünk próbája

Aki napjainkban gépjárművel közlekedik, jól tudja, milyen kitűnő lehetőséget kínál az utca a keresztényeknek tanúságtételre. Ennek a tanúságtételnek alapos szakismeretben, kiegyensúlyozott, nyugodt idegekben és barátságos előzékenységben kell megnyilvánulnia. Hiszen minden pillanatban idegen emberekkel kell újra meg újra egyformán gondolkodnunk, helyzeteket villámgyorsan fölismernünk, helyesen megoldanunk.

Uram, kérlek téged, óvd meg azt az asszonyt ott azzal a két kis gyermekkel, hiszen csupa félelem számukra az út a városon keresztül. Félnek a villamostól, az autóbusztól, ettől az egész kavargástól.

Kérlek téged, Uram, segítsd azt az idős embert, aki annyi mindent eltéveszt, mert egy teljesen más világban nőtt föl, s most végképp nem ismeri ki magát köztünk.

Imádkozom, Uram, a kezdő vezetőkért, akiknek ez a szédítő forgalom még rendkívüli megterhelést jelent.

Kérlek a türelmetlen vezetőkért, akik azt hiszik, életük attól a néhány perctől függ, amit veszélyes előzéseikkel nyernek.

Kérlek téged, Uram, a rendőrért, aki ott áll az útkereszteződésben, s egész nap szívja tüdejébe motorjaink mérges gázait. Ott áll, hogy mi munkába mehessünk, hogy kirándulni mehessünk… Hadd könnyítsem meg életét egy kis figyelmességgel, hiszen épp eleget kell bosszankodnia. Talán egyszer észre fogja majd venni, hogy neki is hálás valaki.

Vigyázz mindannyiunkra, Uram! Vigyázz rám, ha elvesztem önuralmamat.

Vigyázz mindazokra, akik számára veszélyt jelentenék magatartásommal.

*

Gépkocsivezető imája

Istenem, a te kezedben nyugszik minden ember sorsa: te vezeted lépéseiket, és vigyázol útjaikra. Engem is látsz, amikor kocsim kormányánál ülök.

Ezért bizalommal fordulok hozzád, add, hogy biztos kézzel, körültekintő figyelemmel, kiegyensúlyozott lélekkel vezessek, és minden balesetet elkerüljek!

Adj szívembe mély felelősségérzetet felebarátaim élete és testi épsége iránt!

Kerüljek minden féktelenséget és meggondolatlanságot a vezetésben!

Tartsd távol tőlem a hirtelen előadódó veszélyes helyzeteket, és add, hogy a kritikus pillanatban is megőrizzem nyugalmamat!

Szent Kristóf, autósok és motorosok védőszentje, óvj, vezess engem, segíts engem! Ámen.

Válaszúton

Gondolkoztál már azon, hogy mi akarsz lenni?

Hivatásod megválasztása felelet az értelem és a hit kérdésére, hogy melyik pályán tudod a legjobban gyümölcsöztetni talentumaidat Isten nagyobb dicsőségére és az egész emberiség javára. Ennek a két szempontnak kell előtted lebegnie, amikor arról döntesz: mi akarsz lenni?

Pályaválasztás

Mielőtt végérvényesen határoznál, gyakran kérd Isten megvilágosító kegyelmét! Leendő hivatásodban elsősorban nemes céljaid, ideáljaid megvalósításának lehetőségeit keresd! De hallgass szüleid, nevelőid, lelkiatyád tanácsára is, akik mind jól ismerik egyéniségedet, adottságaidat!

Mindenekelőtt egy igen lényeges dologban kell döntened:

Olyan pályán akarod-e Istent szolgálni, amely mellett házasságra is léphetsz, családot alapíthatsz?

Vagy lemondva a házasságról, egész életeddel teljesen Isten nagy családjának szolgálatába állsz, s ennek megfelelően a papi vagy szerzetesi hivatást választod?

Papi, szerzetesi hivatás

Ha valamikor, ma a legégetőbb szükség van papokra, szerzetesekre, hogy hirdessék Krisztus evangéliumát, hogy a szentségeket kiszolgáltassák, az embereket Istennel kibékítsék, a természetfölötti életet elmélyítsék, az ifjúságot keresztény szellemben neveljék; az egész egyház életerejét, frissességét továbbra is fönntartsák.

Szükség van kisegítő testvérekre, nővérekre is. Ők segítenek a papnak legtöbbet a missziókban és más intézetekben.

Szabad elhatározással

Krisztus nem kényszerít senkit követésére. Mégis mi történik? Évszázadok óta évről évre a fiatalok ezrei mondanak le a családi otthon melegéről, hogy az emberiség nagy családjának szenteljék egész életüket.

Krisztus nem kényszerít senkit követésére. Átengedi a döntést övéinek. S mindig jönnek újabb követők. A csodálatos elhatározás évszázadok óta újra megszületik a szívekben.

Megérted-e, hogy csak Isten veheti magának a bátorságot, hogy egy olyan nagy jelentőségű intézményt, mint az egyház, kizárólag önkéntesekre alapozzon?

A sok bizonyíték közül ez is egyike az egyház isteni eredetének.

Választás

Minden fiatal ember, aki elegendő rátermettséget érez, és tud szent célokért lelkesedni, bátran tegye föl a kérdést: Nem ajánlhatnám föl magam ilyen szép feladatra egészen Istennek?

Feltételei: mélységes hit, finomlelkűség, szelíd, tiszta lelkület, világos ítélőképesség, jó egészség, megfelelő szellemi adottságok, apostoli buzgóság. Erős akarattal komoly, őszinte törekvés az önzetlen, tiszta életre, mély emberi jellemvonások, megértő lelkület és a tökéletesség utáni vágy.

A papi, szerzetesi hivatás választásánál csak a legtökéletesebb ideálok lehetnek a mozgató rugók: Krisztus szolgálata, az emberek üdvössége, az egyház tagjainak örök üdvösségén való munkálkodás, tökéletességre való törekvés.

Krisztus olykor szinte nevén szólítja az embert. Általában azokat, akiknek hozzá való kapcsolatuk a kegyelem szálaival szorosabbra fűződött. De miként a parancsnok, aki önkénteseket toboroz, és néhányat – bár teljesen alkalmasat – visszatart talán kevésbé fényes, de éppen olyan fontos feladat elvégzésére. Úgy nem fogadja el Krisztus sem mindazokat, akik fölajánlják magukat neki, mert más hivatásban eredményesebb lehet munkájuk.

Ma sajnos sokkal kevesebben ajánlkoznak, pedig az aratnivaló sok…

Akarsz te is Krisztus munkása lenni?

Komoly önvizsgálat

Néhány évvel ezelőtt talán magától értetődőnek tűnt számodra, hogy pap vagy szerzetes leszel.

Ha most mégis másként érzel, a korábban tett elhatározás ne legyen akadálya visszalépésednek. Ezért nem vet rád senki követ, ez csak becsületes jellemedet igazolja. Ne hitesd el tehát magaddal, hogy Isten akarata ellen teszel, ha arra a meggyőződésre jutottál, hogy hiányoznak belőled a papi hivatás alapjai, az önfeláldozó lelkület, amelyben mind ez ideig olyan biztos voltál!

Imádkozz tisztánlátásért! Baj, ha valakit nem hív az Úr, és mégis megy, de az is szomorú, ha valakit hív, és mégsem megy, mint a gazdag ifjú.

Imádkozz gyakran azért, hogy minél több fiatal álljon be Isten szolgálatába a lelkek üdvösségére, az ifjúság gondozására, a betegek ápolására, a hit terjesztésére itthon és a távoli országokban.

Tehetségedhez mérten segíts a papoknak nehéz munkájukban.

Házasság és család

A házasság Isten teremtő tervének szent intézménye. Szentséggé Krisztus tette, hogy egyházát mindig újabb és újabb tagokkal gazdagítsa.

A házasság két ember szoros köteléke, sorsközösség. Célja, hogy együttesen és egymásban megszentelődve utódaiknak továbbadják az életet.

A pap a természetfölötti élet gondozásán és terjesztésén munkálkodik, a házastársak elsődlegesen a természetes élet ápolására hivatottak.

A család által növekedik Krisztus titokzatos teste, az egyház. Minden új családdal Isten műve gyarapodik és szépül.

Ha a házasságot választod, már most készülj rá komolyan. Elsősorban tanulj meg várni addig a napig, amikor már magadra vállalhatod a családalapítás felelősségteljes gondját!

Élj olyan tisztán és Istennek tetszőn, mint amilyen életet elvársz jövendő jegyesedtől is!

Hivatás

A polgári életben mindenkinek be kell töltenie valamilyen hivatást.

Amikor egy pálya előnyeit és hátrányait mérlegeled, elsősorban azokat a lehetőségeket keresd, miképp tudnád az illető foglalkozásban Istentől kapott képességeidet a legeredményesebben hasznosítani.

Maga Krisztus földi életében nagyobbrészt embertársai földi boldogságát szolgálta. Volt foglalkozása, mégpedig igen szerény: ezzel is megmutatta, hogy minden életpálya értékes. Munkás lett, hogy a munkások tömegei benne ön-magukat lássák, és félelem nélkül közeledjenek hozzá. Visszaadta a munka igazi értelmét; munkánk a teremtés befejezése. Igazi hivatását azonban a lelkek megmentésének szolgálatába állította.

Krisztus téged is hív, hogy művén tovább munkálkodj, a magad által választott módon: akár munkás, kereskedő, technikus, orvos, pap vagy tanító leszel.

A hivatás örömei

Az élet sokszor elháríthatatlan akadályokat gördít elhatározásaink elé. De ne csüggedj el, hanem igyekezz alkalmazkodni, s menni azon az úton, amely számodra járható!

Nemcsak az a lényeges kérdés, melyik pályán lennél a legboldogabb, hanem hogy hol és miként tudsz a legjobban dolgozni magad és embertársaid javára. Ha ilyen megfontolásból fakad elhatározásod, és ha állhatatosan követed, ezzel együtt jár majd a boldog megelégedés is.

Vedd figyelembe szüleid jogos kívánságait is. A végső döntés azonban természetesen a te kezedben van, és ettől – ha megfontolt volt döntésed – ne engedd magad senki által eltántorítani.

*

Készenlét

Istenem, csodálatos gondviselésed által mindannyian arra vagyunk hivatva, hogy Krisztus testének tagjaivá váljunk.

És minden egyes tagnak öröktől fogva meghatároztad a maga feladatát, számolva minden ember adottságával.

Ebben a rendben örök előrelátásoddal részemre is kijelöltél egy helyet, ahol szolgálnom kell.

Uram, készen állok erre a szolgálatra! Kívánj tőlem akár csöndes, hangtalan munkát, akár hősi elszántságot, nagy áldozatokat: követlek, Uram!

*

Ne mindig csak arra várj, hogy hol, mikor és kihez kell csatlakozni, ne csak azt figyeld, ki, mit és hogyan kezd, hanem légy TE az, aki elsőnek fölismeri a helyzetet, villámgyorsan fölméri a lehetőségeket, és azonnal, magabiztosan cselekedni kezd.

Legyen benned elég bátorság ahhoz, hogy amikor gyors közbelépésre, találékonyságra van szükség, habozás nélkül nekilátsz az akadályok leküzdésére.

Ha körülnézel az életben, tapasztalhatod, hogy a legkisebb rendkívüli esemény pillanatokon belül kizökkenti az embereket, és képtelenek helyzetüket reálisan értékelni. Bénultságuk tehetetlenségre kényszeríti őket, vagy pedig vaktában kapkodnak, s azt is elrontják, ami még jó volt. Ekkor derül ki, mennyire nem ismerik a való életet, s tapasztalatok híján csődöt mondanak.

Rád viszont mindig, minden körülmények között lehessen számítani! Úgy ismerjenek, mint aki a legkülönfélébb helyzetben is mindig föltalálja magát, és akitől mindig kérhetnek és várhatnak segítséget.

Ha a mai kor viszonyaihoz alkalmazkodó keresztény akarsz lenni – márpedig miért ne akarnál? –, ahhoz időben hozzá kell látnod. Már most azzal kezdd, hogy ügyes-bajos dolgaidat lehetőleg minden segítség nélkül oldod meg. Így idejekorán hozzászoksz az önálló gondolkodáshoz és cselekvéshez. Képezd magad mindenben, lehetőleg minél magasabb szinten, főleg azonban a mindennapi élet területén. Ahhoz, hogy másokon segíthess, jól kell ismerned a segítés módjait és eszközeit. A fuldoklót például csak úgy mentheted ki, ha magad is kitűnően úszol, ha leleményes vagy, és pillanatok alatt átlátod az összes mentési lehetőségeket.

Segítőkészségednek szinte percre készen kell állnia. Ezért nem árt, ha olykor gondolatban végigjátszol egy-egy elképzelt váratlan eseményt, s fölteszed a kérdést: Mit tennék, ha most a környezetemben valakivel ez és ez történne? Kik, hogyan és miben számíthatnak segítségemre? Keresztény felebaráti szeretetünk óriási próbaköve ez.

Mily megnyugtató érzés a körülötted élőknek, hogy van valaki – éppen te –, aki sohasem veszti el a fejét, hanem talpraesett, és ideges kapkodás helyett mindjárt megtalálja a kivezető utat. Legtermészetesebb, hogy az élet „apró” dolgaiban is járatosnak kell lenned, hogy szükség esetén bárkinek szolgálatára lehess. Ezért magától értetődik, hogy az élet legkülönbözőbb területein is minden zökkenő nélkül otthonosan eligazodsz: ha kell, kérvényt írsz, autót vezetsz, gépírsz, úszol, megjavítod a háztartási gépeket, biztonsággal nyúlsz elektromos készülékekhez, értesz az elsősegélyhez, megfőzöd a fontosabb ételeket, megvarrod a leszakadt gombot, lekaszálod a füvet, megmetszed a gyümölcsfákat, bánni tudsz a malteros kanállal, kalapáccsal, fejszével, ecsettel, reszelővel, tisztába tudod tenni a fekvő beteget, eső után nedves fából tábortüzet gyújtasz, a városban tudsz mindenről és mindenkiről: kit, mit és hol lehet a leghamarabb elérni, fejből ismersz több tucat címet és telefonszámot, szórakozásból esetleg fényképezel (a képeket magad hívod elő), játszol legalább egy hangszeren, s a könnyebb dallamokat fejből lekottázod…

Mindenekelőtt azonban értesz az emberi lélek finom rezdüléseihez, kitapintod, megsejted, kinek mi fáj, és mindig megtalálod a legmegfelelőbb szót, mozdulatot, mellyel gyógyítasz, vigasztalsz, mosolyt, derűt varázsolsz elő, jókedvet teremtesz magad körül.

Amerre csak megfordulsz, te légy az, akinek hatására az emberek kibékülnek egymással, megértik egymást, közelebb kerülnek egymáshoz. Van ennél szebb feladat a világon? Létezik ennél szebb cél az ember életében?

Krisztus éppen ennek megvalósítását szeretné elvárni tőled. Vállald hát örömmel ezt a kalandos küldetést! Hisz oly sokan keresik ma a dolgok könnyebbik végét, és oly kevesen állnak a legelső vonalba. Fogadd el Krisztustól ezt a megtisztelő megbízatást! Tapasztalni fogod, hogy csak akkor lehetünk igazán boldogok, ha másokat is boldoggá tudunk tenni. S bár mindegyikünknek jól esik a hála, te mégse várj viszonzást. A keresztény lelkiség önzetlenül tesz jót, utána csöndben elvonul Istenéhez, és örül, hogy újra szolgálhatott…

A hivatás felismeréséért

Uram, bölcs gondviseléseddel öröktől fogva minden embernek megszabtad a feladatát. Ezt a feladatot keresni kell, s te segítesz nekünk, amikor akaratodat kinyilvánítottad számunkra:

a kor lehetőségeiben és követelményeiben,

a nép és az egyház szükségében,

a jóakaratú emberek tanácsában,

képességeinkben, amelyeket tőled kaptunk, valamint szívünk hajlamaiban.

Uram, kérlek téged, árassz lelkembe világosságot, hogy mindezekből fölismerjem az én feladatomat! Hogy

úgy szolgáljak neked, ahogy te kívánod tőlem:

ha akarod, a család közösségében,

ha akarod, lemondva a családi élet melegéről,

ha úgy akarod, a lelkek vezetésével,

ha úgy akarod, két kezem kemény munkájával.

Uram, mit akarsz, hogy cselekedjem? Fogd a kezem és vezess, légy számomra az Út, a Világosság!

Uram, te tudsz mindent! Te előre látsz mindent. Vezess engem a helyes úton! Mutasd meg akaratodat! Adj erőt, bátorságot, hogy tántoríthatatlanul követhessem azt!

A papi hivatás kegyelméért

Jézusom, te belelátsz az emberi szív legrejtettebb redőibe.

Kérlek, tudasd velem, ha a papi élet vállalását várod tőlem.

Világítsd meg értelmemet, hogy hívásodnak kegyelmét tisztán fölismerjem, s utána add, hogy erős akarattal, a világ minden csábítását legyőzve haladhassak szent célom felé!

Ne engedd, hogy megtántorodjam, amikor eljő a nagy kísértő: a földi jólét. Ne engedd, hogy letérjek a hivatás útjáról!

Ne engedj visszariadni az áldozatoktól, hanem add, hogy vállalni tudjam örök papságod folytatását itt a földön. Ámen.

Ha úgy érzed, megérintett a papi hivatás kegyelme, s örömmel áldoznád egész életedet Isten népének szolgálatára, beszélj erről lelkiatyáddal, s kérd ki tanácsait.

Ha még középiskolába jársz, szándékodat – a helybeli lelkipásztorral egyetértésben vagy hittantanárod ajánlásával – lehetőleg érettségi vizsgád előtt jelezd az illetékes megyés főpásztorral.

*

Bizonyára tudomásod van arról, hogy ismét megkezdhették működésüket azok a szerzetesrendek, melyeknek működését 1950-ben az állami hatóságok hazánkban betiltották. Ezek a szerzetesrendek ma friss erővel kívánnak részt venni vallásos életünk megújításában, és nagy szeretettel várnak minden fiatalt, aki hivatást érez Isten népének szolgálatára. Tájékozódásul ajánljuk a Puskely Mária összeállításában megjelent Szerzetesek című könyvét, amely részletes ismertetést ad mind a férfi, mind a női szerzetesrendekről.

*

Valahol ki van jelölve helyed…

Azért van síró, hogy vigasztald,

az éhező, hogy teríts neki asztalt.

Azért van seb, hogy bekösse kezed,

vak, elhagyott azért van, hogy vezesd.

Azért van annyi árva, üldözött,

hogy oltalmat nyerjen karjaid között.

Azért roskadnak mások lábai,

hogy terhüket te segíts hordani.

Az irgalmat kínok fakasztják.

Mélység felett van csak magasság.

Hogyha más gyötrődik, szenved – azért van,

hogy te befogadd szívedbe boldogan.

Megmutattad néha legalább,

hogy lelked által enyhült, szépült a világ?

Vagy tán kezedtől támadt foltra folt

ott is, ahol eddig minden tiszta volt?

Mi vagy?

Vigasznak, írnak szántak,

menedéknek, oszlopnak, szárnynak.

Valahol rég… siess… keresd,

Ki van jelölve a helyed.

Csak ott leszel az, aminek Isten szánt,

másként céltalan lesz az életed,

s a sors ekéje bármily mélyen szánt,

mag leszel, mely kőre esett.

Elkallódott levél leszel,

mely a címzetthez nem jut el.

Gyógyszer, mely kárba veszett,

mit sohasem kap meg a beteg.

Rúd leszel, de zászlótalan,

kalász leszel, de magtalan.

Cserép, melyben nem virít virág,

s nem veszi hasznát

sem az ég, sem a világ.

Bódás János

*

Papszentelés

A papszentelés az egyház liturgiájának fönséges és fölemelő szertartása.

Ezt a szentséget ünnepélyes püspöki misén szolgáltatják ki. A szertartásnak itt most a leglényegesebb mozzanatait közöljük:

Előkészítő szertartások

Az evangélium után a fölszentelendők a püspök elé lépnek, aki rövid beszédet intéz hozzájuk. A beszéd után így szól leendő papjaihoz:

Kedves Fiaim! Mielőtt az áldozópapság rendjébe lépnétek, a nép színe előtt nyilatkoznotok kell, hogy milyen szándékkal vállaljátok ezt a tisztséget.

Akarjátok-e a Szentlélek vezetésével szüntelenül gyakorolni az áldozópapi szolgálatot, mint a püspökök derék munkatársai és az Úr nyájának pásztorai?

Akarjátok-e Krisztus szent titkait a miseáldozatban és a szentségekben az egyház hagyománya szerint áhítatosan és híven ünnepelni Isten dicsőítésére és a keresztény nép megszentelésére?

Akarjátok-e az ige szolgálatát az evangélium hirdetésével és a katolikus hit oktatásával méltó módon és bölcsen teljesíteni?

Akartok-e napról napra szorosabban kapcsolódni a mi főpapunkhoz, Krisztushoz, és akarjátok-e az emberek üdvösségéért Istennek szentelni magatokat vele együtt, aki érettünk önmagát mutatta be Atyjának tiszta áldozatul?

A szentelendők minden kérdésre igenlő választ adnak.

Ezután a püspök mindegyikük összetett kezét egymás után a maga kezébe veszi, és azt kérdezi:

Ígérsz-e tiszteletet és engedelmességet nekem és utódaimnak?

Újmisés: Ígérek.

Kézrátétel

A püspök arra szólítja a körülállókat, hogy imádkozzanak a szentelendőkért.

Ezt követően kezét mindegyikükre ráteszi. A kézrátételt a többi jelenlévő pap is elvégzi.

A püspök kézrátétele, valamint a fölszentelő imádság által történik meg a szentség kiszolgáltatása.

A beöltözés

A jelenlevő papok közül néhányan beöltöztetik újonnan fölszentelt paptársaikat a papi módra viselt stólába és miseruhába.

A kezek megkenése

A püspök szent olajjal megkeni az újonnan fölszentelt papok kezét:

A mi Urunk, Jézus Krisztus, akit az Atya Szentlélekkel és erővel kent föl, őrizzen meg, hogy megszenteld a keresztény népet, és áldozatot mutass be Istennek.

A kehely átnyújtása

A szerpap a püspökhöz viszi a miséhez előkészített paténát az ostyákkal, valamint a kelyhet a benne lévő borral és vízzel. A püspök ezeket minden egyes elébe térdeplő új pap kezébe adja, és közben mondja:

Vedd a szent nép áldozati adományát, amelyet Istennek kell bemutatnunk! Szívleld meg és kövesd is, amit művelsz: alakítsd életedet az Úr keresztjének titka szerint.

A püspök békecsókot ad az újmisés papoknak:

Békesség veled!

Újmisés: És a te lelkeddel!

Legtöbbször a jelenlevő áldozópapok is békecsókot váltanak új oltártestvéreikkel.

A koncelebráció

A fölszenteltek most már a püspökkel közösen végzik a szentmisét.

Jézus imája papjaiért

Szent Atyám, tartsd meg őket a nevedben, amelyet nekem adtál, hogy egyek legyenek, mint mi! Átadtam nekik tanításodat, de a világ gyűlölte őket, mert nem a világból valók, amint én sem vagyok a világból.

Szenteld meg őket az igazságban, mert hiszen tanításod igazság! Amint te a világba küldtél, úgy küldöm én is őket a világba. Értük szentelem magamat, hogy ők is szentek legyenek az igazságban. (Jn 17,11 kk)

*

A szerzetesi hivatás fölismeréséért

Istenem, minden teremtmény a tied. Lefoglalhatod tehát magadnak bármelyiket külön, közvetlen szolgálatodra.

Annak pedig le kell mondania arról, hogy a maga ura legyen, hogy aztán úr legyen valóban maga fölött.

Le kell mondania a tisztaság fogadalmában a hitvesi szeretet és a házasélet boldogságáról. Engedelmességi fogadalmában le kell mondania a független cselekvésről – amennyire az ember erről lemondhat. Az önkéntes szegénység vállalásával pedig a tökéletes Krisztus-követés megvalósításáért le kell mondania az anyagi javakról, s csak a legszükségesebbekre tarthat igényt.

Te akarsz mindene lenni! Százszorosan megajándékozod mindazokért, amiket érted elhagyott. Te vagy gazdagsága, otthona, meghitt barátja.

Istenem, e hivatás szépsége, komolysága megérint! Kérlek, hívj engem! És add, hogy akiket hívsz, figyeljenek és hallgassanak hívásodra!

Add, hogy tisztán fölismerjen, vajon nem hívtál-e engem is.

Add, hogy azok, akik hallják a hívást, és megízlelik követésed boldogságát, egészen és fenntartás nélkül átadják magukat neked. Ámen.

*

Jakubinyi György gyulafehérvári érsek ferences kispapot szentel Csíksomlyón

Istenem, te a papi élet tövises rózsaútját jelölted ki élet- utamul! Bár megérint a félelem, hogy végig tudom-e járni ezt az utat, bár megkísért az önsajnálat, hogy fiatal életemet kiszakítva a boldog családi otthonból erre a küzdelmes útra szánjam – én mégis megyek!

Benned van, Uram, reményem – ne hagyj soha szégyent érnem!

Lantos-Kiss Antal

Szerzetes kispap imája

Uram, felém fordítottad arcodat, szólítottál.

Azt mondtad, hogy aki az eke szarvára tette kezét, ne tekinthessen hátra, különben nem követhet téged.

Követtelek, bár tudtam, hogy a rókáknak odújuk, a madaraknak fészkük van, neked és a téged követőknek pedig sokszor annyi helyük is alig akad ebben a világban, ahol fejüket lehajthatnák.

Vagyonom nem volt, ettől nem kellett elszakadnom. De anyám, apám, testvéreim, barátaim, akiket el kellett hagynom, még fájnak, főként értetlenségük bánt.

Pedig hozzájuk is lesz majd küldetésem. Bízom benne, hogy segítségeddel előttük is tanúságot tehetek majd szelíd hatalmadról.

Hogyan fognak majd megérteni azok, akiket még nem ismerek, de követségedben hozzájuk is el kell mennem?

Megnyugtat ígéreted, amelyet az apostolnak mondtál: elég neked az én kegyelmem, erőd leszek erőtlenségedben. Szenvedek a bennem lévő kettős törvénytől is, de ennek és mindennek ellenére a te ismeretedhez képest mindent semmiségnek akarok tartani, csakhogy követhesselek, nyomodba szegődhessek.

A katonától, intézőtől a hűséget kérik számon. Uram, vágyam és kérésem, hogy megmaradhassak hűségesnek, megtarts szeretetedben!

Engedd, hogy naponta fölvegyem keresztemet, segíts, hogy életem minden napján csak téged szolgálhassalak. Ámen.

Várszegi Asztrik

(egy néhai kispap, aki 20 év elmúltával sem gondolja, érzi másként)

Hazánk katolikus ifjúságának nevelésében jelentős szerepe van az egyházi középiskoláknak.

De lesznek-e holnap is bátor, eltökélt szándékú fiúk és lányok, akik meghallják az Úr hívó szavát, és vállalják a szerzetesi hivatást?

Sok múlik rajtuk…

Az Isten küld, testvéreim, tinéktek,

Hogy sugarai eleven tüzét,

Amik arcáról a szívembe égtek,

Sugározzam csendesen szerteszét,

A testvéreknek, kik az éjben járnak,

Az Isten küldött szentjánosbogárnak.

Sík Sándor

Szent Gellérthez

Gellért püspök, egykori rendtársam, hívlak, figyelj imádságomra.

Szent Márton monostorában, Pannonhalmán, azon a helyen szólítlak, ahol te is gyakran megfordultál és imádkoztál.

Köszönöm, hogy Krisztusba vetett hittel, hívó szavának engedelmeskedve hazánkba jöttél.

Köszönöm, hogy Krisztus fönséges ismeretét adtad népünknek.

Isten elfogadta életed áldozatát, amikor kerékhez kötözve lelöktek a mélybe. Hisz még ma is itt vagyunk, Krisztust hirdetjük, evangéliuma szerint alakíthatjuk életünk, és rád is emlékezhetünk.

Vértanúságod példa, vonz. Bárcsak ne lennénk oly erőtlenek a követésre!

Felelősek vagyunk: vajon áll-e még itt újabb ezredév fordultán egy új, magyar és Krisztust hívó nemzedék?

Kérj magyarjaid számára állhatatosságot és hűséget, hogy szívünkben őrizni tudjuk azt, ami még mindig korai ennek a világnak: Krisztus örömhírét. Ámen.

Várszegi Asztrik

*

Berki Kovács Zoltán: Szent István királyunk rábízza fia nevelését Szent Gellért püspökre.

Dombormű. Pannonhalma (Tálos Zoltán felvétele)

Krisztus követségében jártok, induljatok hát bátran, fölemelt fejjel és elszánt lélekkel. Legyetek az igazság védői és a szeretet apostolai. Közvetítsetek Isten és az ember között. Szentmiseáldozat és a szentségek erejével nyissátok meg az eget, és hozzátok le, közvetítsétek bőségesen a beteg emberiség számára Isten gyógyító kegyelmét és megváltó irgalmát. Legyetek a bénának lába, a vaknak szeme, az árváknak, szegényeknek, az elesett és szenvedő emberek nagy tömegének gondviselő atyja. Vállaljátok a gondjaitokra bízott hívek küzdelmes életét, sorsát és bajait, és álljatok az őrhelyeken, ahova küldtettek, hősi elszántsággal a legnagyobb veszély idején is.

Lehet, hogy üldözéseket kell elszenvednetek, lehet, hogy gúnyolni és sárral fognak megdobni, lehet, hogy hála és elismerés helyett hálátlanság lesz a fizetségtek. De a szent hivatalunkkal járó kötelességek teljesítésétől nem riaszthat vissza sem a börtön, sem az emberi tekintetek. Az igazság védelmében és a szeretet szolgálatában az üldöztetés, börtön nem szégyen, hanem dicsőség…

Márton Áron gyulafehérvári püspök szózata papjaihoz

1944. május 18-án

Házasságkötés misén kívül

A pap az oltár előtt állva és a jegyespár felé fordulva keresztet vet és mondja:

Az Atya, a Fiú, és a Szentlélek nevében.

Hívek: Ámen.

Pap: Kegyelem néktek és békesség Atyánktól, az Istentől és Urunktól, Jézus Krisztustól.

Hívek: És a te lelkeddel.

Pap: Könyörögjünk! Tekints, Urunk, könyörgésünkre, és áraszd jóságosan kegyelmedet híveidre, akik most házasságot kötnek szent oltárodnál! Legyenek mindig állhatatosak a kölcsönös szeretetben! Krisztus, a mi Urunk által.

Hívek: Ámen.

IGELITURGIA. Úgy végzik, mint a szentmisében.

OLVASMÁNY Mózes első könyvéből (1, 26–28, 31 a)

(A házasság intézményét a teremtő Isten rendelte.)

Így szólt az Isten: „Alkossunk embert a mi képünkre és hasonlatosságunkra! Uralkodjék a tenger halain és az ég madarain, a szárazföldi állatokon és csúszómászókon, vagyis az egész földön!” Meg is teremtette Isten az embert a maga képmására: férfinak és nőnek teremtette. Aztán megáldotta őket és azt mondta: „Szaporodjatok és sokasodjatok! Töltsétek be és hajtsátok uralmatok alá a földet! Uralkodjatok a tenger halain, az ég madarain és minden állaton, amely a földön él!”

Isten úgy találta, hogy minden jó, amit alkotott.

Ez az Isten igéje.

Hívek: Istennek legyen hála!

SZENTLECKE Szent János első leveléből – 1 Jn 3, 18-24)

(Ha igazán szeretjük egymást, Isten lakik szívünkben.)

Szeretteim! Ne csak szóval hangoztassuk egymás iránti szeretetünket, hanem váltsuk is valóra cselekedetekkel! Erről ismerjük föl, hogy az igazságból valók vagyunk-e, és így nyugtatjuk meg szívünket Isten előtt.

Ha szívünk vádol is minket valamivel: Isten nagyobb a szívünknél. Ő mindent tud.

Szeretteim! Ha szívünk nem vádol, akkor teljes bizalommal lehetünk Istenhez. Bármit kérünk, megkapjuk tőle, hiszen megtartjuk parancsait és úgy cselekszünk, ahogyan kedves előtte.

Az ő parancsa az, hogy higgyünk Fiában, Jézus Krisztusban, és hogy szeressük egymást az ő parancsa szerint. Aki megtartja parancsait, Istenben él, és Isten él őbenne.

Annak, hogy ő bennünk marad, a Szentlélek a bizonysága, akit ő adott nekünk.

Ez az Isten igéje.

Hívek: Istennek legyen hála!

Alleluja! Alleluja!

Ha szeretjük egymást, Isten megmarad szívünkben – s az iránta való szeretet példás lesz bennünk. (1 Jn 4, 12) –

Alleluja!

Pap: Az Úr legyen veletek!

Hívek: És a te lelkeddel.

Pap: Evangélium Szent Máté könyvéből (7, 21, 24–29).

Hívek: Dicsőség neked, Istenünk!

(A keresztény házasság Jézus tanítására épül.)

Jézus így tanított a hegyi beszédben: „Nem mindenki jut be a mennyek országába, aki mondogatja nekem: Uram! Uram! – hanem csak az, aki teljesíti mennyei Atyám akaratát.

Aki hallgatja tanításomat, és tetteiben követi, hasonló a bölcs emberhez, aki sziklaalapra építette házát. Amikor aztán zuhogni kezdett a záporeső, és jött a hömpölygő áradat, kitört a szélvihar, és nekirontott a háznak, az nem dőlt össze, mert sziklára épült.

Aki pedig hallgatja tanításomat, de tetteiben nem követi, hasonló az oktalan emberhez, aki homokra építette házát. Amikor aztán zuhogni kezdett a záporeső, és jött a hömpölygő áradat, kitört a szélvihar, és megrohanta a házat, az összedőlt, és nagy romhalmaz lett belőle.”

Ezzel Jézus befejezte a hegyi beszédet. A népsokaság elragadtatva hallgatta tanítását, mert úgy tanította őket, mint akinek hatalma van, és nem úgy, mint az írástudók.

Ezek az evangélium igéi.

Hívek: Áldunk téged, Krisztus.

A pap megcsókolja a könyvet, és közben halkan mondja:

Az evangélium tanítása legyen bűneink bocsánatára!

Evangélium után a pap – a szent szövegből kiindulva – homíliát mond a házasság szentségi kegyelméről, a hitvesi szeretet méltóságáról és a házastársak kötelességeiről.

A HÁZASSÁGKÖTÉS SZERTARTÁSA

A beszéd után mindenki föláll. A jegyesek az oltár elé állnak a tanúkkal együtt. A pap – az oltár előtt állva – ezekkel, vagy más hasonló szavakkal szól a jegyesekhez:

Kedves jegyespár! Eljöttetek ide a templomba, hogy az Úr megpecsételje és megszentelje szívetek szeretetét az egyháznak szolgája és a hívek közösségének színe előtt. Krisztus Urunk bőséges áldását adja erre a szeretetre. Egy külön szentség kegyelmével gazdagít és erősít meg titeket, hogy kölcsönös, örök hűségben vállalni tudjátok a házastársak szent kötelességeit. A házasság szentségének méltósága őszinte szándékot kíván tőletek.

Feleljetek ezért az egyház kérdéseire.

A pap kérdezi a vőlegényt:

N., megfontoltad-e Isten előtt szándékodat, és szabad elhatározásból jöttél-e ide, hogy házasságot köss?

Vőlegény: Igen.

Pap: Ígéred-e, hogy leendő feleségedet tiszteled és szereted, míg a halál el nem választ benneteket egymástól?

Vőlegény: Ígérem.

Pap: Elfogadod-e a gyermekeket, akikkel Isten megajándékozza házasságtokat?

Vőlegény: Elfogadom.

Pap: Ígéred-e, hogy Krisztusnak és az ő egyházának törvényei szerint neveled őket?

Vőlegény: Ígérem.

A pap kérdezi a menyasszonyt:

N., Megfontoltad-e Isten előtt szándékodat, és szabad elhatározásból jöttél-e ide, hogy házasságot köss?

Menyasszony: Igen.

Pap: Ígéred-e, hogy leendő férjedet tiszteled és szereted, míg a halál el nem választ benneteket egymástól.

Menyasszony: Ígérem.

Pap: Elfogadod-e a gyermekeket, akikkel Isten megajándékozza házasságtokat?

Menyasszony: Elfogadom.

Pap: Ígéred-e, hogy Krisztusnak és az ő egyházának törvényei szerint neveled őket?

Menyasszony: Ígérem.

A házasságkötési szándék (consensus) kinyilvánítása. A pap ezután így szól a jegyesekhez:

Kedves jegyespár! Most következik az a szent pillanat, amikor ünnepélyesen kinyilvánítjátok, hogy egymásnak házastársai akartok lenni.

Fogjatok egymással kezet, és én egybefonódott kezeteket átkötöm stólával, annak jeléül, hogy házasságtok Isten előtt fölbonthatatlan lesz.

A pap kérdezi a vőlegényt:

N., nyilatkozzál Isten és az anyaszentegyház színe előtt, akarod-e a jelenlevő N.-t feleségül venni?

Vőlegény: Akarom.

Pap: Mondd tehát utánam:

N., – Isten színe előtt – feleségül veszlek.

A pap kérdezi a menyasszonyt:

N., nyilatkozzál Isten és az anyaszentegyház színe előtt, akarsz-e a jelenlevő N.-hez feleségül menni?

Menyasszony: Akarok.

Pap: Mondd tehát utánam:

N., – Isten színe előtt – feleségül megyek hozzád.

Pap: Most megkötött házasságtokat az egyház nevében érvényesnek nyilvánítom, és megáldom az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében.

Az új házastársak felelik: Ámen.

Pap: Ti pedig, testvéreim, akik itt jelen vagytok, legyetek tanúi e szent életszövetségnek, amely Krisztus Urunk szavai szerint fölbonthatatlanul: „Amit Isten egybekötött, ember szét ne válassza!” (Mt 19, 6)

Az új házastársak esküt tesznek a feszületre. A pap mondja:

Most pedig ősi magyar szokás szerint esküvel is erősítsétek meg azt, amit az imént egymásnak ígértetek! Tegyétek ujjatokat a feszületre, és mondjátok utánam az eskü szavait!

Isten engem úgy segéljen,

Nagyasszonyunk, a boldogságos Szűz Mária,

és Istennek minden szentjei,

hogy a jelenlevő N.-t szeretem,

szeretetből veszem feleségül

(szeretetből megyek hozzá feleségül)

Isten rendelése szerint,

az anyaszentegyház törvényei szerint,

és hogy őt el nem hagyom

holtomiglan-holtáiglan

semmiféle bajában.

Isten engem úgy segéljen!

A pap az új házasok gyűrűit tálcán az oltárra helyezi s megáldja:

Áldd meg, Istenünk, ezeket a gyűrűket, hogy az új házastársakat mindig emlékeztessék kölcsönös szeretetükre és hűségükre! Krisztus, a mi Urunk által.

Hívek: Ámen.

A pap meghinti szenteltvízzel a gyűrűket:

Csókoljátok meg a hűség gyűrűjét, húzzátok egymás ujjára, és mondjátok utánam:

A férj, majd a feleség megcsókolja a gyűrűt, és egymás ujjára húzzák:

N., – viseld ezt a gyűrűt – szeretetem és hűségem jeléül: – az Atya a Fiú és a Szentlélek nevében!

AZ ÚJ HÁZASTÁRSAK MEGÁLDÁSA

Világ Teremtője, szentséges Atyánk,

a saját képmásodra alkottad a férfit és az asszonyt, és életközösségüket bőséges áldásoddal akartad gazdaggá tenni.

Az új asszonyért könyörgünk hozzád alázatos szívvel, ki férjével ezen a napon szent frigyre lépett.

Urunk és Istenünk,

a te bőséges áldásod szálljon reá és hitvestársára,

(hogy boldog házaséletük folyamán gyermekekkel ékeskedjék otthonuk, és gyarapodjék egyházad)

a te dicséretedet zengjék az örömben, és téged keressenek a bánat idején,

a te segítségedet élvezzék munkájuk közben,

és érezzék, hogy mellettük állasz, ha gondokkal küzdenek!

A hívek közösségében imádkozzanak hozzád,

a világban tegyenek tanúságot rólad,

érjenek szép életkort,

s az itt jelenlevőkkel együtt a mennyei hazába jussanak,

Krisztus, a mi Urunk által. Ámen.

A SZERTARTÁS BEFEJEZÉSE

Pap: Üdvözítőnk parancsára és isteni tanítása szerint így imádkozunk:

Mind: Mi Atyánk…

Pap: Istenünk, az örök Atya őrizzen meg benneteket egyetértésben és kölcsönös szeretetben, hogy Krisztus békéje lelketeket eltöltse, és otthonotokban megmaradjon Krisztus békéje!

Mind: Ámen.

Pap: (Legyetek áldottak gyermekeitekben!) Találjatok az életben őszinte jó barátokra, és éljetek minden emberrel igazi békességben!

Mind: Ámen.

Pap: Isten szeretetéről tanúskodjatok a világban, hogy a szenvedők és a szegények, akikhez jók voltatok, egykor hálásan fogadjanak majd titeket Isten örök hajlékában!

Mind: Ámen.

Pap: És titeket mindnyájatokat, akik itt együtt vagytok, áldjon meg a mindenható Isten, az Atya, a Fiú és a Szentlélek.

Mind: Ámen.

Felelősség a családért

Jézusom, te a házasság szentsége által egyedülálló méltóságra emelted a családot. Meghívtad az általad alkotott világ jövőjének munkálására és országod építésére.

A te rendelésedből történik, hogy itt a földön a család a továbbhordozója az életnek. A házastársak ajándékozzák az új életet, ők nevelik föl a gyermekeket – a maguk örömére és boldogságára, népünk és egyházunk javára. Ők mutatják meg gyermekeiknek először a hozzád vezető utat.

Bőségesen elárasztottad kegyelmeddel, és megszentelted a család intézményét akkor is, amikor egyszülött Fiad, a mi Urunk, Jézus Krisztus is családban született, és nevelkedett. Földi életének nagyobb részét a Szent Családban töltötte.

A házastársak kapcsolatát annak a szent kapcsolatnak a példaképéül állítottad, amely közted és egyházad között áll fenn.

Kérlek téged, add, hogy a családnak ezt a szent hivatását és méltóságát mindig szem előtt tartsam!

Óvj meg attól, hogy erőmet üres és hamis ábrándozásokban szétforgácsoljam. Készíts elő a nagy feladatra, amelyet számomra a családban szántál.

Imádság jó feleségért

Mennyei Atyám, te belátod egész életemet, mint én a hegycsúcsról a messze elterülő tájat.

Te már tudod, hol lakik az a leány, akivel majd találkozni fogok, aki majd értem elhagyja apját és anyját, hogy rendelésed szerint egész szívvel hozzám ragaszkodjék – s én őhozzá.

Adj türelmet és józanságot, amikor választásra és mérlegelésre kerül a sor, hogy ne az elvakult szenvedély befolyásolja döntésemet, hanem a tiszta, önzetlen szeretet!

Add, hogy megtaláljam választottamban az igaz, megértő élettársat, leendő gyermekeimnek szerető édesanyját, akit te már akkor rendeltél számomra, mielőtt még mindketten megszülettünk volna!

Szeretni valakit

Istenem, szeretnék valakit szeretni. Érzem, hogy szeretnem kell valakit.

Az éjszaka magányában elfog a vágy, s kívánkozom egy ember után, akivel együtt boldogok lehetnénk.

De karom ölelése a semmibe hullik…

Egyedül vagyok, s szeretném, ha ketten lennénk.

Istenem, úgy szeretnék valakihez tartozni, s oly nagyon szeretném, ha hozzám is tartozna valaki!

Beszélek – nem hallgatja senki.

Élek, dolgozom, gyarapszom – nem osztozik velem senki.

Mi haszna értékeimnek, ha nem ajándékozhatok meg belőle senkit?

Szeretet… Kitől?… Kinek?…

Fogadd el Uram, el nem fogadott szeretetemet!

Igaz férjért

Mennyei Atyám! Valahol már él az a férfi, aki engem keres, akihez én egész szívemmel tartozhatom a te szent akaratod szerint, s aki majd gyermekeim apja lesz.

Légy hozzá jó! Őrizd meg őt tisztán, önfegyelemben és nemes lélekben – számodra és számomra!

Védj meg engem is – az ő számára! Hintsd szívünkbe kegyelmed magját életünk tavaszán, hogy szívünk termékennyé váljék, és neked tetsző, boldog családi otthont építhessünk!

Pályád kezdetén

Istenem, a teremtett világ hatalmas egységében kijelölted részemre azt a helyet, ahol dicsőségedre dolgozhatom.

Add, kérlek, hogy hivatásomnak ezt a mély értelmét sose tévesszem szem elől!

Szívem minden dobbanása, akaratom minden mozdulása ezt a célt szolgálja!

Add, hogy minden munkámban, akár testi, akár szellemi, fölismerjem szándékodat!

Áldd meg és szenteld meg hivatásomat, hogy becsületben, tisztességben dolgozhassam, napról napra hasonlóvá lehessek Krisztushoz, aki minden emberi hivatás legszebb példaképe és előképe!

Add, hogy javára váljak annak a közösségnek, amelybe beleállítottál:

embertársaim számára, akik mellettem élnek, akiknek jólétéről, jövőjéről való gondoskodást rám bíztad,

annak a népnek, amelynek sorsát szorosan összekötötted az enyémmel,

az egyház számára, amelynek tagjául meghívtál, s amelynek mindig életerős, egészséges tagja akarok lenni, hogy állandó tökéletesedéssel az üdvösséget elnyerhessem, és az egész emberiség üdvözüléséhez hozzájárulhassak a te dicsőségedre! Ámen.

*

Tiszta szerelem

Urunk, mennyei Atyánk, tudjuk, hogy a házasságban nagy feladat vár ránk, s kezünkbe van letéve a jövő nemzedék áldása vagy romlása.

Ezért kérünk téged, terjeszd ki ránk kegyelmedet, hogy a házasságra a lehető legjobban fölkészüljünk.

Világosíts meg és erősíts meg bennünket, hogy már most gyakoroljuk azokat az erényeket, amelyek egy neked tetsző házasságban elengedhetetlenek: az istenfélelmet, az áldozatkészséget, az őszinteséget és a tisztalelkűséget.

Add, hogy együtt növekedjünk szeretetben: hogy szeressük mindazt, amelyben megcsillan valami a te fenséges arcodból.

Engedd, hogy tiszta szerelemmel szeressük egymást, hogy tisztán és szűzen járuljunk szent oltárod elé, és méltók legyünk áldásodra, Krisztus Urunk által. Ámen.

Feleség imája

Uram, már nem egyedül állok előtted. A közös úton már férjemmel együtt haladunk. Őérte könyörgök hozzád.

Világosítsd, erősítsd meg őt, hogy céljait, feladatait a te elképzelésed szerint keresse és oldja meg.

Adj neki erőt a problémák helyes megoldásához, tetteihez pedig kellő határozottságot.

És ha nem talál időt arra, hogy néha csöndben magába vonuljon, kérlek, fogadd el helyette az én imámat. Áldd meg minden munkáját és szerelmünket. Ámen.

*

Nő hálaadó imája Teremtőjének

Uram, hálát adok neked, hogy megteremtettél, és azért, hogy nőnek teremtettél.

Te már a bölcsőben belénk oltottad az odaadásra való hajlamot. Fogékonnyá tetted szívünket az ajándékozó szeretetre.

Megajándékoztál bennünket azzal a finom érzékkel, hogy fölismerjük a legkülönfélébb helyzetekben azt, ami szükséges, és aztán találékonyságunkkal azonnal segítsünk a bajon.

Egész lényünket, magatartásunkat a befogadásra, a szükségek és hiányok betöltésére rendelted. Ezért feléd is jobban kitárulunk és megnyílunk.

Hálát adok neked, Uram, hogy bátorító és vigasztaló szavunkkal erősíteni és lelkesíteni tudjuk a férfiakat, amikor elcsüggednek, elkeserednek.

Bár az emberek a gyöngébb nemnek neveznek bennünket, veled együtt erőssé válunk a szenvedésben, a megpróbáltatások elviselésében, a türelemben, kitartásban. Az engesztelésnek – amelyet a világ bűneiért hozni kell – egy nagy részét szintén miránk bíztad. Szent dolgot bíztál ránk! Királyi Asszonyt állítottál elénk mintaképül: Máriát, édesanyját egyszülött fiadnak.

Nézzünk Máriára! Csak ő felelhet meg annak a képnek, amelyet te követendő például állítasz a nők elé.

Közbenjárására állj mellém, hogy neked tetsző módon éljek, és mindörökké dicsőítselek. Ámen.

*

Magányos nő imája

A nap lármájából menekülök hozzád, Istenem. A te társaságodban akarok föloldódni, mert bár az emberek között élek, mégis nagyon egyedül vagyok.

Úgy érzem, közömbösen mennek el mellettem, nem jelentek egyiküknek se semmit, s egyiküknek sincs rám szüksége…

Nem vagyok máris talán fölösleges ezen a világon?

Úgy tűnik, mintha te magad állítottál volna félre…

Uram, te tudod a legjobban, mindez mennyire nyomja lelkemet, s milyen súlyos teher nekem a magány. Keserűvé és keménnyé tesz.

Most már céltalanul, értelmetlenül kellene életemnek leperegnie? Nem tartogatnál számomra még új feladatot?

Istenem, engedd úgy fölfognom, hogy ez a magány a te kegyelmednek és hívásodnak a jele.

Azt akarod, hogy elszakadjak a világ dolgaitól, és egészen a te közelségedben éljek?

Igen, tudom, hogy szívemet csak te töltheted be, ittlétemnek csak te adhatsz értelmet.

Ezért kérlek, fordítsd el figyelmemet önmagamról, s irányítsd azt magad felé.

Szemem csak így nyílik meg a világ ezernyi szükségének meglátására.

Szívem csak így tárul ki az emberek szenvedéseinek megértésére, s nem fogok majd mellettük anélkül elmenni, hogy ne ajánljam föl segítségemet.

Szereteted eszközévé teszel, ha készen vagyok arra, hogy oda kövesselek, ahova hívsz. Hogy téged a világba vihesselek, Uram, kérlek, küldj el engem a világba, és te légy ott is velem. Ámen.

Családapa imádsága

Uram, Istenem, te úgy rendelted, hogy családot alapítsak. Engedd fölismernem az igazán keresztény család értelmét és feladatait.

Kérlek, állj mellettem, hogy családomat isteni tetszésed szerint helyesen vezethessem, és enyéimnek jó példával szolgálhassak.

Adj szeretteimnek egészséget és boldogságot, hitet és szeretetet, igaz lelki életet; ajándékozd nekik békédet, amelyet nem kaphatnak meg a világtól.

Engedd, hogy védelmed alatt boldog közösséggé váljunk; hogy szeretettel és hűséggel viseljük el, amit ránk küldesz; hogy osztozhassunk egymás örömében és bánatában.

Adj erőt, hogy amikor szeretteim elcsüggednek, s keserű csalódás éri őket, vigasztalást, menedéket és támaszt jelenthessek számukra.

A názáreti Szent Család legyen mintaképünk!

Jézus, Mária, József, vezessetek, segítsetek, óvjatok bennünket! Ámen.

Lelki derűért

Mennyei Atyám!

A jóságos XXIII. János pápa így imádkozott:

„Add, hogy legyen bennem szikrányi humor, mert erre oly nagyon szükség van ebben a szomorú világban!”

Humorérzékért, mosolygó jókedvért imádkozom most hozzád, Uram. Egyszerű szavakkal akarlak kérni. Add, hogy mosolyogni tudjak az üres frázisokon, amelyekkel imáinkat oly sokszor fölcicomázzuk. Hiszen Jézus is figyelmeztetett: ne tegyünk úgy, mint azok, akik azt hiszik, hogy sok beszédükért nyernek meghallgatást.

Add, Uram, hogy mosolyogni tudjak elsősorban önmagamon. Beképzeltségemen, nagyravágyásomon. Hiszen amim van, tőled kaptam. Kinek ezt a képességet adtad, kinek azt. Szívből köszönöm mindazt, amit másoknak adtál, hogy értékeikkel, tehetségükkel embertársaikat szolgálhassák. Sík Sándorral szeretném mondani:

Ha futva hagy el bárki, meg ne nézd, –

Csak el ne vétsd a csilingelést!

Adj, Uram, humorérzéket, hogy mosolyogni tudjak saját végességemen, gyöngeségeimen!

Add, Uram, hogy mosolyogni tudjak bajaimban, csalódásaimban is, és ne vegyek tragikusan semmit, ami engem ér! Hol vannak ezek a bajok négymilliárd másik ember gondja-bajához képest? Vállalni akarom a közös embersorsot, ahogy te is vállaltad, Jézusom.

Adj humorérzéket, Uram, hogy nevetni tudjak a bohócokon! Nem a cirkuszi bohócokon – bár rájuk is szükség van –, de azokon is, akik átvitt értelemben teszik föl magukra a csörgősipkát, ugyanakkor azt hiszik, hogy ők a világ közepe, akiket a világ nem nélkülözhet. A világ mindenkit nélkülözhet. Legkevésbé azonban azokat, akik csöndben, feltűnés nélkül szolgálják az embereket. Nem ok nélkül mondja Pál apostol: „A világ szemében oktalanokat választotta ki az Isten, hogy megszégyenítse a bölcseket; a gyöngéket választotta ki, hogy megszégyenítse az erőseket; a föltűnés nélkül élőket, hogy megszégyenítse a kérkedőket.”

Adj humorérzéket, Uram, hogy mosolyogni tudjak a zsinat utáni egyház tragikusnak kikiáltott, úgynevezett „válságain”! Óvj meg korunk legnagyobb kísértésétől: az elkeseredéstől és a csüggedéstől!

Adj humorérzéket, Uram, hogy az evangéliumot, az „örömhírt” józanul és derűsen tudjam tolmácsolni a rámbízottak számára, főleg a gyermekeknek és fiatal szüleiknek. Add, hogy csillogó, tiszta gyermekszemekben az ő daloló, vidám szívükben mindig meglássam a jövőt, amelyet te készítesz elő egyházadnak! Add, hogy előbb ismerjék meg az evangélium boldogító szépségét, mint az élet sötét oldalait, és a szépség ereje segítsen majd legyőzni minden rosszat!

Add, hogy a legnagyobb kitüntetésnek tekintsem, ha tovább tudom adni a fiataloknak a hitet, ami minden boldogság és derű forrása.

Így elmondhatom majd egykor én is – remélem mosolyogva – az öreg Simeonnal együtt a keresztény derű szívből jövő szavait: „Most bocsásd el, Uram, szolgádat békességben, mert megláthattam üdvösségedet…”

Waigand József

Miért nem vagy vidám ma?

Nem tudod az okát.

Ajánld fel az Úrnak áldozatul fáradtságodat,

csüggedésedet, régi gondjaidat,

ezeket az elintézetlen aktákat,

amelyek szíved mélyén porosodnak.

És aztán mosolyogj rá másokra!

Mosolyogj a feleségedre, testvéredre,

szomszédodra, kartársadra,

mosolyogj a házfelügyelőre, kereskedőre.

Mosolyogj, mosolyogj –,

és mosolyod visszacsalogatja majd

az eltávozott örömet.

Michel Quoist

Egyedül a szenvedésben és a halálban

Aki követni akar…

vegye vállára keresztjét,

és kövessen.

(Mt 16, 24)

Istenem, szabadíts meg,

mert torkomig nőtt a vízáradat.

Elsüllyedtem a mély iszapban,

nincs hol megvessem lábamat.

Vizek mélyére hulltam,

a hullám átcsapott fejem felett.

Elfáradtam kiáltani,

és torkom elrekedt.

Elbágyadt a szemem,

míg várom Istenem.

Hajam szálánál számosabbak,

kik ok nélkül gyűlölnek.

Erősebbek mint csontjaim,

kik jogtalanul gyötörnek:

hogy adjam vissza, amit el se vettem?

Balgaságomat, Isten, te tudod,

és vétkeim előtted nem titok.

Szégyen ne érje értem azokat,

kik bíznak benned,

Uram, Ura a seregeknek.

68. zsoltárból

Sík Sándor fordítása

Szenvedés? Mostanáig vajmi keveset tapasztalhattál belőle. Legföljebb kisebb horzsolások, fogfájás vagy egy kartörés formájában. Esetleg néha szomorúság vett erőt rajtad, ha valami nem sikerült az iskolában, vagy az eső elmosott egy szépnek ígérkező kirándulást.

Talán már mélyebb fájdalmat is átéltél: kínzó lelkiismeret-furdalást halálos bűn miatt, édesanyád vagy édesapád elvesztését, súlyos betegséget, nélkülözést, viszályt a családban, szívedben kétségbeesett aggodalmat szüleid válságba jutott életéért.

Az élet folyamán minden bizonnyal találkozni fogsz a szenvedéssel, a halál fájdalmával azonban föltétlenül.

A szenvedésben is meg kell magad őrizned igazi kereszténynek. Tisztában kell lenned azzal, miért engedi Isten, hogy szenvedj, annak ellenére, hogy szeret téged.

A szenvedés segít, hogy Krisztust jobban megszerethesd

Tekints a keresztre! És megoldódik előtted a szenvedés rejtélye.

Krisztus mérhetetlenül sokat szenvedett, és a legszörnyűbb kínok közt halt meg. Igazságos dolog lenne, hogy tanítványainak különb sorsuk legyen, mint a Mesternek? Vagy azon tanítványok közé akarod magad sorolni, akik elhagyták az Üdvözítőt, amikor a szenvedések útjára lépett?

„Aki követni akar, tagadja meg magát, vegye vállára keresztjét és kövessen.”

Kövesd az Üdvözítőt a szenvedésben és a halálban egyaránt!

*

A szenvedés segít, hogy bűneidért vezekelj

Ha ment lennél minden bűntől, akkor talán fölemelhetnéd szavadat a szenvedés ellen. De hát bűntelen vagy?

És Krisztus csak egyedül vezekeljen?

Szenvedéseid által engesztelhetsz a magad és embertársaid bűneiért, begyógyíthatod azokat a sebeket, amelyeket bűneiddel okoztál.

A szenvedés segít abban, hogy jobbá válj, hogy Isten országán munkálkodj

Ez fölemelő hivatás.

Krisztus szenvedése és halála elég lett volna a világ megváltásához. Isten mégis kívánja a keresztények együtt-működését. Ez a közreműködés abban áll, hogy Krisztussal együtt vállaljuk a szenvedést és a halált a világ megváltásáért.

Szent Pál így ír:

Örömmel szenvedek értetek, és testemben kiegészítem, ami Krisztus szenvedéséből hiányzik még testének, az egyháznak javára. (Kol 1, 24)

Minden keresztény, aki szenvedését Krisztuséval egyesíti a világ üdvösségére, a megváltás művének terjedésén munkálkodik.

Most már megérted, miért kellett szenvednie az Istenanyának még szent Fia halála után is, habár neki valóban nem volt bűne? Szenvedett, hogy Fia szenvedéseit hatékonyabbá tegye az egyház életében.

Megérted azt is, hogy miért mutatják be sok helyütt a szentmisét olyan oltárkő fölött, amely vértanú ereklyéjét őrzi? A szentmisével szorosan összekapcsolódik azok szenvedéseinek emléke, akiket hitük miatt öltek meg.

Megérted, miért a Gyermek Jézusról elnevezett Szent Teréz a hittérítők védőszentje annak ellenére, hogy sohasem járt Európa határain túl? Mert szenvedései által, amelyeket türelmesen elfogadott Istentől a zárdában, hatékonyan segítette a missziók ügyét.

Már megérted, hogy miért vannak fiatalemberek és lányok, akik – telve a legszebb reményekkel – elhagyják a világot és kolostorba vonulnak, hogy szemlélődő életet éljenek. Imádsággal és bűnbánattal akarnak segíteni az embereken.

És hogy mindezeket még jobban megérthesd, Krisztust szívből kell szeretned és belátnod, hogy a világot csak szenvedések és áldozatok árán lehet a megváltás gyümölcseiben részesíteni.

Az itt következő imádságok – mindenekelőtt a keresztút – segítségedre lesznek Krisztus szenvedésének behatóbb megismerésében. Elmélyítik Jézus Szíve iránti tiszteletedet; testi és lelki megpróbáltatásaid készségesebb elviselésére buzdítanak; és részvétet ébresztenek benned a betegek, a haldoklók és a tisztítóhelyen szenvedő lelkek iránt.

A keresztút

A megváltás drámájának utolsó fölvonása Jézus halálra-ítélésével kezdődik. Megostorozástól már teljesen elgyöngült, töviskoronától véresre sebzett homlokú, megalázott és mindenki által kicsúfolt emberként kell elindulnia keresztjével a Kálvária-domb felé…

A zarándokok Jeruzsálemben ma is minden pénteken végigmennek ezen az úton imádkozva, az Üdvözítő szenvedésének egyes mozzanatain (stációk) elmélkedve. E szomorú eseménysorozat emlékének ápolására szerte a világon – minden templomban, de sokszor azon kívül is – temetőkben, domboldalon – megtaláljuk a keresztutat, kálváriát.

Krisztus Urunk keresztútjának egyes jelenetei minden korban más és más gondolatokat ébresztenek az imádkozó lelkekben. De másképpen szemléli az eseményeket a jelenben is az idős, másképp a fiatal, másképpen az egészséges és másként a beteg.

A keresztjét hordozó Üdvözítőt azonban minden időben mégis leginkább a szenvedő ember érzi magához egész közel. Amikor magunk is nehéz a keresztet cipelünk, amikor megaláznak bennünket, amikor összecsapnak a hullámok fölöttünk, s úgy tűnik, nincs már számunkra kiút – akkor egyedül a kereszthordozó Krisztus szenvedésében találunk igazán vigasztalást és erőt.

A húsvéti időszakot megelőző nagyböjt heteiben minden pénteken végeznek templomainkban keresztutat.

Te azonban máskor is végigjárhatod az Üdvözítővel ezt az utat, akár csak gondolatban, és a magad szavaival keresheted a kapcsolatot életed megpróbáltatásai és Krisztus szenvedése között.

Az itt következő elmélkedés csupán mintául szolgál ehhez. Azért választottuk, mert semmi sem jellemzi annyira korunk emberét, mint az agyonhajszoltság, a túlfeszített munka, az ideges kapkodás. Sokszor úgy véljük, a mindennapi élet a maga egyhangúságával is már valóságos Kálvária-járás számunkra.

Lehetséges, hogy kereszthordozásunk értelmetlen lenne?

Tépelődéseidben, elesettségedben fordulj imáiddal a keresztjét hordozó Krisztushoz!

A FÁRADT EMBER KERESZTÚTJA

I.

Jézust halálra ítélik

(önuralom)

A Getszemáni kert álmatlan éjszakája és idegkimerültsége után, tompán, fájó fejjel, égő szemekkel emberek elé állni – nyugodtan szólni, amikor beszélni kell, s hallgatni, amikor némaság a méltó válasz…

Uram, a te nyugalmad kiérdemelte a kegyelmet, hogy én is tudjak uralkodni idegességemen, kimerültségemen, álmatlanságomon az emberek előtt. Tudjak nyugodtan szólni, s ha kell, hallgatni akkor is, ha idegeim pattanásig feszülnek.

II.

Jézus vállára veszi a keresztet

(a mindennap keresztje)

Ilyen fáradtan, kimerülten veszed válladra a keresztet: megkezded azt a munkát, melyet a mennyei Atya a mai napra számodra kijelölt.

Te tudod, Uram, mit jelent munkába indulni anélkül, hogy az ember kialudta volna magát. Oly jó lenne egy napot kihagyni…, nem tenni semmit…, nem tudni semmiről… De nem lehet, vár a mai nap feladata. Vállamra veszem a nap terhét, veled együtt indulok…

III.

Jézus először roskad le a kereszt alatt

(nehéz…)

A teher a földre nyom… A te keresztedbe benne nehezedett a mi terhünk is. A világ terhét vonszolod meg-megingó lábbal…

Az én tehercipelésemnek, földrezuhanásaimnak azért van végtelenbe nyúló értéke, mert azt az Isten fölsebzett válla és tántorgó lába szentelte meg. Jézus kiérdemelte, hogy érdemszerző legyen.

IV.

Jézus édesanyjával találkozik

(Máriával)

Vannak tiszta, nyugodt, harmonikus lelkek. Oly jó velük találkozni, közelségük olyan megnyugtató, szeretetük oly erőt sugárzó… Mária csak szemével tudja végigsimítani fia fájó homlokát, de az ő jelenléte új erőt ad a fáradt kereszthordozónak.

Mária, édesanyám, engedd, hogy lüktető homlokomat kezedbe hajtsam…

V.

Cirenei Simon átveszi a keresztet

(fáradtan is segíteni)

Simon egész napi kimerítő munka után igyekszik hazafelé, amikor a kereszthordozó Jézussal találkozik. S mégis fölkíséri a Golgotára…

Uram, szabadíts meg a fáradtság, az idegesség önzésétől… Mert fáradt vagyok, nem kívánhatom, hogy mindenki körülöttem forogjon, mindenki énrám legyen tekintettel, mindenki engem szolgáljon, s nem menthetem föl magam a szeretet kötelessége alól: fáradtan is szeretnem, szolgálnom, segítenem kell…

Ha találkozom vele, fölkísérni – még napi munkám után is – Jézust a Golgotára, keresztjét hordozva…

VI.

Veronika letörli kendőjével Jézus verítékét

(a többi ember fáradtsága)

Együtt élek emberekkel. Őket is hajszolja az élet. Ők is sokszor fáradtak, kimerültek, idegesek. Milyen kevés kell ahhoz, hogy Veronika lehessek…

Egyszer egy derűs szó, máskor egy kis hallgatás, „nyelés”, egy kis elnézés – talán csak annyi, hogy nem nyitom ki a rádiót, vagy csöndesen teszem be az ajtót,… halkan beszélek,… nem panaszkodom folyton saját bajaimról,… nem érzékenykedem,… helyet adok a villamoson…

Az emberek kimerültségében Krisztus fáradságát tisztelem.

VII.

Jézus másodszor roskad le a kereszt alatt

(csüggedés)

Uram, időnként oly csüggedés fog el… Hiába minden küszködés, úgy érzem, nem jutok előre. A mindennap taposómalmából áll az életem. Napról napra kezdem elölről a munkát, s mindig elmarad egy csomó tennivaló. Napról napra elindulok jószándékaimmal, s minden nap meghozza ugyanazokat a hibákat és bűnöket, mint a tegnapi…

Uram, elfelejtettem a csüggedés óráiban, hogy a te megismétlődő eleséseid megszentelték, érdemszerzővé tették az én taposómalmomat, a te fölkeléseid megadják a kegyelmet, hogy egy-egy lépéssel mégis csak előbbre juthassak hibáim ellenére a küzdelemben.

VIII.

Jézus szól a síró asszonyokhoz

(emberi vigasz – kevés)

Uram, keresztutadon nemcsak korbács és durvaság kísér, vannak olyanok is, akik sajnálnak, siratnak. Jól esik ez a szívnek – de a lényegen nem változtat. A keresztet mégis egyedül kell fölvinni a Golgotára.

Amikor fáradtan botorkálok a szenvedés útján, akad egy-egy meleg szív, aki részvéttel van, vigasztal, sajnál. Jó ez, ha megkapom, de nem keresem. Problémám lényegét nem oldja meg úgy sem. A szenvedéssel végső fokon mégis négyszemközt maradok, s a keresztnek egyedül kell az „igen”-t kimondanom.

IX.

Jézus harmadszor esik el a kereszt alatt

(kétségbeesés)

A legmélyebb zuhanás… Jó volna így maradni… Már nem is érzed a rúgásokat, a korbácsok ütését. Csak ne kellene tovább menni… Csak meg lehetne most itt halni…

Uram, e szörnyű mélységekbe való leszállásod által ments meg engem a kétségbeeséstől… Ó, te ismered a sötétség mélyét, melyből nem látszik kivezető út. De van. Igaz, hogy a Golgotán át visz… de húsvét hajnalán mégis csak fény ragyog…

X.

Jézust megfosztják ruháitól

(magányosság)

A Golgota kimagaslik a tömegből, s ott állsz rajta, Jézusom, kifosztottan, egyedül, dermesztő magányosságban.

Barátaid elmaradoztak, anyádat, Veronikát, Jánost hiába keresi a távoli tömegben szemed. Hóhérok, vadállatok vesznek körül – s ők még fájóbbá teszik magányosságodat…

Uram, lelkemen úgy átfáj néha magányosságom…

Olyan jó lenne, ha valaki meghallgatna, meg tudna érteni… ha valakivel föl tudna oldódni egyedülvalóságom. De éppen a szenvedés, a fáradtság, a kimerültség órái a legmagányosabbak. A te elhagyatottságod szentelje meg, s tegye értékessé azokat az órákat, amikor fáj a magány.

XI.

Jézust a keresztre szegezik

(álmatlanság)

Végre lefekhetsz, Uram, ziháló melled megnyugodhat, fáradt tested elpihenhet. Ó, de a keresztre kellett ráfeküdnöd, hogy fájó szögek hasítsák át, s feszítsék ki fáradt tagjaidat.

Hányszor kereszt az én pihenésem is, Uram. Nem tudok pihenni… Aludnék, de zajok, hangok hasítanak belém, mint szögek – aludnék, de idegeim feszülnek, mint tested a fán…

Legyen megnyugvásom ilyenkor a Megfeszített képe…

XII.

Jézus meghal a keresztfán

(még az Isten is elhagy)

A nap és a hold elsötétedik, éjszaka száll a Golgotára, s éjszaka száll a lelkedre: Istenem, Istenem, miért hagytál el engem?…

Amikor a szenvedés, kimerültség útjait járom, hányszor érzem, Uram, én is: nem tudok már imádkozni sem. Sötétség, szárazság kínoz, s úgy érzem, éppen ilyenkor hagy el az Isten…

Uram, a te golgotai éjszakádból él a világ, s amikor a tökéletes engedelmesség áldozatát bemutattad, akkor voltál a legkedvesebb az Atyának…

Jézusom, taníts meg arra, hogy aki szenved attól, hogy nem tud imádkozni, az már jól imádkozik, és hogy nagyon közel van az Isten ahhoz, akinek fáj az Ő távolléte…

XIII.

Jézus testét leveszik a keresztről

(tehetetlenség)

Megdöbbentő dolog ez: az Istenember holtan, tehetetlenül függ, leszögezve… Szeretetből, a mi tehetetlenségünk miatt. Aki mindenre képes, az erőtlenné tette magát.

Hányszor kínoz engem is tehetetlenségem… A fáradtság, az erőtlenség leszögezi tagjaimat, agyamat, akaratomat… A lélek kész, de a test erőtlen…

Krisztusom, te is erőtlenségedben voltál a legerősebb, a világ Megváltója, a Gonoszság Fejedelmének legyőzője. Ha egyesítem veled gyöngeségemet, én is részt veszek veled a világ megváltásában…

XIV.

Jézust a sírba teszik

(a teljes megnyugvás)

Eljött a teljes pihenés ideje. Vége a harcnak, küzdelemnek, fáradtságnak, szenvedésnek. A nagy életmű kész.

Minden, ami fáj, elmúlik egyszer… A megfáradt vándor hazatér. S a pihenés nem öntudatlan semmibe süllyedés egy néma temetőben a föld mélyén – ó, nem. A mennyei Atya vár ölelésre, letöröl szememről minden könnyet, elsimít homlokomról minden barázdát. Krisztus kézenfog, s a sok szürke, fáradt, egyszerű emberrel együtt bevezet országába:

„Jöjjetek, Atyám áldottai, vegyétek a nektek készített országot.” Amikor türelemmel, szeretettel, áldozatkészen, keresztemmel egyesítve hordoztátok a mindennap fáradságát,

a szenvedés keresztjét, – talán nem is gondoltatok arra, hogy az én passióm folytatódik bennetek a világ végéig…

Ilyeneké a mennyek országa…

Arató Miklós Orbán

*

Keresztedet viseld tisztelettel, s a Gondviselésben bízva.

Nincs senki kereszt nélkül, s a zúgolódás nem használ, s még ingerli a fájdalmat, s a szenvedőt lealacsonyítja.

Ne csüggedj el, nemes szenvedő! Isten ott vigasztal meg, ahol nem vártad, Ő tudja, mit teszen, te nem tudod. Áldás rajtad, kedves leányom.

Martz 27 d. 1820.

Kazinczy Ferenc

írása leányának, Eugéniának bérmálási emléklapjára.

*

A kereszt útján,

gyermekeim,

csak az első lépés nehéz.

Legnagyobb keresztünk

nem maga a kereszt,

hanem az, hogy félünk tőle.

Nincs meg a bátorságunk,

hogy hordozzuk,

jóllehet tudjuk

s tapasztaljuk,

hogy kikerülni

nem lehetséges;

utolér bennünket.

Vianney Szent János

*

Sokkal könnyebb elviselni a saját keresztünket, ha megpróbáljuk másnak a keresztjét is egy kicsit átvenni.

Ha nekem nagyon kevés a kenyerem és éhezem, de ha azt meg tudom osztani – annak ellenére, hogy éhezem –, az embertársammal, akkor helyette olyan öröm ér, az a boldogság és az az öröm, hogy a másikon egy picit tudtam segíteni.

Minden helyzetben, amikor úgy érezzük, hogy mi vagyunk a legszerencsétlenebbek, mi vagyunk a lét határán, még mindig van olyan lehetőség, amikor az ember nemcsak önmagáért, hanem az embertársáért, tágabb értelemben a társadalomért küzd…

Papp Lajos

Krisztus harmadszor esik el a kereszt alatt (J. Hegenbarth rajza, Berlin, Szent Hedvig katedrális)

Imádság a gyűlölködőkért

Én Jézusom, te nem gyűlölted őket,

A gyűlölködőket és a köpködőket.

Szeretted ezt a szomorú világot

S az embert, ezt a nyomorú virágot.

Te tudtad, hogy mily nagy kereszt az élet,

És hogy fölöttünk csak az Úr ítélhet.

Szelíd szíved volt, ó, pedig hatalmad

Nagyobb volt, mint mit földi birtok adhat.

A megbocsátást gyakoroltad egyre,

Még égbe szállni fölmentél a hegyre.

Ma is elégszer hallod a magasban

A gyűlölet hangját, amely égbe harsan.

A gyilkos ember hangját, aki részeg,

S a szeretet szavát feszítené meg.

Én Jézusom, most is csak szánd meg őket,

A gyűlölködőket és a köpködőket.

Most is bocsáss meg nékik, mert lehet,

Hogy nem tudják tán, mit cselekszenek.

Juhász Gyula

Jézus Szíve

Egyházunk komoly átéléssel ápolja a Jézus Szíve iránti tiszteletet.

Együtt dobban ez a Szív minden ember szívével. Együtt dobban örömünkben, bánatunkban egyaránt. Hiszen Jézus is itt élt a földön, és közöttünk, emberek között halt meg.

E megdicsőült Szív most értünk – barátaiért, testvéreiért – dobog szüntelen a mennyben és az Oltáriszentségben.

A szeretetnek ennél nemesebb biztosítékát és szebb példáját elgondolni sem lehet.

Jézus Szíve oltalmába ajánlják magukat a családok, plébániák, szerzetesrendek, egyházmegyék, olykor egész országok.

A június hónapot és minden hónap első péntekét Jézus Szíve tiszteletének szenteljük.

Fölajánlás Jézus legszentebb Szívének

Uram, Jézus Krisztus, neked ajánlom, és Szíved elé helyezem magamat, egész életemet, minden tettemet, bajomat, szenvedésemet, örömömet, munkámat, hogy azzal, ami vagyok és amim van, neked szolgáljak, téged dicsérjelek és szeresselek!

Erős elhatározásom, hogy maradék nélkül tiéd lesz életem, mindent irántad való szeretetből teszek, s ellentmondok mindannak, ami nem kedves előtted.

Ezért ajánlom föl egész életemet neked, aki engem oly nagyon szeretsz.

Téged választottalak üdvösségem oltalmazójául. Légy erősségem gyöngeségemben állhatatlanságomban!

Szelíd és jóságos Szív, légy menedékem halálom óráján, tégy bizonyságot rólam Isten előtt, és fordítsd el tőlem büntető haragját!

Szeretettel teljes Szív, benned minden bizodalmam.

Gyöngeségem miatt szerető Szívedtől remélhetek mindent.

Ezért semmisíts meg bennem mindent, ami nem tetszik neked!

Járja át mélyen az én szívemet is a tiszta szeretet, hogy téged soha el ne felejtselek, és tőled soha el ne szakadhassak!

Üdvözítőm, kérve kérlek szent szeretetedre, írd be nevemet szívedbe! Mert az az én boldogságom, ha életemmel, halálommal neked szolgálhatok.

Mélyen érző szívért

Isteni Üdvözítőm, aki minket, embereket Szíved mélyéből szeretsz, társaim közül sokan úgy élnek, mintha te nem volnál köztünk jelen.

Talán családunkban sem szeretnek annyira, ahogy megérdemelnéd.

Plébániánk területén, országunkban és az egész világon sokan vannak, akik közömbösek szereteted iránt.

Kegyelmedből én is megismertelek és szeretlek. Szeretetből imával és áldozattal akarok vezekelni a sok lelkibeteg ember nevében az emberiség bűneiért. Hozzád járulok, hogy mennyei Atyádnak nemesebb, tisztultabb szívű emberiséget mutathass be. Ezért veled szívben a legmélyebben összeforrva akarok a megváltás művén dolgozni.

Ajándékozz nekem tettrekész szívet, amely mindig hűen teljesíti akaratodat!

Jézus Szíve, szeretet tűzhelye, gyullaszd lángra szívemet szereteteddel!

*

Betegségben

Legyintesz a kezeddel! Nagyon jól érzed magad, teljesen egészséges vagy, azt mondod.

Csakhogy a betegség téged is éppúgy meglátogathat, mint ismerőseid közül már néhányat. Te is megtapasztalhatod, mit jelent kórházban vagy otthon a lassú gyógyulás végtelennek tűnő napjait az ágyban fekve, csöndben számlálni.

De ha ilyen helyzetbe kerülnél, miért engednéd ezt az időt haszontalanul tovaszállni? Az itt következő tanácsok segítségedre lesznek, hogy a még oly nehéz napokat is keresztény lelkülettel tudd elviselni és átélni.

Ha magas lázad van, súlyos fájdalmak gyötörnek, vagy a teljes mozdulatlanságra vagy kényszerítve, elégedjél meg azzal, hogy időnként keresztet vetsz, és röpimát küldesz az Úrhoz: Uram, teérted! – Szűzanyám segíts! – Jöjjön el a te országod!

Legyen közeledben feszület vagy Mária-kép, hogy bármikor rápillanthass! Ez már maga is imádság.

Ha már jobban vagy, imádkozz magad-formálta mondatokkal, vagy mondj el egy tizedet a rózsafüzérből!

Ha bírod, próbálj rendszert vinni imaéletedbe: reggel felajánló ima, lelkiolvasmány, ima a Szűzanyához. Isten jelenlétére gondolás például minden óraütéskor. Este lelkiismeret-vizsgálat. Mindezt erődhöz és állapotodhoz mérten. Vasárnap vedd elő a miseimádságokat! Esetleg van rádiómise is. Ne szégyelld kérni, hogy ilyenkor ne zavarjanak. Ha betegséged hosszabb ideig tart, időnként gyónjál és áldozzál meg. Bármely pap szívesen teljesíti a betegnek ezt a kívánságát!

Uram, ma ismét új napra virradtam, és én még mindig itt fekszem betegen, e falak közé zárva.

Amikor egészséges voltam, nem tudtam azt eléggé értékelni. Nem tudtam örülni annak, hogy fájdalom nélkül járhatok-kelhetek, elhúzhatom a függönyt, hogy a nap sugarai fénnyel árasszák el a szobát.

Nem tudtam, micsoda boldogság reggel az ágy előtt térdelve egészséges testemet neked fölajánlani, és a napi munkámhoz látni.

Betegségre volt szükség ahhoz, hogy megtanuljam megérteni: az egészség a te ajándékod, amelyért sohasem lehetek eléggé hálás.

Szeretném közömbösségemet jóvá tenni. Ezért fölkínálom neked elgyöngült testemet, lázas homlokomat, elernyedt tagjaimat, álmatlan óráimat, ezt az egész hosszú, nagyon hosszú napot.

Fájdalmaimat összekötöm a te szenvedéseiddel, és különösen azt kérem tőled…

Fölajánlom neked a látogatás örömeit…

Köszönetet mondok neked minden figyelmességért, amelyet oly sok más betegnek nélkülöznie kell.

Fölajánlom azokat a pillanatokat, amikor azt hiszem, hogy teljesen elhagyatott vagyok, mert az élet tovább folyik a maga megszokott medrében – de már nélkülem… Adj ilyenkor is derűs lelkületet és engedd, hogy a magányban megtaláljalak téged! Adj ennek a hosszú napnak minden percéhez erőt, hogy a szenvedés próbáját kiálljam zúgolódás nélkül!

Engedd, hogy türelmes beteg legyek! Tudjak jó példát adni azzal, hogy jó kedélyű, segítőkész vagyok akkor, ha magam is rá vagyok szorulva mások segítségére!

Engedd, hogy kimutathassam mások iránti köszönetemet és hálámat! És add, Uram, Jézus Krisztus, hogy a betegség idején is hű tanítványod maradhassak!

Szabó László vastüdőben élt fiatalember rajza, aki szájába vett ecsettel festett

Beteg gyermek imája

Uram, nagyon nehéz elviselni,

hogy én sohasem lehetek olyan egészséges,

mint a többi gyerek!

Miért éppen nekem kellett így születnem?

Miért néznek rám az emberek kíváncsian, részvéttel?

Miért kell nekem minden erőmet összeszednem ahhoz,

amit a többiek szinte játszva elvégeznek?

Miért mondják szüleimnek: „Milyen nehéz lehet

maguknak ezzel a beteg gyermekkel”!

Miért, Istenem, miért?

Sohasem fogom teljesen megérteni…

De valamire mégis megkérnélek:

Segíts, hogy ne veszítsem el életkedvemet!

Segíts, hogy erőmet megfeszítve mindent elérhessek,

ami csak tőlem telhet!

Segíts, hogy jó pajtás lehessek!

És add meg a többieknek, hogy ne bánjanak velem úgy,

mint valami különccel, hanem mint olyan baráttal,

aki szívvel-lélekkel hozzájuk tartozom.

Ámen.

*

Földi életünk legnagyobb értéke

a néma, panasz nélküli szenvedés.

Kaszap István

Remény (Árgyélán György felvétele)

Így kell a szenvedést megbékélten fogadni:

Úgy szenvedj, hogy a szenvedésről alkotott elméletedet ne erőszakold rá másokra, testi szenvedésedből ne teremts életfilozófiát, ne nevezd ki magad vértanúnak, ne számítsd ki bátorságod árát, ne vesd meg az együttérzést, de ne is keresd túlságosan.

Mint mindenben, a szenvedésben is őszintének kell lennünk. El kell ismernünk, hogy fáj a szenvedés, de azt nem szükséges kimondanunk. Jó, ha észrevesszük, hogy nem tudunk nagyvonalúan szenvedni, gyöngeségünket azonban mégis bizonyos hősiességgel kell elfogadnunk. Mindig nehéz jól szenvedni és úgy, hogy értékes legyen, de még nehezebb, ha emberi segítségre nem számíthatunk. Jó, ha szenvedésünkben nem kísértjük Istent, és kevélységből nem öltünk magunkra olyan magatartást, amelybe nem tudunk kitartani.

El kell fogadnunk azt a tényt, hogy sokkal nehezebb huzamosabb ideig tűrni a könnyű szenvedés egyhangúságát, mint a heves fájdalom gyorsan enyhülő rohamát. Mindkét esetben saját szegénységünk az, amit nehéz elviselni, hogy mindinkább semminek látszunk, hogy önmagunknak és barátainknak nagyrabecsülését elveszítjük.

Készségesen el kell fogadnunk azt a keserű igazságot, hogy végül terhére lehetünk azoknak, akik szeretnek bennünket. De ezt is vállalnunk kell. Elvetettségünk és hasznavehetetlenségünk tökéletes elfogadása Isten kegyelmében gazdaggá tesz minket is, másokat is. Hősies szeretet kell ahhoz, hogy elfogadjuk mások gondoskodását akkor, amikor már teljesen képtelenek vagyunk önmagunkat eltartani.

Mindaddig nem tudunk jól szenvedni, amíg nem Krisztust látjuk mindenben – a szenvedésben is, és azok szeretetében is, akik segítenek rajtunk.

Thomas Merton

Joni Eareckson amerikai lány 1967-ben 17 éves volt, amikor egy fejesugrás közben súlyos baleset érte: nyakcsigolyája eltört, és azóta se kezét, se lábát nem tudja megmozdítani. Életét tolószékben tölti, teljesen környezetére van utalva. Évekkel balesete után írja magáról:

Naponta az örökkévalóság fényében élek, és ez annyira természetessé vált, hogy szinte elfelejtettem, hogyan éltem és gondolkodtam azelőtt. Isten azonban nemrégiben ismét emlékeztetett rá.

Egyik este történt, amikor kedélyesen beszélgettünk baráti körben farmunkon. Sógorom a gitárját pengette, mi, többiek pedig körülültük a kandalló tüzét, és annak fényében beszélgettünk, nevettünk és énekeltünk. Rusztikus lakószobánk, egykori rabszolgaszállás, jóval több, mint százötven éves. A tetőgerendák egy régi vitorláshajóról valók; a vastag, meszelt falakon apám képei függenek, melyek a régi vadnyugat jeleneteit ábrázolják. A kandalló mellett hordalékfa van fölhalmozva, és a szemközti falon egy indián háziszőttes függ. Az egész szoba csak úgy sugározza a kedélyességet.

Nagyon jól érzem magam a tolószékben, ezért rendszerint abban szoktam üldögélni, míg a többiek a heverőn vagy a karosszékekben, vagy éppen a szőnyegen foglalnak helyet, hátukat a falnak vetve. Azon az estén azonban az egyik fiú Betsy barátnőm mellé ültetett a heverőre. Miután egymásra tette lábaimat – kartartóimtól eltekintve –, olyan „normálisnak” látszottam, hogy aki nem ismert, nem vette volna észre, hogy béna vagyok.

Egy ideig hátradőlve hallgattam a nevetést, tapsot és éneklést. Betsy megkérdezte, hogy érzem magam a heverőn.

– Érdekes, tudod – feleltem elgondolkozva, miközben végigpillantottam a szobán –, ez alatt a rövid idő, talán összesen háromnegyed óra alatt, amióta a heverőn ülök, rájöttem, hogy milyen könnyen elfeledkeznék Istenről, ha újra egészséges volnék.

Tudjátok, ott a heverőn, ahol egyáltalán nem látszott rajtam a bénaságom, könnyebben el tudtam képzelni, milyen volna, ha most ki tudnék menni a konyhába, hozni magamnak a hűtőszekrényből egy üveg kólát, föl tudnék tenni egy lemezt, az ajtóhoz tudnék menni, ha csöngetnek, vagy valami egyebet tudnék tenni, amit az egészséges ember könnyen megtesz. Észrevettem, milyen hamar betöltené az életemet ezer apró dolog úgy, hogy hamarosan egy gondolatom sem maradna Isten számára.

*

Sokan vannak közöttünk, akik egyáltalán nem gondolnának Istenre, ha valamiféle probléma nem irányítaná figyelmüket őrá. „Szórakozásaink közben suttogva szól hozzánk Isten, lelkiismeretünk által beszél, de fájdalmak között valósággal kiált; a szenvedés az a szócső, amely által a süket világot föl akarja ébreszteni” – írja C. S. Lewis.

Eltelne egész életünk anélkül, hogy csak futólag is gondolnánk Istenre és az örök üdvösségünkre. Ezért küld számunkra Isten szenvedést és fájdalmat, hogy általuk elzárja előlünk a „pokolba vezető utat”.

*

Azt mondod, nem vagy beteg, nem fáj semmid.

De talán magadnak is alig mered bevallani, hogy olykor hangosan sírva fakadnál, de könnyeid is csak befelé hullanának.

Valóban van olyan fájdalom, amely a testi szenvedésnél is mélyebbre szánt az ember szívében: a szüntelen megaláztatás, az állandó lelki gyötrés, a másoknak való teljes kiszolgáltatottság tudata; amikor a lépésről lépésre éreznünk kell, hogy környezetünk leértékel, semmibe vesz bennünket. Amikor azok, akiktől a legtöbb megértést reméltünk, éppen a legközelebbi hozzátartozóink teszik keserűvé életünk minden percét.

Évek telnek el így, nyomasztó, fojtogató légkörben, lassan kialakul bennünk a kisebbségi érzés, kezdjük elhinni, hogy nem vagyunk valók semmire, fölöslegessé váltunk.

Reggel félve indulsz munkába, iskolába, mert tudod: veled bárki bármilyen hangot használhat, téged a legparányibb botlásért kigúnyolnak, s az köt beléd, akinek éppen kedve támad hozzá. Ha eljön a délután, növekszik benned a félelem, és szeretnél minél később hazaérni, mert otthon mindig te vagy az oka mindennek: a te hibád, hogy kifutott a tej, hogy elveszett a lakáskulcs, szemetes az előszoba, és hogy még mindig nem akar szép idő lenni… Te vagy a bűnös mindenért, egész elhibázott életükért… Lépteidet lassítod, a kapu előtt szíved a torkodban kalimpál: vajon hogyan fogadnak megint?

Ha az isteni gondviselés ezt a sorsot osztotta volna rád, nagyon nagy kegyelemben részesültél. Az élet olyan iskoláját járod, amelyért mennyei Atyánk a legkitűnőbb végbizonyítványt adja kezedbe. Mert ki értené meg az elgyötört szívű embereket, töméntelen szenvedésüket és megaláztatásukat, ha nem éppen te, aki szomorú sorsukat magad is átélted? Adj hát hálát Istennek ezért a nagy kegyelemért, és csak azért se engedd lelkileg megnyomorítani magadat!

Ha úgy érzed, szenvedsz a szeretet hiányától, ha szüntelen csak bántások érnek, ez semmiképpen se ingereljen arra, hogy gyáva módon, kedvüket keresve hozzájuk hasonlóvá akarj lenni. Különösen ne engedd, hogy szíved mélyén a bosszú érlelődjék. Nem, te keresztény vagy, Krisztus tanítványa, neked másképpen kell válaszolnod a bántásokra! Te kenyérrel fogsz visszadobni mindenért és mindenkinek, aki köveket hajigál arcodba! Egyszer te leszel az, akinek erejébe kétségbeesetten belekapaszkodnak, aki egyetlen vigaszuk leszel…

Először is önmagaddá kell válnod, hogy kiléphess mások harapófogójából, azokéból, akik gyöngyeidet eltaposták, és most föl akarnak téged falni… Ezért végy merész fordulatot, és ezen túl ne te várj el belátást tőlük, hanem mostantól kezdve te légy szerencsétlen életük számára a megértés forrása: tőled kapják meg azt a szeretetet, amit eddig megtagadtak tőled. Előbb-utóbb tapasztalni fogod, toronymagasan fölöttük állsz, hogy a melegséggel és jósággal, melyet bosszú helyett nekik ajándékozol, elsősorban te leszel gazdagabb, s lassanként ők kerülnek a te „harapófogódba”.

Ne ess hát kétségbe, nincs veszve semmi! A jó Isten különös szerepet szán életednek. Mit gondolsz, Jézus miért dolgozott durva kezű – s talán durva lelkű – emberek között Názáretben harminc évig ahelyett, hogy a jeruzsálemi írástudók között forgolódott volna? Mert ott, Názáret utcáin értette meg legjobban azokat, akiknek némán, panasz nélkül kellett elviselniük a mindennapok megaláztatását egy életen keresztül. Látva sok bánatukat, keserűségüket, méltán mondhatta nekünk:

„Gyertek hozzám mindannyian, akik elfáradtatok, s akik terhet hordoztok – én megkönnyítelek titeket. Vegyétek magatokra igámat, és tanuljatok tőlem, mert szelíd vagyok és alázatos szívű, s megtaláljátok lelketek nyugalmát.” (Mt 11, 28–29)

Ha Krisztus küldetésében akarsz járni, neked is jó szót, emberséget, bátorítást kell továbbadnod a mai kor elfáradtjainak, megalázottainak, üldözötteinek.

De addig – most úgy véled – még hosszú az út, és valahol el kellene kezdeni az új életet, ki kellene lépni a szorító hálóból.

Mindenekelőtt próbálj meg lélegzethez jutni a nagy kuszaságban. Keresd a magányt, térj be egy csöndes templomba, rendezd gondolataidat, mérd föl helyzetedet, kérd a Szentlelket, hogy adjon erőt elhatározásodhoz. A templomból kilépve már érezned kell, hogy valamivel erősebb vagy, mint amikor beléptél.

Próbálj ezután minden sértést azonnal elfeledni. Légy kőszikla, melyről lepereg a zápor. A küzdelemben egy percre sem vagy egyedül. Izaiás próféta szavaival és lelkületével fölfegyverkezve bátran szemébe nézhetsz üldözőidnek – s lelked mélyén megbocsátó nagylelkűséggel már mosolyoghatsz is egy kicsit.

*

Nem rejtettem el arcomat azok elől,

akik gyaláztak és leköpdöstek.

Isten, az Úr, megsegít, ezért nem vallok szégyent.

Arcomat megkeményítem, mint a kőszikla,

s tudom, hogy nem kell szégyenkeznem.

Közel van, aki igazságot szolgáltat nekem.

Ki szállhat velem perbe?

Álljunk ki együtt! Ki az ellenfelem?

Jöjjön ide hozzám?

Isten, az Úr, siet segítségemre.

Izaiás próféta

(50, 6–9)

Ehhez az – Izaiás próféta által említett – kiálláshoz azonban előbb nagy belső békére van szükséged, igazi, mély, krisztusi alázatra, mely egyedül képes arra, hogy megóvjon téged minden emberi támadástól.

Ezért már most keresd meg azokat, akiknek nálad is többet kell elviselniük, akiknek nálad is több megaláztatásban van részük! A magad sebei gyógyulnak, amikor az övéiket kötözgeted. A magad ereje növekszik, amikor őket bátorítod.

Mennyei Atyánk nem enged elveszni téged. Ki fogsz szabadulni börtönödből, és szép, gazdag élet vár rád. Gazdagságodból szétszórsz mindenkinek. Elsősorban azoknak, akiknek a legtöbb teher nyomja vállukat.

Így teszed jobbá a világot, szebbé magad körül az életet.

Így készíted elő magad számára is az örök hazát, ahol „nem lesz többé halál, sem gyász, sem jajgatás, sem vesződség; mert a régi világ elmúlt.” (Jel 21, 3–4)

*

Imádkozom azért a testvéremért, aki megsebesített, akinek őszintén megbocsátottam. Egyesülve Krisztussal, a pappal és áldozattal, fölajánlom szenvedéseimet az egyházért és a világért.

II. János Pál pápa szavai

az ellene elkövetett fegyveres merénylet után.

Isten oltó-kése

Pénzt, egészséget és sikert

Másoknak, Uram, többet adtál,

Nem kezdek érte még se pert

És nem mondom, hogy adósom maradtál.

Nem én vagyok az első mostohád;

Bordáim közt próbáid éles kését

Megáldom s mosolygom az ostobák

Dühödt jaját és hiú mellverését.

Tudom és érzem, hogy szeretsz:

Próbáid áldott oltó-kése bennem

Téged szolgál, mert míg szívembe metsz,

Új szépséget teremni sebez engem.

Összeszorítom ajkam, ha nehéz

A kín, mert tudom, tied az én harcom,

És győztes távolokba néz

Könnyekkel szépült, orcád-fényű arcom.

Tóth Árpád

Felebarátaink betegsége

Neked is meg kell látnod, ha környezetedben valaki beteg, szenved! Próbáld magad beleélni abba, amit a betegek éreznek! Képzeld magad helyükbe, mintha te lennél, aki a párnák között fekszik! Akkor cselekedhetsz igazán Krisztus szavai szerint: Mindazt, amit akartok, hogy veletek cselekedjenek az emberek, ti is azt cselekedjétek ővelük! Viselkedj irántuk valódi keresztény módon: imádkozz értük, keresd föl őket levélben, vagy ha tudod, látogasd meg személyesen is őket! Úgy beszélj velük, hogy szavaid nyomán megvigasztalódjanak, ne pedig elcsüggedjenek! Érezz velük szenvedéseikben, bajaikban, és tanúsíts irántuk minél több jószívűséget, őszinte megértést!

Uram, akit szeretsz, most beteg. Uram, te mindent megtehetsz: add vissza az egészségét!

De ha másként határoztál, kérlek, adj neki kegyelmet, hogy a betegséget keresztény lelkülettel tudja elviselni!

Ha gyakran látogatsz beteget, fűzd még hozzá:

Palesztina utcáin oly jóságos lélekkel fogadtad be a betegeket, hogy azok mind hozzád tartozónak érezték magukat. Tölts el engem is ugyanolyan jósággal, gyöngédséggel; ajándékozz meg kellő tapintattal, amely oly nehezünkre esik, amikor egészségesek vagyunk.

Add, hogy indulataimat legyőzzem, saját vágyaimról lemondjak, hogy magamat minél inkább beteg testvéreimnek szentelhessem, ha állapota úgy kívánja!

Egészséges vagyok, Uram, és hálát adok ezért! Engedd, hogy felebarátom szenvedése megszenteljen, türelemre és alázatra indítson engem…

Beteg édesanyáért

Isteni Üdvözítő, édesanyám beteg, és nem tud rólunk gondoskodni.

Te tudod, milyen nagy szükség volt édesanyádra a názáreti otthonban. Kérlek téged, aki oly nagyon szeretted édesanyádat, add vissza édesanyám egészségét!

Ha azonban azt akarod, hogy édesanyámnak most szenvedéseivel és nem két keze munkájával kell bennünket segítenie, úgy legyen meg a te akaratod.

Adj neki türelmet, és engedd, hogy a megpróbáltatások által megszentelődjék!

Add, hogy iránta mindig kíméletes legyek, és kerüljek mindent, ami fájdalmat okozna neki, a háztartásba pedig a legjobb erőm szerint segítsek!

(Az ima szavainak átalakításával, de hasonló lelkülettel imádkozhatsz beteg édesapádért vagy más rokonodért.)

Betegek Anyja

Betegek Anyja, Szűz Mária, virrassz a földkerekség minden betegének ágya mellett!

Azoké mellett, akik ebben az órában veszítik el eszméletüket és meghalnak.

Akik haláltusájukat vívják,

akiknek nincs semmi reményük a gyógyulásra,

akik fájdalmukban sírnak és jajgatnak,

akiket senki sem ápol, mert nincs rá pénzük,

akik menni szeretnének, de nyugton kell feküdniük,

akiknek pihenni kellene, de a szükség a munkára kényszeríti őket,

akik nyugtalanul hánykolódnak fekhelyükön,

akik a hosszú éjszakákat álmatlanul, nyitott szemmel töltik,

akiket betegség közben még családjuk gondjai is nyomasztanak,

akiknek végleg le kell mondaniuk terveikről,

akik nem hisznek a túlvilágban,

akik Isten ellen zúgolódnak,

akik nem tudják, hogy Krisztus őértük is szenvedett!…

*

A beteg áldozása

Mielőtt a pap megérkezik a beteghez, a szobában fehér abrosszal leterített asztalon két gyertya közé helyezzünk egy feszületet. Tegyünk az asztalra egy pohár vizet és kéztörlő kendőt.

Amikor a pap belép, így köszön:

Békesség e háznak és minden lakójának!

A pap az asztalon elhelyezi az Oltáriszentséget tartalmazó szelencét, és térdet hajt. Ezután szenteltvízzel meghinti a beteget és a szobát, miközben mondja:

Emlékeztessen a szenteltvíz keresztségünkre és Krisztusra, aki szenvedésével és föltámadásával megváltott minket.

Ha a beteg úgy kívánja, most meggyónhat. Utána elmondják a közgyónást, majd a pap – vagy valamelyik résztvevő – részletet olvas föl a Szentírásból.

A pap és a jelenlevők közösen elimádkozzák a Miatyánkot. Ezután a pap fölmutatja az Oltáriszentséget és mondja:

Íme, az Isten Báránya: íme, aki elveszi a világ bűneit! Boldogok, akiket meghív lakomájára Jézus, az Isten báránya.

A beteg és a többi jelenlévő:

Uram, nem vagyok méltó, hogy hajlékomba jöjj,

hanem csak egy szóval mondd,

és meggyógyul az én lelkem.

A pap a beteghez lép, és fölmutatja az Oltáriszentséget:

Krisztus teste.

A beteg feleli: Ámen. És megáldozik.

Most rövid csöndet tartanak, utána a pap befejező könyörgést mond:

Könyörögjünk! Urunk, szent Atyánk, mindenható örök Isten! Bizalommal kérünk téged, hogy Fiadnak, a mi Urunk Jézus Krisztusnak szent teste, amelyet testvérünk (nővérünk) magához vett, legyen testének és lelkének örök orvossága! Krisztus, a mi Urunk által.

Mindnyájan: Ámen.

Befejezésül a pap megáldja a beteget és a jelenlévőket.

*

Egy 24 éves lány egyszer letörve érkezett az ifjúsági hittanra. Óra végén a hitoktató megkérdezte, mi van vele. „Ma egy daganatot találtak rajtam. Lehet, hogy rosszindulatú…”

Akik hallották a hírt elnémultak. A hitoktató fölhívta őket, hogy imádkozzanak együtt. Hosszú ima után így szólt: „Lehet, hogy ez a daganat nem rosszindulatú, de az is lehet, hogy rövidesen meghalsz. Átmész a mennybe. Jó, hogy ezt előre tudod. Készülj föl! Minden reggel azzal az elhatározással indulj: ma föl akarsz készülni arra, hogy este Jézus elé lépj. Hogy átlépj a Szent Szűz és a szentek társaságába. Mi is imádkozunk, és próbálunk ugyanígy élni veled és érted.”

A leány sápadtan válaszolt: „Megpróbálom.”

Egy hét múlva sugárzó arccal mesélte: „A szövettani vizsgálat eredményére még várni kell. De életem legszebb hete volt ez a mostani. Soha nem éltem át ennyire, hogy Isten szeret és hazavár. És soha nem tudtam ilyen szabadon szeretni embertársaimat…”

(t. f.)

Ápolónő imája betegeiért

Uram, mennyi jajt, panaszt hallottam ma is, és milyen kevés vigasztaló szót tudtam mondani! Most nagyon fáradt vagyok, nem is érzem jól magam, de a gondolatok nem hagynak nyugodni…

Vajon az az idős férfi, aki ma haláltusáját vívta, elérkezett-e hozzád? Ő ismert téged, a maga módján meg is vallott, de kissé türelmetlen volt, s olykor családtagjait is bántotta, amiért nem ment minden úgy, ahogy szerette volna. Nézd el neki, Uram, ha néha ellened is lázadozott, hiszen súlyos fájdalmai lehettek.

És az a rákos beteg, akinek semmi reménye, úgy szeretne élni! Tervei vannak, szeretné megérni unokáit, s enni a fa gyümölcséből, amelyet ő ültetett.

Istenem, mennyire örülök, hogy annak az agyvérzéses betegemnek ma végre sikerült néhány lépést tennie!

Milyen boldogság látni munkánk eredményét, és hinni, hogy mellettünk vagy, figyeled lépéseinket!

De mit mondjak, Uram, a hónapok óta szenvedőnek, akinél az erős fájdalomcsillapítók is csak ideig-óráig hatnak, és ő zúgolódva kérdi: Hol az Isten, aki elnézi, hogy így kínlódjam? – Hogyan beszélhetnék neki rólad, a számunkra készített országról, ahol letörlik a könnyet, s földi szenvedésünk érdemszerző lesz? Hiszen ő nem ismer téged! Uram, adj szavakat, hogy tudjam vigasztalni, szenvedését enyhíteni, hogy eszközöddé váljak, és általam találjon meg téged.

Add, Uram, hogy mindig legyen egy jó szavam betegeimhez, főleg az idősebbekhez. Tudjak egy kis melegséget, reménysugarat vinni magányos életükbe, mert elkeseredettek, öregek, tehetetlenek. Sokszor úgy érzik, hogy mindenki, még te is elhagytad őket.

Mennyei Atyám! Hallgass meg engem, és segítsd meg őket, hogy tudjanak bízni benned. Érezzék, te sohase hagyod el őket. Küldj melléjük megértő, türelmes hozzátartozókat. Adj nekem is türelmet és erőt! Nekik pedig küldd el – ha utolsó órájukban is – a veled való megbékélés kegyelmét és boldog örömét! Ámen.

Varga Borbála

*

A betegek szentsége

A betegek szentsége – vagy miként sokan nevezik: betegek kenete – azok teste és lelke számára eszközöl ki külön kegyelmeket, akik súlyos betegségben szenvednek.

A beteg szenved, kínzó fájdalmakat kell elviselnie, sőt a halál is fenyegetheti.

Krisztus szentséget rendelt a súlyos betegek számára vigasztalásul. Ez a szentség hatékonyan közreműködhet újrafölépülésükben is. De ha a mindenható Atya másként rendeli, erőt ad nekik a halálban, hogy hozzá készségesen visszatérjenek.

A szentség korántsem kizárólag a haldoklók szentsége, mint ezt sok tévesen tájékozott katolikus véli. Nem azok szentsége, akik haláltusájukban eszméletüket vesztve már valószínűleg nem is tudják, mi történik velük.

Ha betegünk a végső órákra halogatja e szentség fölvételét, úgy fennforog a veszély, hogy számára e szentség már hatástalan marad.

Ha megtudod valakiről, hogy súlyos beteg (különösen rokonságodban), és ajánlatos volna, ha fölvenné a betegek szentségét, ne mulaszd el erre tapintatosan fölhívni a figyelmet! Mindenesetre igyekezz eloszlatni azt az előítéletet, mintha ez a szentség az utolsó vigasz lenne a földi életben. Hivass mindig idejében papot!

A betegek szentségének lényege a szent olajjal való megkenés. Előtte a pap szentírási részt olvas föl, imákat és egyetemes könyörgéseket mond. Ezt követően azt kéri Istentől, hogy akit a betegek olajával megken, annak adja vissza egészségét, adjon erőt a szenvedés elviseléséhez. Magát a szentséget e szavakkal szolgáltatja ki:

E szent kenet által

és nagy irgalmassága szerint

segítsen téged az Úr

a Szentlélek kegyelmével;

Felelet: Ámen.

A pap pedig folytatja, megkenve a beteg homlokát és két kezét:

szabadítson meg bűneidtől

üdvözítsen téged,

és erősítsen meg jóságosan!

Felelet: Ámen.

A betegek szentségének kiszolgáltatása a Miatyánk elimádkozásával és a pap áldásával ér véget.

Szemben a halállal

A betegséget talán elkerülheted, leküzdheted, a halált azonban nem.

De a halál is kegyelem: a halálban hasonló leszel Krisztushoz, aki szintén meghalt – érted…

A halál az örök élet küszöbe…

Fogadjuk el ezt a kegyelmet, és szívből mondjunk hálát érte Istennek. Biztos vagy, hogy elég időd lesz erre halálod percében? Miért ne tehetnéd meg hát már most?

Életed fölajánlása

Uram, Jézus Krisztus, itt állok előtted a legjobb egészségnek örvendve. Szinte érzem az élet lüktetését ereimben. Élvezem azokat az örömöket, amelyet az élet jóságos ajándékként nyújt.

Úgy terül el előttem a jövő, mint termékeny föld, ahova elvethetem terveim magját, s amelytől gazdag termést remélhetek.

És most mégis arra akarok gondolni, hogy egyszer az én életemnek is vége lesz, és egyszer nekem is számot kell adni szavaimról, tetteimről.

Ezen a napon kéred tőlem a legnagyobb és legszentebb áldozatot: egész életem művét, vagyis mindent, amit ezen a földön nekem ajándékoztál.

És mégis újra te fogod magadat nekem ajándékozni, százszorosan viszonozva azt, amit érted föláldoztam.

Még ma, szabadságom és tisztánlátásom teljes birtokában fölkínálom neked minden vágyamat és tervemet: fogadd úgy, mint egy csokor frissen szedett virágot!

Kezedbe helyezem egész életemet, és elfogadom tőled a véget: akkor és ahogyan te akarod.

Csupán egyre kérlek: maradj addig velem kegyelmeddel és barátságoddal!

Jó halálért

Emlékezz a szavakra, Uram, amelyeket a kereszten mondtál: Atyám, kezedbe ajánlom lelkemet!

Kérlek, vedd isteni szíved sebeire lelkemet, ha majd el kell válnia testemtől!

Jézusom, emlékezzél a percre, amikor keresztfádon halálos elhagyatottságodban megkínzott szíved utolsót dobbant!

Ha majd életem végső órájában az én szívem is utolsót dobban, kérve kérlek, add meg a kegyelmet, hogy lelkemben tökéletes szeretet, igaz bánat, erős hit és irgalmasságodban való rendíthetetlen bizalom éljen!

Ha mentőautó szirénáját hallod

Egy ember életéért küzd most mentős, orvos, ápoló. Egy emberért, aki testvérünk, aki én is lehetnék…

Mi történhetett vele? Agyvérzés? Infarktus? Autószerencsétlenség? Üzemi baleset? Erőszak? Vagy önkezével akart véget vetni életének?

Van mellette valaki? Aggódik érte valaki?

Talán magányosnak, elhagyatottnak érzi magát. Talán perceken múlik élete. Vajon sikerül-e megmenteni?

Add, hogy ezekben a percekben eszébe jusson: ha mindenki magára hagyta is, te vele vagy, te vagy minden szenvedőnek, kétségbeesettnek utolsó reménye és menedéke.

Csillapítsd, Uram, fájdalmait, és adj neki erőt szenvedéseinek elviseléséhez.

Keresztfán függő Jézusunk, irgalmazz súlyos veszélybe jutott testvérünknek!

*

A halál órájának elfogadásáért

Uram, Istenem, már most elfogadom kezedből a halált úgy, ahogy akaratod szerint elér. Elfogadom minden félelmével, fájdalmával és kínjával. Elfogadom alázatosan és készségesen.

Sokat gondolok halálomra, hogy milyen lesz. De úgy akarok gondolni rá, hogy teljes alázatossággal fogadjam el Istentől, bárhol, bármilyen körülmények között küldje nekem!

Salkaházi Sára naplójából. 1935. április 10.

Drága jó szüleim!

Hamarosan agyonlőnek, délben – most negyed tíz. Öröm és megindultság tölt el.

Bocsássatok meg mindenért: minden fájdalomért, amit okoztam nektek, és azért is, amit most okozok. Bocsánat minden rosszért, amit tettem, és minden jóért, amit elmulasztottam.

Végrendeletem rövid: kérve kérlek, őrizzétek meg hiteteket.

Főként semmi gyűlölet azok ellen, akik agyonlőnek.

Szeressétek egymást, mondja Jézus, és mondja a vallás, amelyben élek, és amelytől nem szabad eltávolodnotok: – ez a vallás a szeretet vallása.

Szívem minden idegszálával ölellek benneteket. Neveket nem idézek, szívembe vannak vésve.

Fiatok és unokátok, aki forrón szeret benneteket:

Roger

Negyed tizenegy. Nyugodt vagyok, derűs. Megszorítottam őreim kezét. Nagy öröm.

Mégis fölkeresem az abbét… Boldog vagyok. Isten jó.

(Roger Pironneau 1920. november 9-én született.

A német katonai törvényszék 1942. március 23-án halálra ítélte.

1942. július 29-én lőtték agyon a Mont Valérie-n.)

Ha a halál olyan valakit szakít el tőled, aki igen közel állt hozzád, akit különösen szerettél, akkor se engedd magad a bánattól és gyásztól teljesen letörni, mint akinek nincs semmi reménye!

Mély fájdalmat érzel, s alig tudsz könnyeidnek parancsolni… de hiszen maga Krisztus is sírt, amikor barátja sírjánál állt.

Fájdalmadban fordulj bizalommal Krisztushoz, aki ezeket a szenvedéseket maga is átélte! Ajánld magad a Szűzanyának, mert ő is sokat szenvedett, amikor szent Fiának keresztje alatt állott!

Végezetül ne feledd el a hozzátartozók együttérző lélekkel való vigasztalását!

A szenvedő egyházért

Az egyházhoz nemcsak azok a keresztények tartoznak, akik itt a földön küzdenek, vagy már a mennyországban vannak, hanem a tisztítóhelyen szenvedő lelkek is, vagyis a szenvedő egyház.

Ezeknek a lelkeknek meg kell tisztulniuk, mielőtt Isten színe elé lépnének.

Imáiddal, áldozatvállalásaiddal megrövidítheted szenvedésünket.

Miért ne végezhetnél erre a szándékra néha például egy keresztutat vagy rózsafüzért? Miért ne ajánlhatnál föl értük olykor egy szentmisét? Talán elhunyt szüleidért vagy esetleg azokért, akikre senki sem gondol.

Dicséretes dolog halottaink sírját virággal díszítenünk, de inkább használ, ha imádkozunk – és misét mondatunk – lelkük üdvéért.

*

Imádság elhunytért

Uram, vigasztalj meg engem, hogy ne úgy szomorkodjam, mint azok, akiknek nincs reménységük!

Mert tudom, Üdvözítőm, hogy te legyőzted a halált; aki tebenned hisz, nem hal meg örökre, és a tünékeny élet, mint pillanatnyi álom, csak átmenetül szolgál a jövő életbe.

Azt is tudom, hogy azok a kötelékek, amelyeket te magad fontál, és azok az érzelmek, amelyeket megáldottál, megszűnhetnek egy időre a földön, de újra fölélednek az égben, ahol még jobban szeretünk, mert csak benned szeretünk, Istenem!

Fogadd tehát országodba, jóságos Atya, akit szeretek; bocsásd meg hibáit, légy hozzá irgalmas, adj neki örök békét!

Nekem pedig add meg a kegyelmet, hogy a szenvedés által megszentelve egykor ismét együtt lehessek azokkal, akiket annyira szerettem, és veled, Istenem, akit mindennél jobban kell szeretnem! Ámen.

Meghalt szülőkért

Örök, mindenható Isten, aki azt parancsolod, hogy szüleinket tiszteljük, gyermeki bizalommal járulok hozzád és kérlek, szabadítsd meg édesapámat (édesanyámat, testvéremet…), aki talán még a tisztítóhelyen szenved!

Jóságos Atyám, bocsásd meg bűneit, amelyek közül talán akárhánynak én is okozója lehettem.

Emlékezzél meg, Uram, a gyermeki hűségről, szeretetről és engedelmességről, amelyet szent Fiad e földön gyakorolt, a szeretet ama szolgálatairól, amelyeket boldogságos Anyjának s akaratod szerint minden embernek tett.

Erre a szeretetre kérlek, könyörülj édesapámon (édesanyámon…), és fogadd be őt mennyei dicsőségedbe.

Ámen.

Meghalt hívekért

Üdvözítő Jézus Krisztus! Kérünk téged, fogadd országodba híveidnek lelkét, akikért szent véredet kiontottad.

Emlékezzél meg, Uram, hogy gyarló az emberi természet, és olyanok vagyunk, mint a mezei virágok, melyek hamar elhervadnak, és a szél könnyen széthordja szirmaikat.

Te, aki a keresztfán meghallgattad a hozzád folyamodó jobb latort, és a paradicsom örömét ígérted neki, hallgasd meg híveid kiáltását is, és kegyelmesen oldozd föl e világból kimúlt szolgáid lelkét minden bűnök kötelékétől, hogy a föltámadás dicsőségében a választottak között részesüljenek az örök életben.

Adj nekik, Uram, örök nyugodalmat, és az örök világosság fényeskedjék nekik! Ámen.

(Sík–Schütz Imádságoskönyve nyomán)

Miatyánk Isten, mindeneknek Atyja,

kihez hajlunk, mint fű a Nap felé,

az én szívem kétség nem szorongatja,

midőn indulok végórám elé.

A halál nékem nem fekete börtön,

nem fázlaló, nem is rút semmiképpen:

egy ajtó bezárul itt lenn a földön,

s egy ajtó kinyílik ott fenn az égen –

ez a halál.

Gárdonyi Géza

Útban a „Mischabel Dóm” csúcsa felé (Tálos Zoltán felvétele)

Istennel a dicsőségben

Jöjjetek, Atyám áldottai,

vegyétek birtokba

a világ kezdetétől

nektek készített országot!

(Mt 25, 34)

Valahol lenni kell egy lakomának,

Hova hivatalos, kit idelenn

Halálba űzött az éhség, a bánat,

A reménytelen szerelem.

Valahol lenni kell egy palotának,

Hova bejáratos, kit idelenn

Minden örömből és fényből kizártak,

S elhullt a rögös útfelen.

Valahol lenni kell egy orgonának,

Melyen majd egyszer befejezhetem

a dallamot, mely itt halálba bágyadt,

S amely az életem nekem.

Juhász Gyula

Földi életünk minden küzdelme, minden sikere és kudarca mögött valahol a lelkünk mélyén ott lappang a csillapíthatatlan vágyakozás, hogy egyszer letehessük fegyvereinket, s végre megpihenve hazaérkezhessünk egy közösségbe, ahol nincs többé ellenségeskedés, nincs többé gyűlölet, nincs gyanakvás, irigység és egymástól való örökös rettegés…

Nincs a földnek egyetlen embere sem, aki ne vágyna olyan világ után, ahol az emberek bizalomban és őszinte testvéri egyetértésben élnek egymással.

Nincs a földön egyetlen lélek sem, aki ne vágyna egy minden veszélytől védő, biztos oltalom szárnyai alá.

Nincs szív, mely ne sóvárogna a végleges, örök otthon melegsége után. És az Isten majd

Letöröl szemünkről minden könnyet. Nem lesz többé halál, sem gyász, sem jajgatás… (Jel 21, 4)

Mennyei Atyám! Végtelen hálával köszönöm neked, hogy életre hívtál, s meghívsz boldogító színed látására, a számomra örök idők óta készített hazába.

Tudom, te azok előtt nyitod meg ennek az országnak kapuit, akik sokat fáradoztak azon, hogy már itt a földön elviselhetőbb, szebb, boldogabb legyen az élet; akik vállalták, hogy az evangélium szellemében élnek.

Te ismered, Uram, egész életemet, minden kudarcomat, bukásomat, sikeremet és győzelmemet, szívem legrejtettebb titkait, s te fogod majd elbírálni, vajon rászolgáltam-e hozzám való végtelen jóságodra. Légy hozzám akkor irgalmas, kérlek, hisz tudod, hogy botlásaim, időleges megalkuvásaim nem az irántad való hűtlenségből, hanem gyöngeségből fakadtak.

Az örökkévalóság szemszögéből nézve már szinte csak egy pillanat választ el attól, hogy színed elé kerüljek, és számot adjak földi sáfárkodásomról.

De addig is, amíg ez a pillanat elérkezik, minden erőmmel arra törekszem, hogy tanúságot tegyek rólad, hogy egyedül téged szeretve, egyedül benned remélve érdemes élni… Hogy majd amikor földi pályámat bevégeztem, az evangéliumi példabeszéd szerint e szavakkal fogadhasd lelkemet:

Jól van, te hűséges, derék szolga. Minthogy a kevésben hű voltál, sokat bízok rád: menj be urad örömébe. (Mt 25, 21)

*

Nagyon kérem, halálom után a szószékről hirdessék művésztársaimnak, volt kedves közönségemnek és minden magyar testvéremnek, hogy egyedül Krisztust követve érdemes élni! Ez az egyedüli, igazi érték itt, ami odaát az örökkévalóságban, Isten színe előtt is megmarad. Mert van örökkévalóság! Van örök élet! Van lélek!

Jávor Pál végrendeletéből

*

Napsugarak zúgása, amit hallok,

Számban nevednek jó íze van,

Szent mennydörgést néz a két szemem,

Istenem, Istenem, Istenem,

Zavart lelkem tegnap mindent bevallott:

Te voltál mindig mindenben minden,

Boldog szimatolásaimban,

Gyöngéd simogatásaimban

S éles, szomorú nézéseimben.

Ma köszönöm, hogy te voltál ott,

Hol éreztem az életemet

S hol dőltek, épültek az oltárok.

Köszönöm az értem vetett ágyat,

Köszönöm neked az első sírást,

Köszönöm tört szívű édesanyámat,

Fiatalságomat és bűneimet,

Köszönöm a kétséget, a hitet,

A csókot és a betegséget.

Köszönöm, hogy nem tartozok senkinek

Másnak, csupán néked, mindenért néked.

Napsugarak zúgása, amit hallok,

Számban nevednek jó íze van,

Szent mennydörgést néz a két szemem,

Istenem, Istenem, Istenem,

Könnyebb a lelkem, hogy most látván vallott,

Hogy te voltál élet, bú, csók, öröm

S hogy te leszel a halál, köszönöm.

Ady Endre

Boldogok a lélekben szegények, mert övék

a mennyek országa.

Boldogok, akik szomorúak, mert majd

megvigasztalják őket.

Boldogok a szelídek, mert övék lesz a föld.

Boldogok, akik éhezik és szomjazzák az

igazságot, mert majd eltelnek vele.

Boldogok az irgalmasok, mert majd nekik

is irgalmaznak.

Boldogok a tiszta szívűek, mert ők meg-

látják az Istent.

Boldogok a békességben élők, mert Isten

fiainak hívják majd őket.

Boldogok, akik üldözést szenvednek az

igazságért, mert övék a mennyek országa.

Boldogok vagytok, ha miattam gyaláznak

és üldöznek benneteket, és minden

rosszat fognak rátok.

Örüljetek és ujjongjatok, mert nagy lesz

a mennyben a jutalmatok.

Krisztus tanítása

(Mt 5, 3–12)

Jöjjetek, Atyám áldottai! Vegyétek birtokba a világ kezdetétől nektek készített országot.

Éhes voltam, és ennem adtatok.

Szomjas voltam, és innom adtatok.

Idegen voltam, és befogadtatok.

Nem volt ruhám, és fölruháztatok.

Beteg voltam, és meglátogattatok.

Börtönben voltam, és fölkerestetek.

Erre megkérdezik az igazak: Uram, mikor láttunk éhesen, hogy enned adtunk volna, vagy szomjasan, hogy innod adtunk volna? Mikor láttunk idegenként, hogy befogadtunk volna, vagy ruhátlanul, hogy fölruháztunk volna? Mikor láttunk betegen vagy börtönben, hogy meglátogattunk volna?

A király így felel: Bizony mondom nektek: amit

a legkisebb testvéreim közül eggyel is tettetek, velem tettétek.

Krisztus szavai az utolsó ítéletről (Mt 25, 34–40)

*

Uram, ahogy akarod, úgy haljak meg,

Uram, amilyennek akarsz, olyan legyek.

Adj műremeket vagy kis cserepet,

Fogadj üdvözlő csókkal, vagy dobj rám követ,

Csak segíts épp ott, ahová küldesz!

Lángtengerbe állíts vagy vízörvénybe,

Lépjek virágos rétre, feküdjem vérben:

Jó lesz, csak legyek Atyám kezében!

R. J. Sorge (Krassói Ferenc fordítása)

Mi ez az evilági élet? Egy kis göröngy a lét Himalájához képest! Egy pillanat az évmilliárd mellett! Nem ott kezdődik-e az igazi Valóság a Nagy Kapun túl? Micsoda távlatok nyílnak majd meg ott előttünk! Micsoda űrökbe pillantunk majd bele! Micsoda mélységekbe és magasságokba szédül bele tekintetünk! Micsoda fényözönöket fogunk látni… Törpék és hangyák, mi… hogyan fogjuk szégyellni, hogy idelenn, a Nagy Kapun innen (vagy ahogyan ott majd megint mondani fogjuk: túl), olyan szörnyű nagynak értékeltük a semmit, és olyan értetlenül ráztuk le figyelmünkről az igazán nagyot.

Mi van a Nap Kapun túl? Te vársz ott miránk, te egyedül! A többi semmi tehozzád képest.

Mennyország, szentek egyessége, viszontlátás, egymásra borulás, örök ujjongás, paradicsomkert, amelyben boldogan járunk, mint Fra Fiesole édenképein a szentek…

Nem! Mindez semmi tehozzád képest; te egyedül is mennyország vagy, duzzadó élet és bűvölő báj, örökre felajzó, el nem engedő, örökre betöltő, a boldogságnak sikoltó fokaira emelő szépség…

Ó, bocsáss meg, hogy valaha mást is szerettünk, mint téged!

Bangha Béla

*

Én átrohantam sok-sok ajtón,

minden éhségben Őt óhajtom,

mert minden megszomorítottak

reménye, Krisztusom, kopogtat.

Utolsó ajtó Ő: mögötte

vár a Boldogság. Mindörökre.

Mécs László

Az újszövetségi Szentírás könyvei és azok rövidítése

Máté evangéliuma (Mt)

Márk evangéliuma (Mk)

Lukács evangéliuma (Lk)

János evangéliuma (Jn)

Apostolok Cselekedetei (ApCsel)

Rómaiaknak írt levél (Róm)

Korintusiaknak írt I. levél (1 Kor)

Korintusiaknak írt II. levél (2 Kor)

Galatáknak írt levél (Gal)

Efezusiaknak írt levél (Ef)

Filippieknek írt levél (Fil)

Kolosszeieknek írt levél (Kol)

Tesszalonikaiaknak írt I. levél (1 Tesz)

Tesszalonikaiaknak írt II. levél (2 Tesz)

Timóteusnak írt I. levél (1 Tim)

Timóteusnak írt II. levél (2 Tim)

Titusznak írt levél (Tit)

Filemonnak írt levél (Filem)

Zsidóknak írt levél (Zsid)

Szent Jakab levele (Jak)

Szent Péter I. levele (1 Pt)

Szent Péter II. levele (2 Pt)

Szent János I. levele (1 Jn)

Szent János II. levele (2 Jn)

Szent János III. levele (2 Jn)

Szent Júdás levele (Júd)

Jelenések könyve (Jel)

Utószó helyett

Jóságos Atyám! A te előrelátó gondviselésed nélkül sohasem jöhetett volna létre ez a könyv. Úgy illik tehát, hogy köszönetet mondjak sorsom irányításáért és azokért az emberekért, akiket hozzám küldtél. Ezek közül mindenekelőtt és leghálásabban köszönöm neked egykori lelki vezetőmet, aki jó két évtizeddel ezelőtt elhozta betegágyamhoz Lelotte atya kitűnő könyvét, a RABBONI-t. Új világ tárult akkor elém, új utak nyíltak meg a hozzád való közeledésben. A te akaratod volt, Atyám, hogy megszülessen a gondolat: a veled való beszélgetésnek e korszerű formáit meg kell ismertetnem magyar anyanyelvű keresztény testvéreimmel is. Köszönöm, Uram, hogy nem maradtam meg a szándéknál, hanem minden visszahúzó erő ellenére és a megjelentetés legcsekélyebb kilátása nélkül mégis hozzáláttam a mű átdolgozásához, s néhány év múlva letehettem eléd a magyar változatot, amely akkor a Beszélgetés a Mesterrel címet kapta. Kísérd, Uram, áldásoddal mindazokat, akiknek közreműködése annak idején elengedhetetlen föltétele volt a sikernek.

Az azóta elmúlt időszak azonban megmutatta, Uram, hogy híveid – különösen a fiatalok – egyre újabb és újabb utakat, módokat, kifejezéseket keresnek a hozzád és egymáshoz való közeledésben. Köszönöm neked, hogy keresztény testvéreimnek segítségére lehettem, s közreműködésem révén gyermekeid e könyvet fölhasználva a mai időkhöz inkább illő formában beszélgethetnek veled, mennyei Atyánkkal, a mi Urunk Jézus Krisztussal, valamint a Boldogságos Szűzzel és a szentekkel. Te tudod, Uram, hogy ebben a megváltozott követelményeket igénylő munkában milyen sokat köszönhetek barátaimnak, ismerőseimnek és elsősorban családomnak.

Adj, Uram, e könyv társszerzőjének, az időközben elhunyt Fernand Lelotte atyának örök békét és üdvösséget. Váljék színed előtt boldog részesévé azoknak az örömöknek, amelyekről földi életében ezeken az oldalakon oly nagy buzgalommal és alázattal írt! Az ő nevében és vele együtt kérlek téged, Uram, olvasóinkért. Add, hogy a mag, amely közreműködésünk révén hullik szívükbe, jó talajra jusson, bő termést hozzon. Növekedjék bennük a te országod, s legyen ez a világ általuk napról napra elviselhetőbb, szebb és egy kicsit boldogabb is…

És áldj meg Uram, engem is, bocsásd meg gyöngeségeimet, s ne engedd, hogy valaha is eltérjek arról az útról, melyet másoknak oly jó szívvel ajánlottam e könyv lapjain.

Tartsd meg szeretteimet éltető közelségedben, rendelj mindannyiunk, zarándok egyházad minden gyermeke mellé hűséges társakat, megértő szíveket, hogy egymás kezét fogva soha el ne tévedjünk, hanem egymást segítve és mindig szeretve érkezzünk majd el hozzád, mennyei Atyánkhoz.

Ebben reménykedik egyszerű szolgád, ezt kéri tőled minden imájával:

Komló, 1982. április 16.

Hetényi Varga Károly

Családunk ünnepei

Szüleim házassági évfordulója

Édesanyám születésnapja

névnapja

Édesapám születésnapja

névnapja

Keresztelésem napja, keresztszüleim neve

Első szentáldozásom napja

Bérmálásom napja, bérmaszüleim neve

Testvéreim születésnapja, névnapja

Egyházi esküvőnk évfordulója

Feleségem születésnapja

névnapja

Férjem születésnapja

névnapja

Gyermekeink születésnapja és keresztelésének napja

Névmutató[1]

Ady Endre (Érmindszent, 1877–1919, Bp.). Költő. Istennel, önmagával és a magyar sorskérdésekkel vívódó lélek. 135, 282, 428, 556

Ágoston, Szent (Tagaste, 354–430, Hippo). A keresztény ókor teológusa, a négy nagy nyugati egyháztanító egyike. Legolvasottabb könyve a Vallomások. 65, 165, 273

Aquinói Szent Tamás (Roccasecca, 1226–1274, Fossanova). Domonkos-rendi szerzetes, skolasztikus bölcselő. A keresztény teológia tudományos megalapozója. 245

Aranyszájú Szent János (Antióchia, 344–407, Komana). Püspök és egyháztanító. Konstantinápolyi pátriárka. Mint lelkipásztor és hitszónok az egyháztörténelem kimagasló alakjai közé tartozik. Reformtevékenysége miatt a császár száműzetésbe küldte. 234

Arató Miklós Orbán (Pécs, 1923–). Ciszterci szerzetes. 1990 szeptemberétől hittanár a pécsi Nagy Lajos Gimnáziumban. 520.

Assisi Szent Ferenc (Assisi, 1182–1226, Assisi). A róla elnevezett ferences rend megalapítója. Az önkéntes szegénységet, a derűs lemondást hirdette. 54, 465

Babits Mihály (Szekszárd, 1883–1941, Bp.). Költő, író, esztéta. Virtuóz műfordító. 65, 248, 299, 320

Balássy László (Bp., 1928–1990, Bp.). Költő, műfordító, újságíró. Az Új Ember c. katolikus hetilap belső munkatársa volt. 33, 131

Balczó András (Kondoros, 1938–). „Minden idők egyik legeredményesebb magyar sportolója…” Többszörös világ- és olimpiai bajnok. 1973-ban könyv jelent meg róla. 1976-ban Küldetés címmel filmet készítettek életéről. 13, 364

Bangha Béla (Nyitra, 1880–1940, Bp.). Jezsuita. Író, hitszónok, publicista. A harcos katolicizmus képviselője. 559

Belon Gellért (Füzesabony, 1911–1987, Pécs). Teológiai tanár, publicista, jánoshalmi plébános. A Szentszék 1959-ben kinevezte pécsi segédpüspöknek. 1982-ben szentelték püspökké. A pártállam nem engedte elfoglalni állomáshelyét. 454

Berencz Ádám (Apatin, 1898–1968, Kalocsa). Lelkipásztor, hitszónok. A Die Donau c. német nyelvű, náciellenes katolikus hetilap főszerkesztője. A Gestapo 1944-ben letartóztatta. 320

Bernát, Szent (Dijon, 1090–1153, Clairvaux). Egyháztanító. A ciszterci rend legnagyobb szentje és szervezője. 260

Berzsenyi Dániel (Egyházashetye, 1776–1836, Nikla): Költő, a latin ódaköltés mestere. 52

Bódás János (Tác, 1905–1987, Székesfehérvár). Költő, református lelkész. 1936-tól a Szombathelyi Reformátusok Lapjának szerkesztője. 482

Bogner Mária Margit (Melence, 1905–1933, Érd). Testi szenvedéseit egész életében hősiesen viselő apáca. 275

Bonhoeffer, Dietrich (Boroszló, 1906–1945, Flossenburg). Evangélikus teológus. 1943-ban koncentrációs táborba hurcolták, 1945-ben kivégezték. 124

Boros László (Bp., 1927–1981, Cham). Teológus. Svájcban élt. Több tanulmánya magyarul is megjelent. 32, 437

Bulányi György (Bp., 1919–). Piarista szerzetes, magyar-német szakos tanár, a Bokor-mozgalom elindítója. A „népi demokrácia megdöntésére irányuló szervezkedés” vádjával 1952-ben életfogytiglani börtönbüntetésre ítélték. Az egyházi hatóságok hosszú időre eltiltották a nyilvános papi működéstől. Rehabilitálták. 468

Cardonnel, Jean (Figeac, 1921–). Francia domonkos rendi szerzetes. 186

Chesterton, Gilbert Keith (London, 1874–1936, London). Angol költő, regényíró. Több könyve magyarul is megjelent. 1922-ben áttért a katolikus hitre. 422

Claudel, Paul (Villeneuve-sur-Frere, 1868–1955, Párizs). „Francia újkatolikus költő és főképp drámaíró. Hosszúsorú szabad versei a modern lélek furcsa és izzó áhítatát fejezik ki.” (Szerb Antal) 257

Csorba Győző (Pécs, 1916–1995, Pécs). Költő, műfordító. A Jelenkor c. folyóirat főmunkatársa volt. 429

Day, Dorothy (1897–?) 189.

Deák Ferenc (Söjtör, 1803–1876, Bp.). Politikus, jogtudós, „a haza bölcse”. Életének főműve az 1867-es kiegyezés az osztrák császári udvarral. 402

Delp, Alfred (Manheimm, 1907–1945, Berlin–Plötzensee). Jezsuita. Teológus, szociológus. 1942-ben csatlakozott egy náciellenes csoportosuláshoz. 1944-ben letartóztatták és halálra ítélték. 84

Dosztojevszkij, Fjodor Mihajlovics (Moszkva, 1821–1881, Szentpétervár). Regényíró. „A szegények, betegek, megalázottak és megszomorítottak írója.” 96

Eperjes Károly (Hegykő, 1954–). Színművész. 1999-ben Kossuth-díjat kapott. 278

Erasmus, Rotterdami (Rotterdam, 1469–1536, Basel). Holland teológus, az európai humanizmus képviselője. 184

Follerau, Raoul (Nevers, 1903–1977). Filozófiát tanult a párizsi Sorbonne-on. „A felebaráti szeretet csavargója.” Életét a szegények, betegek, főként a leprások megsegítésére szentelte. 191

Frank, Anna (Frankfurt a. Main, 1929–1945, Bergen–Belsen). Zsidó származása miatt szüleivel együtt koncentrációs táborba hurcolták. Amszterdami rejtekhelyükön talált naplóját ötvenhat nyelvre lefordították, majd színpadra és filmre vitték. 120

Galántai Mária (Bp., 1945–1989, Bp.). Újságíró. Az Új Ember belső munkatársa volt. 148

Gárdonyi Géza (Agárd, 1863–1922, Eger). Író, költő. Szenvedélyes igazságkereső. Néhány költeménye az Istenre találás boldog megnyugvását tükrözi. 138, 356, 550

Giczy György (Bp., 1953–). Újságíró, a Kereszténydemokrata Néppárt elnöke. Az Új Ember belső munkatársa volt. 1990–1994-ig országgyűlési képviselő. 81, 321

Gonzága Szent Alajos (Castiglione, 1568–1591, Róma). Jezsuita. A római pestisjárvány idején hősies önfeláldozással ápolta a betegeket. Maga is a járvány áldozata lett. A tanulóifjúság védőszentje. 273

Hajdó István (Bogárfalva, Udvarhely vm., 1942–). 1985 óta plébános-főesperes Gyergyószentmiklóson. 328

Ijjas Antal (Szentgotthárd, 1906–1980, Bp.). Író, egyháztörténész. A katolikus szellemű történelmi regényírás mestere. A Vigilia és az Új Ember munkatársa volt. 194, 321

Illyés Gyula (Rácegrespuszta, 1902–1983, Bp.). Költő, drámaíró, műfordító, esszéista. 31

Irwin, James (Pittsburgh, 1930–). Amerikai űrhajós. 56

István, Szent (969–1038). A keresztény magyar államiság megalapítója. Épen maradt jobbját Budapesten, a róla elnevezett bazilikában őrzik. 318

Jakubinyi György (Máramarossziget, 1946–). 1994-től a gyulafehérvári (erdélyi) római katolikus egyházmegye érseke, 1991-től örmény apostoli kormányzó. 316

János, XXIII. pápa (Sotto il Monte, 1881–1963, Róma). Parasztszülők gyermeke. Eredeti nevén Angelo Giuseppe Roncalli. A belső megújulást célzó II. Vatikáni Zsinat elindítója. 79

János Pál I. pápa (Forno di Canale, 1912–1978, Róma). Eredeti nevén Albino Luciani. Pápasága 33. napján szívszélhűdésben meghalt. 171

János Pál II. pápa (Wadowice, 1920–). Eredeti nevén Karol Wojtyla. Az első lengyel pápa az egyház történetében. 192, 325, 471, 534

Jávor Pál (Arad, 1902–1959, Bp.). A két háború közti moziközönség egyik legkedveltebb filmszínésze. A Nemzeti Színház tagja volt. A nyilasok 1944-ben Sopronkőhidára hurcolták. 555

Jókai Mór (Komárom, 1825–1904, Bp.). A legnépszerűbb regényírónk. 422

József Attila (Bp., 1905–1937, Balatonszárszó). A proletársors költője. Élete telve nyomorral, nélkülözéssel, megaláztatással, meg nem értéssel. 56, 425

Juhász Gyula (Szeged, 1883–1937, Szeged). Költő, újságíró. Eredetileg latin-magyar szakos tanár. „Mélységesen magyar és mélyen vallásos szellem, a szenvedő magyar föld és a megváltást váró nép költője.” (Új Idők Lexikona) 522, 553

Kalkuttai Teréz Anya (Skopje, 1910–1997). Eredeti nevén Agnes Gonxha Bojaxhio. Albán származású missziós nővér. Indiában működött. 1979-ben Béke Nobel-díjat kapott. 190, 250

Kálló Ferenc (Szeged, 1894–1944, Bp.). Tábori esperes, a budapesti 11. sz. Helyőrségi Kórház lelkésze. A háború utolsó évében tevékenyen részt vett az üldözöttek mentésében és az ellenállási mozgalomban. Nyilas keretlegények a budakeszi erdőben meggyilkolták. 181

Kaszap István (Székesfehérvár, 1916–1935, Székesfehérvár). Jezsuita novícius. A testi szenvedés és Isten akaratában való megnyugvás hőse. Sírja Székesfehérvárott a Prohászka-templomnál. 527

Katona Nándor (Szeged, 1930–1996, Szeged). Tiszaszigeti plébános, szentszéki bíró. A pártállam évtizedeiben börtönbüntetésre ítélték. 1990-től püspöki helynök. 294, 303 363

Kazinczy Ferenc (Érsemjén, 1759–1831, Széphalom). Költő, író, nyelvújító. A Martinovics-féle összeesküvésben való részvétele miatt hét évig ült börtönben. 520

Kempis Tamás (Kempten, 1379–1471, Zwolle). Ágostonrendi kanonok. Német misztikus. Híres műve a Krisztus követése. 23

Klaus, Thomas, 338

Koszterszitz József (Újpest, 1879–1970, Kalocsa). Írói álnevén Koszter atya. Ismertebb ifjúsági könyvei: Kamaszok; Kérdőjelek a fiúszívekben; A kemény parancs; Lurkó; Iluska; Fulgur. 435

Krassói Ferenc (Budapest, 1912–1981, Pécs). Magyar-olasz-francia szakos középiskolai tanár. 13, 558

Küng, Hans (Sursee, 1928–). Svájci származású teológus. A fundamentális teológia professzora. Részt vett a Vatikáni Zsinat munkájában. 188

Langbehn, Julius (Hadersleven, 1851–1907, Rosenheim). Író, kultúrkritikus, konvertita. 13

Lantos-Kiss Antal (Nagytétény, 1900–1973, Sopron). Püspöki tanácsos. Ifjúsági író. 487

Lénárd Ödön (Bp., 1911–). Piarista szerzetes, történelem-latin szakos tanár. A háború után az Actio Catholica titkára. 1955-től a kismarosi nővérek lelkésze. A kommunista diktatúra évtizedeiben 18 és fél évet töltött börtönben, ebből 14 évet a nővérek mellett végzett lelkipásztori munkája miatt. VI. Pál közbenjárására szabadult. Börtönben cigarettapapírra írt verseit Rácsosztotta ég címmel adta közre. Eleinte csak szamizdatban megjelent munkáit – Só (1981); Mécs (1982); Só és mécs (1984) – a rendszerváltozás után a Márton Áron Kiadó adta ki. 194

Lipp László (Bp., 1948–). Esztergomi egyházmegyés áldozópap. A Magyar Rádió Vasárnapi Újság c. adásainak munkatársa. 327

Lippert, Peter (Altenricht, 1879–1936, Locarno). Jezsuita. Teológus, író. A Stimmen der Zeit c. nyugatnémet katolikus folyóirat munkatársa volt. 253

Loyolai Szent Ignác (Loyola, 1491–1556, Róma). A Jézus Társasága (jezsuiták) megalapítója. Lelkigyakorlatai ma is mintául szolgálnak. Jelmondata: Mindent Isten nagyobb dicsőségére! 59, 61, 166, 253

Lukács György (Bp., 1885–1971, Bp.). Marxista filozófus, irodalomtudós. 126

Luther Márton (Eisleben, 1483–1546, Eisleben). Hitújító, a német protestantizmus elindítója. Eredetileg ágostonrendi szerzetes. A wittenbergi egyetem tanára volt. A katolikus egyházon belül tapasztalt visszásságok csalódással töltik el, ezért az egyházat meg akarta reformálni. A pápa kiközösítette. 232

Magyar Ferenc (Ipolygalsa, 1916–). Író. Az Új Ember c. katolikus hetilap felelős szerkesztője volt. 185

Márton Áron (Csíkszentdomonkos, 1896–1980, Gyulafehérvár). 1939-től Erdély püspöke. A fennmaradásért küzdő erdélyi magyarság vezéralakja, a keresztény helytállás példaképe, székely híveitől rajongva szeretett főpap. Megalkuvást nem ismerő elvhűségéért éveket töltött börtönben, majd háziőrizetben. 14, 490

Mauriac, François (Bordeaux, 1885–1970, Párizs). Francia katolikus regényíró, publicista, politikus. A háború alatt részt vett az ellenállásban. Több műve magyarul is megjelent. 1952-ben Nobel-díjat kapott. 421

Mécs László (Hernádszentiván, 1895–1978, Pannonhalma). Premontrei szerzetes. A két háború közti magyar katolikus értelmiség népszerű költője. 1945 után bebörtönözték. 106, 324, 559

Mensáros László (Bp., 1926–1993, Bp.). Színművész. A Kossuth-díj és számos művészi kitüntetés birtokosa. 1949–51-ig és 1961–64-ig politikai okokból bebörtönözték. 354

Merton, Thomas (Prades, 1915–1968, Bangkok). Trappista szerzetes. Amerikai katolikus író. Művei közül több magyarul is megjelent. 80, 381, 528

Mindszenty József (Csehimindszent, 1892–1975, Bécs). Magyarország bíboros hercegprímása. A nyilasok 1944-ben internálták. A kommunista hatóságok 1948-ban letartóztatták, és 15 év börtönre ítélték. 1956-ban a forradalmárok kiszabadítják. Az újabb orosz megszállás elől az USA budapesti követségre menekül. 1971-ben – a pártállam nyomására – Bécsbe távozik. 62

Móra Ferenc (Kiskunfélegyháza, 1879–1934, Szeged). Író. Az alföldi parasztság sorsának hű ábrázolója. Írásait mély humanizmus és emberszeretet jellemzi. 82

Newman, John Henry (London, 1801–1890, Birmingham). Angol bíboros, teológus, író. 15

Nyíri Tamás (Igal, 1920–1994, Bp.). Teológus. A budapesti Pázmány Péter Római Katolikus Hittudomány Egyetem filozófia professzora. A Magyar Tudományos Akadémia tagja. 15

Ölbey Irén (Döge, 1902–1987, Döge). Író, költő, műfordító, eredetileg tanítónő. Több katolikus lap munkatársa volt. 143

Pál, VI. pápa (Concesio-Brescia, 1897–1978, Róma). Eredeti nevén Giovanni Battista Montini. 459

Papp Lajos (Aranyosgadány, 1948–). Szívsebész, a Pécsi Orvostudományi Egyetem professzora. 521

Papp-Váry Elemérné (Rozsnyó, 1881–1923, Bp.). Költő. Hitvallás c. versének könyvünkben közölt első szakaszát Szabados Béla zenésítette meg. 328

Pázmány Péter (Nagyvárad, 1570–1637, Pozsony). Bíboros, esztergomi érsek. A Jézus Társasága tagja. A magyar katolikus megújulás vezéralakja. Kitűnő szónok, politikus, író. A magyar prózai nyelv egyik megteremtője 51

Pereira, Alfonso (Hamburg, 1917–). Jezsuita. A Rabboni-t németre fordította és Jugend vor Gott címmel kiadta. Újabb nagy sikerű imakönyve a Jugend mit Gott. 187, 233

Petőfi Sándor (Kiskőrös, 1823–1849, Segesvár). A szabadságharc költője, a XIX. sz. legnagyobb magyar forradalmi lírikusa. Verseit a világ számos nyelvére lefordították. 126

Pius, XII. pápa (Róma, 1876–1958, Castel Gandolfo). Eredeti nevén Eugenio Pacelli. 1944-ben fölemelte szavát a magyarországi fajüldözés ellen. 131, 274

Pro, Miguel (Guadalupe, 1891–1927, Mexikó City). Jezsuita. A mexikói keresztényüldözés vértanúja. 277

Prohászka Ottokár (Nyitra, 1858–1927, Bp.): Székesfehérvári püspök, lelki vezető, író, kiváló szónok. „Magyarország apostola és tanítója” (sírfölirata). Lelkigyakorlataival, könyveivel a vallásos élet megújításának vezéregyénisége. Sírja fölé Székesfehérvárott templomot emeltek. 61, 64, 67, 79. 235, 276

Puszta Katona Sándor (Görgeted, 1911–1983, Leányfalu). Író, költő, esztéta, római katolikus lelkész. Az 1940-es évek elején a Magyar Rádió munkatársa volt. 97

Quoist, Michael (Le Havre, 1921–1998). Munkásból lett pappá. Ifjúsági lelkipásztor. Legismertebb magyarul is megismert művei: Így élni jó; Itt vagyok, Uram; Krisztus él; Dani naplója. 506

Rahner, Karl (Freiburg i. Breisgau, 1904–1984, Innsbruck). Jezsuita teológus. A müncheni és innsbrucki egyetemen a dogmatika professzora volt. Részt vett a II. Vatikáni Zsinat munkájában. 66, 188

Rákóczi Ferenc, II. (Borsi, 1676–1735, Rodosto). Erdélyi fejedelem. A később nevéről elnevezett szabadságharc vezére. Hamvait 1906-ban a kassai dómban helyezték el. 319

Regőczi István (Látrány, 1915–). Váci egyházmegyés áldozópap. Az elhagyott árvák melegszívű pártfogója. Több száz gyermek számára létesített árvaházat. Védencei közül tízen választották a papi hivatást. A vallásüldöző diktatúra évtizedeiben többször bebörtönözték. Viszontagságokkal teli életét Isten vándora c. könyvében írta meg. 251

Róbert László (Pécs, 1926–). Újságíró, tv-riporter. 62

Romzsa Tivadar (Nagybocskó, 1911–1947, Munkács). A munkácsi görög katolikus egyházmegye püspöke. A szovjet titkosszolgálat egy megrendezett közúti balesettel akarta őt megölni. Amikor ez nem sikerült, a kórházban megmérgezték. 62

Rónay György (Budapest, 1913–1978, Bp.). Költő, író, műfordító, esszéista. 1969-től a Vigilia c. katolikus havi folyóirat felelős szerkesztője volt. 94, 257, 427, 447

Saint-Exupéry, Antoine de (Lyon, 1906–1944). Francia pilóta. Író. A kis herceg szerzője. 416

Salkaházi Sára (Kassa, 1899–1944, Bp.). Tanítónő, könyvkötőmunkás, publicista, novellaíró. 1929-től a Szociális Testvérek Társaságának tagja. Az üldözöttek rejtegetése miatt nyilas keretlegények elhurcolták, és a Duna-parton megölték. 397, 545

Schneider, M. G. 81, 121

Schneider, Reinhold (Baden-Baden, 1903–1958, Freiburg i. Breisgau). Költő, regényíró, elbeszélő, drámaíró, esszéista, történész, kultúrfilozófus. Konvertita. A katolikus szellemi ellenállás vezéralakja a hitleri Németországban. 71

Schütz Antal (Kistószeg, 1880–1953, Bp.). Piarista szerzetes. Filozófus, a dogmatika tanára a Pázmány Péter Tudományegyetemen. Megteremtette a magyar teológiai szakirodalom modern nyelvezetét. 31

Sík Sándor (Bp., 1889–1963, Bp). Piarista rendfőnök. Költő, műfordító, irodalomtörténész. 1946-tól a Vigilia felelős szerkesztője. 54, 60, 90, 166, 280, 368, 397, 432, 437, 489, 509

Sonnenschein Carl (Düsseldorf, 1876-1929, Berlin). Szónok, újságíró, szervező. „Berlin apostola”. 102

Sorge, Reinhard Johannes (Berlin-Rixdorf, 1892–1916, Albaincourt). Költő, expresszionista drámaíró. Konvertita. Harctéren esett el. 558

Suenens, Leo Jozef (Ixelles, 1904–). Belga teológus. 1962-től bíboros, Brüsszel érseke. 71, 110, 122

Sulyok Elemér (Mátészalka, 1941–). Bencés szerzetes, teológus. A pannonhalmi Szent Gellért Hittudományi Főiskola igazgatója. 104

Szennay András (Budapest, 1921–). Bencés szerzetes. 1973-tól pannonhalmi főapát. 174

Szent-Györgyi Albert (Bp., 1893–1986, Woods Hole, Massachusetts). Orvos, kémikus, egyetemi tanár. 1937-ben Nobel-díjat kap. 1947-től különböző amerikai egyetemeken tanított. 55, 128,

Thomas, Klaus 358

Tiefenthaler József (Lakompak, 1884–1951, Esztergom). 1915-től a bécsi Pázmáneum spirituálisa. 1926-tól a budai Szent Imre Kollégium rektora. 1944-ben a Gestapó letartóztatta. Börtönélményeit Sötét napok c. könyvében örökítette meg. 270

Tóth Árpád (Arad, 1886–1928, Bp.). Költő, műfordító. Az impresszionista költészet század eleji képviselője. 535

Tóth Tihamér (Szolnok, 1889–1939, Bp.). Egyetemi tanár, veszprémi püspök. Levelek diákjaimhoz c. könyvsorozatán nevelkedett a két világháború közti Magyarország értelmiségi ifjúsága. 326

Váci Mihály (Nyíregyháza, 1924–1970, Hanoi). Költő, műfordító, publicista. Eredetileg tanító. 285

Vanier, Jean (Kanada, 1928–). 100

Varga Borbála (Szécsény, 1932–). 1961–1987-ig ápolónő Komlón. 381, 540

Varga Károly József (Komló, 1962–). Középiskolai matematikatanár Budapesten. 450

Varga Péter Pius (Komló, 1961–). Magyar-német-lengyel szakos tanár. Az Eötvös Loránd Tudományegyetem német tanszékének adjunktusa. 311

Vargha Károly dr. (Szentlászló,1914–1993, Pécs). Magyar-német-történelem szakos tanár, tanszékvezető a pécsi Tanárképző Főiskolán. Műfordító, néprajzkutató. Imakönyvünk korábbi kiadásaiban Virágh Károly néven szerepel. 67, 71, 415, 422

Várszegi Asztrik (Sopron, 1946–). Bencés szerzetes, püspök, pannonhalmi főapát. 488, 489

Vianney Szent János (Dardilli, 1786–1859, Ars). Lelkipásztor, híres gyóntató. 521

Víz László (Bp., 1928–). Író, műfordító. Az Ecclesia Szövetkezet munkatársa. 185

Waigand József (Bp., 1912–1993, Bp.). A Hittudományi Akadémia magántanára volt.48, 353, 504

Tárgymutató[2]

– A –

A „nem imádkozó” imája 164

A szentmise mint áldozat 235

A virágtalan, gyümölcstelen ágtól 432

Adni kell 190

Ahogy az élet bonyolódott 376

Ahogy látóköröd tágul 348

Ajándékok, amelyek nem kerülnek semmibe 91

Ajánlott könyvek 351

Akár vonaton utazunk 454

Akaratképzés, önuralom 405

Akaratod 357

Akaratod felajánlása 360

Aki a világ kovásza akar lenni 445

Aki Istennek eszköze 139

Akiknek pedig semmiféle vallásuk 459

Áldozat liturgiája 213

Alkonyatra 141

Állj a legelső vonalba 433

Anyai hivatás 400

Ápolónő imája betegeiért 540

Apostoli hitvallás 45

Apostoli lelkületért 274

Assisi Szent Ferenc Naphimnusza 54

Asztali imák 115

Atya fölségéről 51

Atya, Fiú, Szentlélek 21

Atyához 49

Az égről legurult a nap 143

Az esdeklő 71

Az Isten küld, testvéreim, tinéktek 489

Azt az embert nevezem optimistának 421

– B –

Ballagók imádsága 346

Bánat és erős fogadás 417

Barátaidért 330

Barátság – szerelem 398

Barátság 329

Bérmálás szentsége 438

Beteg áldozása 538

Beteg édesanyáért 537

Beteg gyermek imája 527

Betegek Anyja 537

Betegek szentsége 542

Betegségben 525

Bizalom 57

Boldogok a lélekben szegények 557

Boldogok vagytok 169

Bűn 154

Bűnbeesés után 275

– C –

Célkitűzés 357

Cigánygyermek imája 314

Család 388

Családapa imádsága 504

Csúnya ember imádsága 294

Csütörtök 92, 130

– D –

Dél van 257

Diákjaimért 462

– E –

Egész nap Isten közelében 77

Egy úton Krisztussal 60

Egyedül a szenvedésben és a halálban 507

Egyház anyja 273

Egyház élő tagjaként 383

Egyház szolgálatában 443

Egyházért és pásztoraiért 177

Egyházközségünkért 462

Egymásért 9

Egymásra találni 372

Élek 7

Elesett hősökért 321

Életed fölajánlása 544

Életgyónás 431

Élethez való bátorságért 444

Életünk célja 7

Elhagyatva 331

Elhagyottan 337

Élj a kegyelemben 24

Elmélkedő imádkozás 144

Elmélyült elmélkedés 146

Éltető levegő 30

Emberek szépségéről 294

Emlékezzél meg 260

Én átrohantam sok-sok ajtón 559

Én Jézusom, te nem gyűlölted 522

Én vagyok a világosság 29

Erdélybe utazók mottója 324

Erdélyi magyar testvéreinkért 323

Értelemfejlesztés 405

Értelmed 340

Értelmem Isten szolgálatában 342

Érzékszerveink 300

Érzékszerveink felajánlása 301

És az ige testté lett 157

Esti himnusz 119

Esti ima 118

Étkezés előtt 115

Étkezés után 116

Eucharisztia 248

– F –

Fájdalmas Anyához 277

Fantázia kell 122

Fáradt ember keresztútja 514

Fehér fényben, fehér ruhában 60

Felajánlás 289

Felajánlás a Szűzanyának 290

Felajánlás Jézus legszentebb Szívének 523

Felebarátaink betegsége 536

Felebaráti szeretet 160

Felelősség 451

Felelősség a családért 498

Félénk ember imádsága 363

Feleség imája 501

Fény 448

Fiúk 398

Fiúk imádsága lányokért 334

Fogadd el, Uram 166

Fohászkodás 52

Folytonos áldozat 199

Fordulópont 22

Föld sója 451

Földi életünk minden küzdelme 554

– G –

Gépkocsivezető imája 472

Görögkatolikus szentmiséből 230

Gyermekkeresztelés 40

Gyóntatószékben 423

– H –

Ha elcsüggedtél 362

Ha férfi vagy 126

Ha gyakran látogatsz beteget 536

Ha mentőautó szirénáját hallod 545

Ha nehéz a várakozás 335

Hálaadás a bérmálás szentségéért 442

Hálaadás az akarat ajándékáért 359

Hálaadás az értelem adományáért 341

Hálaadás és elégtétel 430

Hálaadó imádság gyónás után 430

Hálaima a keresztség kegyelméért 42

Halál órájának elfogadásáért 545

Hálát adok, hogy itt a reggel 81

Hálátlanság elviseléséért 463

Hallgatásom 149

Halljad, világ, vallomásomat 106

Hangolom lelkem hegedűjét 150

Harc a tisztaságért 412

Házasság és család 476

Házasságkötés misén kívül 491

Hazaszeretet 317

Háziasság 400

Hétfő 83, 122

Hiszek a Szentlélekben 66

Hiszekegy 45

Hit 43

Hitbeli nehézségek 408

Hitellenes kísértések 410

Hitem az egyházban 172

Hitterjesztés 183

Hitünk elterjedéséért 183

Hivatás 406, 476

Hivatás felismeréséért 480

Hivatás örömei 477

Hogy mindannyian egyek legyünk 182

Hogyan imádkozzunk? 74

Hűség kegyelméért 361

– I –

Ifjúsági napok 164

Igaz férjért 499

Igaz szívért 273, 305, 431

Igeliturgia 207

Így kell a szenvedést megbékélten fogadni 528

Ima, elmélkedés 385

Imádkozz mindenkor lélekből 69

Imádság elhunytért 548

Imádság jó feleségért 498

Imádság szünidőben 469

Imakönyved 76

Imanyolcad az újraegyesülésért 181

Irodai dolgozó imája 463

Iskola, közösség 389

Ismét belesikolt 105

Isten 162

Isten ajándékai 8

Isten barátai 17

Isten bennem él 26

Isten magányomban 153

Isten munkatársa 8, 443

Isten nyomdokán 152

Isten oltó-kése 535

Isten szép világában 301

Isten tervei 7

Isten, bennünk 10

Istenem – mindenem 162

Istenem, szabadíts meg 509

Istenem, te a papi élet 487

Istennel a dicsőségben 551

Istenszeretet 153

Ítélet napján 457

Itt és most 380

Itt nyúlj feléje 97

– J –

Játék előtt 296

Jegyesek imája 338

Jelen vagy, Istenem 152

Jézus imája papjaiért 486

Jézus Szíve 523

Jézushoz imák 57

Jó halálért 544

Jöjj el, Szentlélek Úristen 63

Jöjj, kegyosztó Istenünk 65

Jövő a hívőké 131

– K –

Káin és Ábel 327

Katolikus sajtó 352

Katolikus vagyok 173

Kedd 86, 125

Keleti egyház liturgiájából 275

Keresd a problémák megoldását 409

Keresek valakit 56

Kereszt árnyékában 159

Kereszt útján 521

Keresztedet viseld tisztelettel 520

Keresztelés 38

Keresztény hit, világnézet 384

Keresztség szentsége 34

Keresztút 512

Keresztvetés 288

Kész vagyok, Uram 157

Készenlét 478

Kétezredik évre 191

Ki farag bennünket egészre 299

Ki nekem Jézus? 62

Kiáltvány minden szülőhöz 311

Koldusbotra, törött mankón 280

Komoly önvizsgálat 475

Konkoly a vetésben 10

Kovász 445

Könnyebb hősnek lenni 96

Könyvek Könyve 353

Követlek, Jézusom 158

Közösségben 460

Krisztus áldozata 198

Krisztus anyja 259

Krisztus hív 156

Krisztus igája és terhe 450

Krisztus követségében 490

Krisztus lelke 61

Krisztus parancsa 436

Krisztus tanácsa 379

Krisztus tebenned 20

Krisztusban egyek vagyunk 26

Krisztussal való barátságért 330

Küzdő egyház soraiban 167

– L –

Lányok 399

Láthatatlan sugarak 24

Leány imádsága lelki tisztaságért 297

Legszebb éveidet hited teszi boldoggá 410

Légy fölöttem 67

Légy útitársam 25

Legyek szabad 298

Legyen meg a te akaratod 151

Lehessek hozzád hasonló 158

Lelki derűért 504

Lelkigyakorlatok 163

Lelkitükör 382

Lelkület és akarat 411

Liturgikus színek 201

– M –

Magad szavaival 76

Magányos nő imája 503

Magatartásod felebarátod iránt 386

Magatartásod Isten iránt 382

Magatartásod önmagaddal szemben 403

Magatartásom fiúkkal, férfiakkal 399

Magyar Hiszekegy 328

Magyar vagyok 320

Maradj velünk 120

Meghalt hívekért 549

Meghalt szülőkért 548

Megkeresztelve 20

Megváltás 11

Mélyen érző szívért 524

Mennyei Atyánk dicsőítése 49

Mennynek Királyné Asszonya 272

Mennyország 160

Mert keresztény vagy 449

Mi Atyánk 109

Mi ez az evilági élet? 559

Mi végre? 7

Mi vár rád? 447

Miatyánk Isten, mindeneknek Atyja 550

Mielőtt magamba néznék 149

Miért nem vagy vidám ma? 506

Mikor elhagytak 428

Mikor már minden hit-húr 282

Minden fakul 356

Mindenkinek mindene 331

Mindenütt jelenlevő Istenhez 302

Mire küldött az Isten? 94

Miről beszélgessünk a Mesterrel? 72

Mit remegsz? 13

Munkapad mellett 463

Munkások oltalmazója 448

– N –

Nagy bankettek 326

Nagy célom 150

Nagy feladatokra készen 283

Nagylelkűségért 58

Napközben 107

Napsugarak zúgása, amit hallok 556

Narkós fiú imája 428

Ne félj az áldozatoktól 287

Ne úgy fogalmazd meg 186

Néhány szó a hitről 407

Néhány szó a tisztaságról 411

Neked ajánlom mindenemet 456

Nem elég a célt látni 285

Nem emel fel 425

Nem rejtettem el arcomat 533

Nemes lelkületért 59

Nő hálaadó imája a Teremtőjének 502

Növekvő hitben és szeretetben 385

– O –

Oltalmad alá futunk 276

Orvoslás a bűnbánat szentségében 375

– Ö –

Öltözködésem 399

Önismeret 403

Önmagunk elviseléséért 303

Önuralom 358

Önvizsgálat 358

Örök fény, örök árnyék 156

– P –

Pályád kezdetén 500

Pályaválasztás 473

Pápáért 178

Papi hivatás kegyelméért 481

Papi, szerzetesi hivatás 473

Papjainkért 180

Papszentelés 484

Péntek 95, 134

Pokol 155

Püspökünkért 179

– R –

Ragyogva fénylik már a nap 78

Rámbízott lelkekért 461

Reggeli himnusz 78

Reggeli ima 77

Remény 43

Rózsafüzér 263

Rövid elmélkedések 149

– S –

S ha jő az éj 138

Semmi nem vált ki 452

Sportolás előtt 296

Szabad elhatározással 474

Szemben a halállal 543

Szemek tükréből 33

Szent Gellérthez 489

Szentáldozásra 240

Szentek közössége 383

Szentháromsághoz 46, 47

Szentlélek Isten, szállj le ránk 64

Szentlélekhez 63

Szentmiseáldozat 195

Szentmise liturgikus szövege 202

Szentségi feloldozás 425

Szenvedő egyházért 547

Szerda 89, 127

Szerelem 332

Szerelmesek imája 335

Szeresd az egyházat 172

Szeressétek egymást 19

Szeressetek minden embert 28

Szeressetek tettetés nélkül 371

Szeretet 43

Szeretet, keresztény 15

Szeretetben Isten iránt 382

Szeretlek, Istenem 151

Szeretni valakit 499

Szerzetes kispap imája 488

Szerzetesi hivatás fölismeréséért 487

Szív felajánlása 333

Szíved 305

Szívünk mélyén fénylő nyár 422

Szombat 98, 137

Szórakozottság 147

Szőlőtő és szőlővessző 27

Szüleid 309

Szüleidért 310

Szünidőben 469

Szűz Máriához 271

Szűzanyánk oltalmában 255

– T –

Talán hosszú évek múlnak 401

Tanáraimért 345

Tanulj meg várni 400

Te áldozatod 200

Te és a pap 407

Te Deum 47

Te feladatod 11

Te válaszod 12

Téged, Isten, dicsérünk 47

Tégy, Uram, szereteted hírnökévé 465

Tekintet nélkül arra 437

Teljes kibontakozás 286

Test felajánlása 293

Tested 292

Testnevelés 404

Testvérek, merjünk hősök lenni már 90

Testvéri szeretet 458

Tetterőért 276

Tettre kész szívvel 22

Tiszta szerelem 334, 501

Tiszta szívvel 369

Tisztaságért 296

Tízparancsolat 374

Tökéletes harmóniában 287

– U –

Új típusú lelkitükör 378

Uram, nézz végig rajtam 135

Uram, ahogy akarod, úgy haljak meg 558

Uram, te hívsz szolgálatodra 79

Úrangyala 271

Utca – emberségünk próbája 471

Üdvözlégy, Mária 261

– V –

Valahol ki van jelölve a helyed 482

Valahol lenni kell egy lakomának 553

Választás 339, 474

Válaszúton 473

Vasárnap 102, 140

Védőszentemhez 44

Verembe nem döntsz 429

Vidám órákban 25

Világnézeti önvizsgálat 391

Villamoson 456

Virágok lélegzésével 82

– Z –

Zarándokhelyek 278

Zsoltáros tízparancsolata 397

Utószó az ötödik kiadáshoz

A szerző hálásan köszöni a kedves leveleket, melyeket az imakönyv korábbi kiadásainak olvasói küldtek címére. Szíves tanácsaik sok segítséget nyújtottak jelen kiadásunk szerkesztésében.

Imakönyvünk olvasóinak további észrevételeit az alábbi címre mindig szeretettel fogadjuk.

Imádkozzunk egymásért, hogy jó imádkozókká váljunk!

1999. szeptember 10.

Hetényi Varga Károly

7720 Pécsvárad

Asztrik apát u. 3.

Tábortűzi Credo

Notes

[←1 ]

A megadott oldalszám a nyomtatott könyv oldalszámát jelenti.

[←2 ]

A megadott oldalszám a nyomtatott könyv oldalszámát jelenti.

Table of Contents

Impresszum

Tartalomjegyzék

Bevezetés

Isten barátai

Élj a kegyelemben

A keresztség szentsége

Imák a Szentháromsághoz

Imák az Atyához

Imák Urunk Jézushoz

Imák a Szentlélekhez

Imádkozz mindenkor lélekből!

Egész nap Isten közelében

Napközben

Esti ima

Elmélkedő imádkozás

Rövid elmélkedések

A küzdő egyház soraiban

Szeresd az egyházat!

Az egyházért és pásztoraiért

A szentmiseáldozat

A szentmise liturgikus szövege

Bevezető szertartás

Igeliturgia

Az áldozat liturgiája

A szentmise mint áldozat

Gondolatok a szentáldozásra

Szűzanyánk oltalmában

A Rózsafüzér (Szentolvasó)

Imák Szűz Máriához

Nagy feladatokra készen

Tested

Érzékszerveid

Szíved

Hazaszeretet

Barátság

Értelmed

Akaratod

Tiszta szívvel

Lelkitükör

I. Magatartásod Isten iránt

II. Magatartásod felebarátaid iránt

III. Magatartásod önmagaddal szemben

Bánat és erős fogadás

A gyóntatószékben

Hálaadás és elégtétel

Állj a legelső vonalba!

A bérmálás szentsége

Közösségben

Szünidőben

Válaszúton